ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.07.08 р.                     Справа № 11/48

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Л.Ф.Чернота

при секретарі судового засідання Єрохіної В.В.

За участю представників:

від позивача: Шкляревська Л.М. – за довіреністю

від відповідача: Адарюкова К.М. – за довіреністю

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Науково-технічного комплексу „Інститут електрозварювання ім. Є.О. Патона” НАН України м. Київ

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства „Маріупольський завод важкого машинобудування” м. Маріуполь Донецької області

про стягнення суми основного боргу в розмірі 33 600,00грн., індексу інфляції в сумі 2 352,00грн., 3% річних в сумі 1008,00грн., пені в сумі 3 177,75грн.

У судовому засіданні оголошено перерву,

з 21.07.08. з 1000 по 1630, згідно ст. 77 ГПК України

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Науково-технічний комплекс „Інститут електрозварювання ім. Є.О. Патона” НАН України м. Київ, звернувся до господарського суду з позовом до відповідача, Відкритого акціонерного товариства „Маріупольський завод важкого машинобудування” м. Маріуполь Донецької області про стягнення суми основного боргу з урахуванням штрафних санкцій на загальну суму 43 188,89грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на копію договору № 001 Н0105 на виконання науково-технічної роботи від 12.01.2005р. з додатками, протокол розбіжностей, копію акта здачі-приймання виконаних робіт, копію банківської виписки, копію претензії, копії опису, поштового повідомлення про вручення, копію акту звірки, копії листів № А14/381 від 03.03.2008р., від 13.03.2008р., копію поштової квитанції, неналежне виконання відповідачем умов договорів та інш.

Відповідач надав відзив № А14/1528 від 18.07.2008р., в якому просить застосувати строк позовної давності щодо стягнення пені. В судовому засіданні відповідачем визнано суму основного боргу в розмірі 33 600,00грн., але заперечує проти нарахування індексу інфляції та 3% річних.

Відповідач через канцелярію суду надіслав телеграму, в якій просить відкласти розгляд справи у зв’язку з відрядженням представника відповідача. Суд розглянув клопотання та задовольнив.

Позивач надав заяву про зміну позовних вимог від 16.07.2008р. в порядку ст. 22 ГПК України, в якій зазначив, що рахунки-фактури не виставлялися та просить стягнути суму основного боргу в розмірі 33 600,00грн., збитки пов’язані з інфляційним процесом в сумі 17 404,80грн., 3% річних в сумі 2 894,20грн., пеню в розмірі 3 175,90грн.

Позивач через канцелярію суду надав заяву від 21.07.2008р. про зміну позовних вимог в порядку ст. 22 ГПК України, в якій просить стягнути суму основного боргу в розмірі 33 600,00грн., індекс інфляції в розмірі 2 352,00грн., 3% річних в розмірі 1008,00грн., пеню в розмірі 3 177,75грн.

Позивач через канцелярію суду надав заяву від 21.07.2008р., в якій повідомив, що 14.06.2005р. відповідачу був виставлений рахунок № 00336/1 на суму 33 600,00грн., оригінал даного рахунку знаходиться у позивача, а позивач помилково вважав матеріали надані суду достатніми для розгляду справи.

Відповідач через канцелярію суду надав пояснення на заяву про зміну позовних вимог, в якій вважає, що позивач має право на стягнення інфляційної суми тільки за період з 25.02.2008р. по 07.05.2008р. в сумі 3 662,40грн.

Представників сторін було ознайомлено з правами та обов’язками у відповідності із ст.22 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Справа слуханням була відкладена, згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив, що 12.01.2005р. між сторонами укладений договір № 001Н0105 на виконання науково-технічної роботи (далі по тексту – Договір), згідно п.2.1 якого виконавець (позивач) зобов’язується виконати науково-технічну роботу на тему: „Разработка и внедрение технологий электродуговой точечной сварки (ДТС) основных узлов крытого вагона”.

Оплата робіт за даним договором здійснюється наступним чином:

Замовник здійснює авансовий платіж в розмірі 30% від вартості робіт протягом 15 банківських днів з дня надання Замовнику рахунку, виставленого Виконавцем (п.5.2.1 Договору в редакції протоколу розбіжностей).

Кінцевий розрахунок за договором здійснюється протягом 10 банківських днів на підставі підписаного двостороннього акту за договором в цілому. При кінцевих взаєморозрахунках в залік приймається сума авансу згідно п. 5.2.1 (п.5.2.2 Договору у редакції згідно протоколу розбіжностей).

Договір набирає чинності та становиться обов’язковим для сторін з дати його підписання обома сторонами та діє до 30.09.2005р., а по зобов’язанням, до повного їх виконання (п.11.1 Договору).

Договір підписаний обома сторонами з протоколом розбіжностей до договору та календарному плану робіт, протоколом врегулювання протоколу розбіжностей.

На момент розгляду справи до матеріалів справи не надано а ні змін, ні доповнень щодо виконання умов Договору, крім тих, що надано до позову.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами в протоколі розбіжностей узгоджено вартість робіт та порядок оплати.

Позивач виконав роботи за Договором на загальну суму 48 000,00грн., що підтверджується актом здачі-приймання від 14.06.2005р., який підписаний обома сторонами без розбіжностей та зауважень.

Відповідач частково оплатив виконані роботи, а саме 14 400,00грн. згідно банківської виписки від 14.02.2005р.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов’язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Позивачем на адресу відповідача була направлена претензія № К-37/5 від 11.01.2008р., що підтверджується поштовим повідомленням про вручення № 60480.

Відповідач отримав претензію 25.01.2008р. згідно поштового повідомлення про вручення № 60480.

Листом № А14/381 від 03.03.2008р. повідомив, що за даними бухгалтерського обліку ВАТ „Маріупольський завод важкого машинобудування” дана заборгованість не рахується. Тому, просить провести звірку взаєморозрахунків.

На момент розгляду справи, відповідач доказів у розумінні ст. ст. 33, 36 ГПК України оплати суми основного боргу в розмірі 33 600,00грн. та зауважень до акту здачі-приймання робіт від 14.06.2005р. або вмотивованої відмови від приймання робіт відповідно до п. 6.5, 6.6 Договору, до матеріалів справи не надав.

Тому, позовні вимоги про стягнення основного боргу в розмірі 33 600,00грн. підлягають задоволенню.

Позивач через канцелярію суду надав заяву від 21.07.2008р. про зміну позовних вимог в порядку ст. 22 ГПК України, в якій просить стягнути суму основного боргу в розмірі 33 600,00грн., індекс інфляції в розмірі 2 352,00грн., 3% річних в розмірі 1008,00грн., пеню в розмірі 3 177,75грн.

Відносно вимог позивача про стягнення з відповідача індексу інфляції та 3% річних, то згідно з положеннями ст.625 Цивільного кодексу України, за наявності боргу, позивач має право на стягнення з відповідача даного боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочки, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нарахований індекс інфляції в розмірі 2 352,00грн. та 3 % річних в розмірі 1008,00грн. за період липень 2005р. – червень 2006р.

Але, при нарахуванні індексу інфляції позивачем зроблену помилку у розмірі самого індексу інфляції (107%, а треба 106,8%), тому, індекс інфляції підлягає стягненню в сумі 2 284,8грн. (33 600*1,068-33 600=2 284,8) та 3% річних в сумі 1 008,00грн.

Щодо стягнення пені, то відповідно до п. 8.4 Договору у випадку порушення Замовником свого зобов’язання по оплаті прийнятої в установленому договором порядку роботи Виконавця, Замовник оплачує Виконавцю неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочки.

Позивачем нарахована пеня в сумі 3 177,75грн. за період з 27.06.2005р. по 27.12.2005р.

Із матеріалів справи вбачається, що право вимоги у позивача виникло відповідно до п. 5.2.2 Договору (в редакції протоколу розбіжностей) – 27.06.2005р.

Відповідно до ст. 230 господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано ( ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України).

Тобто, на момент подання позову до суду (20.05.2008р.) сплинув строк позовної давності в один рік.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Згідно ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач просить застосувати строк позовної давності щодо стягнення пені.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення пені в сумі 3 177,75грн. задоволенню не підлягають.

Господарські витрати підлягають розподілу в порядку, що передбачений ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 258, 267, 525, 526, 599, 615, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 230, 232 Господарського кодексу України та на підставі ст.ст.42, 43, 22, 33, 36, 43, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги – задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства „Маріупольський завод важкого машинобудування” м. Маріуполь Донецької області ( пр. Машинобудівельників, 1, м. Маріуполь, Донецька область, 87535, р/р № 6771 у філії „Іллічевського МВ ПІБ України” в м. Маріуполі Донецької області, МФО 334442, код 20355550) на користь Науково-технічного комплексу „Інститут електрозварювання ім. Є.О. Патона” НАН України м. Київ ( вул. Боженка, 11, м. Київ, 03680, р/р № 4001 в Київській філії АТ „Укрінбанк”, МФО 300250, код 30179417) суму основного боргу в розмірі 33 600,00грн., індекс інфляції в розмірі 2 284,8грн., 3% річних в розмірі 1 008,00грн., витрати по сплаті державного мита в розмірі 368,93грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 108,46грн.

Відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення індексу інфляції в розмірі 67,2грн., пені в розмірі 3 177,75грн.

Видати наказ.

У судовому засіданні 21.07.2008р., за згодою сторін, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Чернота Л.Ф.

Повний текст рішення підписаний 22.07.2008р.

Надруковано 3 примірники

позивачу 1

відповідачу 1

у справу № 11/48

вик. Соловйова О.О.