ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

03.07.2008

Справа №2-24/4798-2008

За позовом ТОВ «Торговий дім «Юг – стекло», (49107 м. Дніпропетровськ, пр. Гагаріна, 165)

До відповідача Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в АР Крим, (95006 м. Сімферополь, вул. К. Лібкнехта, 16)

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – ЗАТ «Керченський скляний комбінат», (98660 м. Керч, Індустріальне шосе, 11)

Про виключення майна з акту опису й арешту

Суддя ГС АР Крим Г.Г. Колосова

представники:

Від позивача - Куліченко В.М., довіреність у справі

Від відповідача – Бутовец М.О., довіреність у справі

Третя особа – Халаімов В.Г., довіреність у справі

Обставини справи: ТОВ «Торговий дім «Юг – стекло» звернулося до Господарського суду АР Крим з позовом до Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в АР Крим про зобов'язання відповідача виключити майно ЗАТ «Керченський скляний комбінат» з акту опису та арешту від 17.05.2006 р., вчиненого на бланку серія А № 134636.

Ухвалою ГС АР Крим від 18.04.2008 р. за клопотанням позивача залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ЗАТ «Керченський скляний комбінат».

Позивач позовні вимоги підтримав.

Відповідач проти позову заперечує з мотивів, викладених у відзиві на позов.

У судовому засіданні відповідачем було заявлене клопотання про заміну первісного відповідача у справі належними відповідачами - ЗАТ «Керченський скляний комбінат» та 289 стягувачей по зведеному виконавчому провадженню № 2-568.

Розглянувши клопотання відповідача суд встановив, що з 21.03.2006 р. на виконанні у підрозділі примусового виконання рішень ГУЮ МЮУ в АР Крим знаходиться зведене виконавче провадження № 2-568 про стягнення з ЗАТ Керченський скляний комбінат» на користь юридичних та фізичних осіб.

Відповідно до ст. 24 ГПК України господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем.

З наведеного суд робить висновок, що така процесуальна дія обумовлена обов’язковою згодою позивача, однак відповідної згоди від позивача не надходило, більш того, позивач у письмових запереченнях просить суд у задоволенні клопотання відмовити.

Враховуюче наведене, клопотання відповідача про заміну первісного відповідача на належних відповідачів не підлягає задоволенню.

У зв’язку з викладеним суд вважає за можливе розглянути справу згідно з пред’явленим позовом.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ :

У провадженні підрозділу примусового виконання рішень ГУЮ МЮУ в АР Крим знаходиться зведене виконавче провадження № 2-568 по примусовому стягненню з ЗАТ «Керченський скляний комбінат», за виконавчими документами, що знаходяться на виконанні.

Відповідачем здійснюється виконавче провадження по примусовому виконанню зведеного виконавчого провадження № 2-568 про стягнення заборгованості на користь фізичних та юридичних осіб. Одним із стягувачів був ЗАТ «Банк НРБ», що є правонаступником ЗАТ «Комерційний банк НРБ – Україна», виконавче провадження на користь якого було відкрито на підставі виконавчих приписів нотаріуса на договірних заставах.

З метою виконання зведеного виконавчого провадження, державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень було описано та арештоване рухоме та нерухоме майно боржника.

Позивач посилається на те, що 05.09.2002 р. ЗАТ «Керченський скляний комбінат» (Заставодавець) та ЗАТ «Комерційний банк НРБ – Україна» (Заставодержатель) уклали договір застави, відповідно до якого в забезпечення зобов’язань Заставодавця, які випливають з договору про відкриття кредитної лінії № 117-ВН/02, укладеного між Заставодавцем та Заставодержателем, Заставодавець передає Заставодержателю у заставу майно, зазначене у п. 3.1 Договору (засоби майнового комплексу, що належать Заставодавцю на праві власності).

За взаємною згодою сторін загальна вартість предмету застави складає 39971250,00 гривень (п. 3.3 Договору).

25.04.2003 р. між ЗАТ «Керченський скляний комбінат» (Заставодавець) та ЗАТ «Комерційний банк НРБ – Україна» (Заставодержатель) був укладений договір застави, відповідно до якого в забезпечення зобов’язань Заставодавця, які випливають з договору про відкриття кредитної лінії № 101-В/03, укладеного між Заставодавцем та Заставодержателем, Заставодавець передає Заставодержателю у заставу майно, зазначене у п. 3.1 Договору (засоби майнового комплексу, що належать Заставодавцю на праві власності).

За взаємною згодою сторін загальна вартість предмету застави складає 40003500,00 гривень (п. 3.3 Договору).

Додатковою угодою № 1 від 14.12.2007 р. до договору про порядок погашення кредитної заборгованості від 12.12.2007 р. ЗАТ «Банк НРБ», що є правонаступником ЗАТ «Комерційний банк НРБ – Україна», прийняв від ТОВ «Торговий дім «Юг – стекло» платіж у розмірі 10241400,00 грн. з метою погашення заборгованості ЗАТ «Керченський скляний комбінат»за кредитними договорами в сумі 2000000,00 дол. США.

Цією же угодою сторони погодили, що відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» до третьої особи, яка задовольнила в повному обсязі вимоги кредитора як заставодержателя, переходить разом з правом вимоги забезпечена нею застава у встановленому законодавством порядку.

Також сторони погодили, що кредитор погоджує та не заперечує проти оформлення забезпечення зобов'язання Боржника перед третьою особою - ТОВ «Торговий дім «Юг – стекло» нерухомим майном боржника, в тому числі шляхом внесення за рахунок третьої особи необхідних засобів до єдиного реєстру заборони, до реєстру іпотек (заборон) та здійснення інших дій, пов’язаних з задоволенням вимог третьої особи.

На підставі викладеного позивач стверджує, що на даний час заставодержателем всього майна боржника ЗАТ «Керченський скляний комбінат» є ТОВ «Торговий дім «Юг – стекло».

У зв’язку з чим на підставі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту, позивач звернувся з позовом до Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в АР Крим про зобов'язання відповідача виключити майно ЗАТ «Керченський скляний комбінат» з акту опису та арешту від 17.05.2006 р., вчиненого на бланку серія А № 134636.

Позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.4 ст. 52 Закону України “Про виконавче провадження” для задоволення вимог стягувачів, які не є заставоутримувачем, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі:

виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Як слідує із матеріалів справи загальна вартість предметів застави за двома договорами застави становить 79974750,00 грн., сума, сплачена позивачем у рахунок погашення заборгованості ЗАТ «Керченський скляний комбінат», складає 10241400,00 грн.

Таким чином, вартість предметів застави перевищує предмет заборгованості боржника заставодержателю, у зв’язку з чим підрозділ примусового виконання рішень ГУЮ МЮУ в АР Крим у відповідності з ч.4 ст. 52 Закону України “Про виконавче провадження” мав право на арешт майна, що належить ЗАТ «Керченський скляний комбінат».

Всупереч вимогам суду позивач не надав доказів реєстрації застави у реєстрі заборони.

Також у позовній заяві не вказане яке саме майно ЗАТ «Керченський скляний комбінат» повинен суд зобов'язати відповідача виключити з акту опису та арешту від 17.05.2006 р., вчиненого на бланку серія А № 134636, у разі задоволення позову.

За приписами статті 33, 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона має довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень способом, який встановлений законом для доведення такого роду фактів.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1, 3, 6 ст. 59 Закону України “Про виконавче провадження” особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту; майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець, якщо під час розгляду відповідної скарги боржника виявлено порушення встановленого цим Законом порядку накладення арешту; постанова начальника відділу державної виконавчої служби може бути оскаржена сторонами до суду у 10-денний строк.

Згідно з п.5 Роз’яснення Президії Вищого господарського суду України № 04-5365 від 28.03.2002. (з наступними змінами) “відповідно до ст. 59 Закону України “Про виконавче провадження” особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Відповідачами у справах про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту є стягувач і боржник. Що ж до заперечень проти арешту (опису) майна, які не пов’язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог виконавчого провадження з боку органів Державної виконавчої служби, то їх слід розглядати за правилами статті 121-2 ГПК”.

Також згідно абз. 3 п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 26.12.2003. № 14, вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред’явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст.24 ЦПК, ст. 12 ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Таким чином, Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в АР Крим є неналежним відповідачем за позовом про виключення майна з акту опису й арешту, так як не є стягувачем або боржником у зведеному виконавчому провадженні..

За таких обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного суд вважає, що у позові слід відмовити.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 07.07.2008 р.

З урахуванням викладеного, керуючись статями 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          У позові відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Колосова Г.Г.