ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

03.06.2008

Справа №2-16/2419-2008А

За позовом – Кооперативного гуртово – роздрібне торгівельне підприємство (95011, м. Сімферополь, вул. Жигаліної, 11)

Представник позивача : Пономарьов Сергій Сергійович (97600, м. Білогірськ, вул. Нижньогірська, 54, кв. 6)

До відповідача - Державної податкової інспекції в м. Сімферополі (95000, м. Сімферополь, вул. Мате Залки, 1/9)

Про визнання нечинними направлень на перевірку

Суддя В.А.Омельченко

Секретар судового засідання Хлебнікова Н.С.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача – Пономарьов С.С. , представник, довіреність б/н від 04.10.2007 року

Від відповідача – Мирошніченко К.С. головний державний податковий інспектор, дов. № 56/10-0 від 08.04.2008 року

Суть спору: Позивач – Кооперативне гуртово-роздрібне торгівельне підприємство звернувся до Господарського суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Сімферополі, в якому просить суд визнати нечинними направлення на перевірку № 2662 від 20.07.2007р. та № 2663 від 20.07.2007р., обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вказані направлення підписані неповноважною особою (вони підписані начальником ДПІ в м. Сімферополі, в той час як особи, уповноважені проводити перевірку за цими направленнями - Сушко Д.О. та Вегбієв Р.І. є працівниками ДПА в АР Крим, а не ДПІ в м. Сімферополі).

Відповідач проти позову заперечує, вказуючи, що саме по собі направлення на перевірку, незалежно від того хто його підписав, коли, з яких мотивів та інших реквізитів, прав та законних інтересів суб’єкта господарювання не порушує, оскільки не зобов’язує останнього до будь-яких дій, у тому числі фінансового характеру (сплатити штраф, пеню, погасити заборгованість тощо), у зв’язку з чим вважає, що направлення на перевірку, що оскаржуються позивачем, не є рішенням у розумінні п. 1 ст. 17 КАС України, а також дією чи бездіяльністю, які можуть бути оскаржені в суді.

До того ж, відповідач вважає, що для проведення перевірки по контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового і безготівкового обігу суб’єктами підприємницької діяльності вручення направлення під розписку не потрібно.

Заявою від 17.04.2008р. позивач збільшив позовні вимоги та додатково до викладених у позові вимог, просить суд визнати відсутність повноважень у начальника ДПІ в м. Сімферополі підписувати направлення на перевірку № 2662 та № 2663 від 20.07.2007р. працівникам ДПА в АР Крим Вегбієву Р.І. та Сушку Д.О., а також визнати протиправними дії начальника ДПІ в м. Сімферополі щодо підписання та надання направлень на перевірку № 2662 та № 2663 від 20.07.2007р. працівникам ДПА в АР Крим Вегбієву Р.І. та Сушку Д.О.

У додаткових запереченнях на позов відповідач зазначив, що ст.. 11-2 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», на яку посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не визначає, керівником якого рівня органу державної податкової служби має бути складено та підписано направлення на перевірку. Також вказує, що відповідні повноваження щодо підписання спірних направлень на перевірку начальнику ДПІ в м. Сімферополі були надані йому відповідно до Наказу ДПА в АР Крим № 588 від 03.11.2006р. Крім того, відповідач вважає, що саме по собі направлення на перевірку є лише формою перепустки до перевірки, а тому виражати незгоду з формою направлення чи іншими його недоліками можна було лише до моменту допуску до перевірки.

Згідно з п. 6 Закону України “Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України” № 2953-ІV від 06.10.2005р., що набрав чинність 01.11.2005р., до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991р. (1798-12), вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

В судовому засіданні оголошувалась перерва в порядку, передбаченому ст. 150 КАС України.

Після перерви слухання справи було продовжено.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення сторін по справі, суд, -

В С Т А Н О В И В:

20.07.2007р. ДПІ в м. Сімферополі проведена перевірка по контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обороту Кооперативного гуртово-роздрібного торгівельного підприємства, за результатами якої складено акт перевірки № 002848 від 20.07.2007р.

Вказана перевірка проводилась працівниками ДПА в АР Крим Вегбієвим Р.. та Сушко Д.О. на підставі направлень на перевірку № 2662 та № 2663 від 20.07.2007р., підписаних начальником ДПІ в м. Сімферополі.

Суд вважає, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

При цьому, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення (ч. 2 ст. 5 КАС України).

Отже, враховуючи, що законодавством не визначено вичерпного переліку дій, які можуть бути оскаржені до суду, а підписання направлень на перевірку за своєю правовою природою є дією, яка вчиняється посадовою особою відповідно до наданих їй повноважень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають розгляду по суті.

Ч. 3 ст. 2 КАС України визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, в тому числі, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

В розумінні ст. 11-1 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” перевірки в межах повноважень податкових органів, визначених Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" вважаються позаплановими перевірками.

Ст. 16 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування і послуг” визначає, що планові або позапланові перевірки осіб, що використовують реєстратори розрахункових операцій, розрахункові книжки або книги обліку розрахункових операцій, здійснюються у порядку, передбаченому законодавством України.

Відповідно до п. 8 ст. 11-1 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” позапланова виїзна перевірка здійснюється на підставі виникнення обставин, вказаних в цій статті, за рішенням начальника податкового органу, яке оформляється наказом.

Згідно зі ст. 11-2 вказаного Закону працівники податкової служби мають право приступити до проведення планової або позапланової виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим та іншими законами України, і за умови надання платнику податків під розписку направлення на перевірку та наказу на проведення позапланової перевірки.

У зв’язку з цим суд не погоджується з доводами ДПІ в м. Сімферополі стосовно того, що для проведення перевірки по контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового і безготівкового обігу суб’єктами підприємницької діяльності вручення направлення під розписку не потрібно.

Відповідно до п. 1 ст. 11-2 Закону України «Про Державну податкову службу в Україні» у направленні на перевірку зазначаються дата його видачі, назва органу державної податкової служби, мета, вид (планова чи позапланова), підстави, дата початку та дата закінчення перевірки, посади, звання та прізвища посадових осіб органу державної податкової служби, які проводитимуть перевірку. Направлення на перевірку є дійсним за умови наявності підпису керівника органу державної податкової служби, скріпленого печаткою органу державної податкової служби.

За загальним правилам, направлення на перевірку підписується керівником того податкового органу, працівники якого направляються на перевірку.

Враховуючи, що направлені на перевірку особи є працівниками ДПА в АРК, суд вважає, що і направлення на перевірку цим особам повинен підписувати керівник ДПА в АР Крим.

Наказ ДПА в АР Крим № 588 від 03.11.2006р. визначає повноваження начальників державних податкових інспекцій на підписання та реєстрацію направлень на перевірку, що надаються старшими груп ДПА в АРК при виїзді на місце.

Проте, будь-яких доказів того, що спірні направлення були надані старшими груп ДПА в АРК при виїзді на місце, відповідачем суду не надано, у зв’язку з чим суд вказаний наказ до уваги не приймає.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов’язує органи державної влади, органи місцевого самоврядування та їх посадових осіб діяти тільки з підстав, в межах повноважень і способом, передбаченими Конституцією і законами України.

Вказане є підставою для задоволення вимог позивача в частині визнання відсутності повноважень у начальника Державної податкової інспекції в м. Сімферополі підписувати направлення на перевірку № 2662 та № 2663 від 20.07.2007р. працівникам ДПА в АР Крим Вегбієву Р.І. та Сушко Д.О., а також визнання протиправними дії начальника Державної податкової інспекції в м. Сімферополі щодо підписання та надання направлень на перевірку № 2662 та № 2663 від 20.07.2007р. працівникам ДПА в АР Крим Вегбієву Р.І. та Сушко Д.О.

Ст.. 162 КАС України визначає, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

В той же час, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання нечинними направлень на перевірку № 2662 та № 2663 від 20.07.2007р. не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Ч. 3 ст. 105 КАС України визначає, що адміністративний позов може містити вимоги про скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Вказана норма кореспондується з визначеним ст.. 162 КАС України повноваженням суду прийняти постанову про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Відповідно до п. 1 Роз’яснень Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000р. № 02-5/35 акт державного чи іншого органу – це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов’язковий характер для суб’єктів цих відносин.

Обов’язковою умовою визнання акту недійсним є порушення у зв’язку з прийняттям відповідного акту прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації – позивача по справі.

Так, в разі ненадання цих документів платнику податків або їх надання з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, є підставою для недопущення посадових осіб органу державної податкової служби до проведення планової або позапланової виїзної перевірки.

За таких обставин суд вважає, що в разі допущення осіб до перевірки, на результати перевірки недоліки направлення на перевірку не впливають.

Крім того, суд не погоджується з доводами позивача про безпідставність проведеної перевірки від 20.07.2007р.

При цьому суд виходить з того, що відповідно до ст.. 16 Закону України «Про порядок застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» контролюючі органи мають право відповідно до законодавства здійснювати планові або позапланові перевірки осіб, які підпадають під дію цього Закону.

До таких осіб ст. 1 вищевказаного Закону відносить будь-яких фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності або юридичних осіб (їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи), які здійснюють операції з розрахунків в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також уповноваженими банками та суб'єктами підприємницької діяльності, які виконують операції купівлі-продажу іноземної валюти.

Проте, будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач таку діяльність не здійснює, РРО не використовує та на нього дія вищевказаного Закону не розповсюджується, не надано.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь у розмірі 03,40грн. з Державного бюджету України на підставі ч. 1 ст. 94 КАС України.

Вступна та резолютивна частини постанови оголошені в судовому засіданні 03.06.2008р.

Повний текст постанови складено та підписано 09.06.2008р.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 94, 98, 122, 158-164, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Визнати відсутність повноважень у начальника Державної податкової інспекції в м. Сімферополі підписувати направлення на перевірку № 2662 та № 2663 від 20.07.2007р. працівникам ДПА в АР Крим Вегбієву Р.І. та Сушко Д.О.

3.          Визнати протиправними дії начальника Державної податкової інспекції в м. Сімферополі щодо підписання та надання направлень на перевірку № 2662 та № 2663 від 20.07.2007р. працівникам ДПА в АР Крим Вегбієву Р.І. та Сушко Д.О.

4.          В іншій частині позову відмовити.

5.          Стягнути з Державного бюджету України (р/р 0002 у банку отримувача: Управління Державного казначейства в АР Крим, отримувач: Держбюджет м. Сімферополь, МФО 824026, ЗКПО 22301854) на користь Кооперативного гуртово-роздрібного торгівельного підприємства (95011, м. Сімферополь, вул. Жигаліної, 11) 03,40 грн. державного мита.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня складання постанови в повному обсязі, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку передбаченому ч.5 ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі не подання відповідної заяви ( ст. 254 КАС України)

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Омельченко В.А.