ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

"07" серпня 2008 р. Справа № А4/016-08

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Щоткіна О.В.

розглянувши адміністративну справу

За позовом Київського обласного відділення Фонду соціального

захисту інвалідів, м. Київ

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою

відповідальністю «Требухівське», с. Требухів

про стягнення 25 715 грн.

позивач – Кубишкіна Н.Г. –дов. №

Представники: 03-239/468 від 17.09.2008 р.

відповідач –Рибіцька Ю.Б. –дов. №

02-05/08 від 26.05.2008р.;

Обставини справи:

Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з адміністративним позовом про стягнення з відповідача 25 715 грн., які складають: 25 242 адміністративно-господарські санкції, 473 грн. пеня.

Позивач обґрунтовує позов тим, що відповідач, в порушення вимог ст. 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”(далі –Закон № 875-ХІІ) у 2007 році не виконав норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, а саме, за три робочих місця, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайняті інвалідами.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на належне виконання вимог законодавства щодо створення робочих місць для інвалідів та належне повідомлення про це центр зайнятості.

Розглянувши позов Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Київ до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Требухівське», с. Требухів, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши подані докази, суд

встановив:

Згідно з частиною 9 ст. 20 Закону № 875-ХІІ спори, що виникають із правовідносин за статтями 19, 20 Закону № 875-ХІІ, вирішуються Фондом соціального захисту інвалідів або в судовому порядку.

Відповідно до пункту 1 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2002 № 1434, Фонд є урядовим органом державного управління, який діє у складі Міністерства праці та соціальної політики і підпорядковується йому. Згідно пункту 3 цього Положення основним завданням Фонду є, зокрема, контроль за виконанням роботодавцями нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, встановленого Законом № 875-ХІІ. Підпунктом 3 пункту 4 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, визначено, що Фонд відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за своєчасним перерахуванням сум штрафних санкцій, що надходять від підприємств, установ і організацій за недодержання ними нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Згідно з пунктом 9 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів для реалізації покладених на Фонд завдань за погодженням з Мінпраці утворюються територіальні відділення Фонду в межах граничної чисельності його працівників.

Відповідно до частини 10 ст. 20 Закону № 875-ХІІ Фонд соціального захисту інвалідів, його відділення мають право захищати свої права та законні інтереси, у тому числі в суді.

Позивач в позовній заяві посилається на порушення відповідачем приписів частини 1 ст. 19 Закону № 875-ХІІ щодо недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

У частині першій ст. 19 Закону № 875-ХІІ визначено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до ч. 8 ст. 19 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Відповідачем на виконання вимог Закону № 875-ХІІ було подано позивачу Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2007 рік (форма № 10-ПІ), що не заперечується представником позивача.

Згідно Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2007 рік (форма № 10-ПІ) на підприємстві відповідача норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становить 5 осіб. Згідно цього ж звіту у 2007 році на підприємстві було працевлаштованих 2 інваліди.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 Закону.

Згідно з частиною 1 ст. 18 Закону № 875-ХІІ забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Відповідно до частини 3 ст.181 Закону № 875-ХІІ державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи для інвалідів відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікацій та знань, з урахуванням його побажань.

У частині 3 ст. 18 Закону № 875-ХІІ визначено обов’язки підприємства, що використовує найману працю: виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів; надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для працевлаштування інвалідів; звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Відповідно до Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 19 грудня 2005 року N 420 “Про затвердження форм звітності та інструкцій щодо їх заповнення” формою звітності про наявність вакантних місць на підприємстві є форма N 3-ПН “Звіт про наявність вакансій”, яка подається підприємствами щомісячно до державної служби зайнятості.

Як вбачається з листа Броварського районного центру зайнятості відповідач подавав Звіти про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) та потребу в працівниках (форма № 3-ПН), у тому числі про наявність вакансій для інвалідів до Броварського районного центру зайнятості протягом 2006-2007 років.

Також, з метою недопущення правопорушення щодо працевлаштування інвалідів на підприємстві, відповідачем згідно наказу № 2 від 10.01.2003р. було створено 8 вакансій для зайняття їх інвалідами І, ІІ, ІІІ груп. А наказом № 7 від 01.02.2003р. СТОВ «Требухівське»було затверджено Інструкцію № 117 «Про працю інвалідв».

Крім того, відповідачем самостійно здійснювався пошук та працевлаштування інвалідів, в результаті чого у 2007 році на підприємстві працювало 4 інваліда. З метою забезпечення дотримання вимог чинного законодавства в частині виконання відповідного нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів (8 чоловік), СТОВ «Требухівське»листами № 27/6 від 27.01.2006р. та № 07/211 від 07.08.2007р. до Броварського базового міськрайцентру зайнятості повідомляло про наявні вільні місця для інвалідів. Проте, листом № 1443/03 від 20.08.2007 року було надано відповідь про те, що інваліди, які перебувають на обліку в центрі зайнятості і проживають в с. Требухів, відсутні.

З матеріалів справи та пояснень представників сторін вбачається, що інваліди для працевлаштування на підприємство не звертались та не направлялися ні державним органом зайнятості, ні позивачем.

Згідно з ч. 1 ст. 238 ГК України застосування адміністративно-господарських санкцій до суб’єктів господарювання здійснюється за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 217 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції є видом господарсько-правової відповідальності, який застосовується уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною 2 наведеної статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Отже необхідною умовою відповідальності є вина відповідача у не працевлаштуванні інвалідів, яка може виражатись в невжитті всіх необхідних і можливих заходів для забезпечення працевлаштування інваліда.

Відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позивач, посилаючись на порушення з боку відповідача правил господарської діяльності, встановлених Законом, не надав суду доказів того, що підприємством відповідача не виділено та не створено робочі місця для працевлаштування інвалідів, або ж про факти відмови у працевлаштуванні інваліда з боку підприємства–відповідача за зверненням інваліда до відповідача чи за направленням державної служби зайнятості.

З огляду на те, що відповідачем вжито всіх залежних він нього заходів, передбачених законом, по забезпеченню працевлаштування інвалідів на його підприємстві протягом 2007 року, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування та відсутність інвалідів, які бажають працевлаштовуватись.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені за порушення термінів сплати цих санкцій в розмірі 25 715 грн. є необґрунтованими та неправомірними, в зв’язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Беручи до уваги викладене вище, керуючись ст.ст. 18, 181, 19, 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, ст.ст. 217, 218, 238 Господарського кодексу України, ст.ст. 71, 157-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Київської області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови суду протягом десяти днів з дня складення у повному обсязі та наступної подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана без подання заяви про апеляційне оскарження постанови суду, якщо скарга подається протягом десяти днів з дня складення постанови у повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у 20-ти денний строк після подання заяви, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги у встановлений строк постанова суду набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду скарги і залишення її без задоволення, а постанови суду - без змін.

Суддя