ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2008 р.

№ 2-15/5676-2007

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Кравчука Г.А.

суддів:

Мачульського Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

касаційну скаргу

Малого колективного підприємства "Ориент"

на постанову

Севастопольського апеляційного господарського суду

від

05.11.2007р.

у справі

№2-15/5676-2007

Господарського суду

Автономної Республіки Крим

за позовом

Малого колективного підприємства "Ориент"

до

Комунального підприємства "Ранок"

про

стягнення майнової шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Оскарженою постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 05.11.2007р. (колегія суддів у складі: головуючого –судді Черткової І.В., суддів Голика В.С., Щепанської О.А.) залишено без змін рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 16.08.2007р. (суддя Іщенко І.А.), яким у вказаному позові відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить вказані судові рішення скасувати та прийняти нове, про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

Сторони не використали наданого законом права на участь своїх представників у судовому засіданні.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 22.01.1997р. Виконавчим комітетом Приморської селищної ради народних депутатів міста Феодосії прийнято рішення № 325 про надання позивачу дозволу на проведення проектно-дослідницьких робіт та будівництво магазину промтовари на земельній ділянці, що розміщена за адресою: вул. Південна, 9, смт. Приморський. Відповідно до пункту 1 цього рішення дозвіл на будівництво магазину позивачу надано строком на 3 роки.

На підставі цього рішення 10.07.1997р. між Виконавчим комітетом Приморської селищної ради народних депутатів міста Феодосії та позивачем укладено договір оренди земельної ділянки строком до 20.07.2000р. Згідно договору позивач (орендар) зобов'язався повернути майно до 20.07.2000р. Договір пролонговано не було.

23.07.2003р. Виконавчим комітетом Приморської селищної ради прийнято рішення № 197 про передачу відповідачу земельної ділянки в оренду за адресою: смт. Приморський, вул. Південна для організації міні ринку. Пунктом 4 цього рішення зобов'язано директора відповідача до 01.08.2003р. привести зазначену територію в належний стан відповідно до вимог Правил торгівлі на ринках.

Згідно з рішенням Приморської селищної ради № 352 від 28.11.2003р., державним актом на право постійного користування земельною ділянкою за адресою: вул. Південна, 9, смт. Приморський належить відповідачу на праві постійного користування.

Рішенням Приморської селищної ради № 371 від 26.12.2003р. у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів та закінчення строку будівництва об'єкту скасовано рішенням Виконавчого комітету Приморської селищної ради народних депутатів міста Феодосії № 325 від 22.01.1997р., зобов'язано позивача у строк до 24.01.2004р. звільнити земельну ділянку від забудови.

Відповідно до пункту 3 цього рішення у випадку невиконання позивачем вимоги щодо звільнення земельної ділянки в установлений термін зобов'язано відповідача провести знос вказаної будівлі за адресою вул. Південна, 9 за рахунок позивача.

Позивач, дійшовши до висновків про порушення його прав, звернувся до господарського суду з позовом про визнання за ним права власності на об'єкти нерухомості, що розміщенні на території ринку смт. Приморський, однак рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим від 20.01-23.01.2004 р. у справі № 2-8/2274-2004 у вказаному позові відмовлено.

В подальшому позивач, посилаючись на спричинення йому діями відповідача по розібранню будівлі магазину шкоди, звернувся до господарського суду з позовом у даній справі про стягнення з відповідача 28 561 грн. майнової шкоди.

Місцевий господарський суд відмовляючи в позові виходив з того, що позивач не надав суду безперечних доказів заподіяння шкоди відповідачем у розмірі 28 561 грн., не довів протиправності дій відповідача та причинного зв'язку між цими діями та спричиненою шкодою, а відтак місцевий господарський суд дійшов до висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Апеляційний господарський суд погодився з висновками місцевого господарського суду, зазначивши також в оскарженій постанові, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про факт зносу незавершеного об'єкту будівництва; посилання позивача на матеріали перевірки органу МВС, зокрема на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, як на доказ встановлення факту зносу є необґрунтованими, оскільки факти, встановлені перевіркою органів внутрішніх справ підлягають доказуванню, однак позивачем таких доказів не надано, а постанова про відмову в порушення кримінальної справи не може бути таким доказом відповідно до ст.35 ГПК України.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.111-7 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (ч.1). Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази (ч.2).

Статтею 111-10 цього кодексу визначено підстави для скасування або зміни рішення або постанови. Згідно цієї норми підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Під час розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції таких підстав не встановив.

Так, відповідно до приписів статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Згідно ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Цією нормою також визначено, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Статтею 417 ЦК України визначено, що у разі припинення права користування земельною ділянкою, на якій була споруджена будівля (споруда), власник земельної ділянки та власник цієї будівлі (споруди) визначають правові наслідки такого припинення. У разі недосягнення домовленості між ними власник земельної ділянки має право вимагати від власника будівлі (споруди) її знесення та приведення земельної ділянки до стану, в якому вона була до надання її у користування (ч.1).

Крім того суд касаційної інстанції зазначає, що згідно приписів ст.211 ч.1 п."д" ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення, як зокрема порушення строків повернення тимчасово займаних земель або невиконання обов'язків щодо приведення їх у стан, придатний для використання за призначенням.

Таким чином оскільки, як вірно встановлено судами, у позивача припинилось право користування земельною ділянкою ще у липні 2000р., рішенням Приморської селищної ради від 26.12.2003р. позивача було зобов’язано звільнити земельну ділянку, це рішення ради відповідно до вказаної норми конституції є обов'язковими до виконання на відповідній території, і в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про факт зносу незавершеного об'єкту будівництва саме відповідачем, суд касаційної інстанції погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності правових підстав для задоволення позову.

За вказаних обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку що доводи, викладені в касаційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а відтак постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п. 1, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Малого колективного підприємства "Ориент" залишити без задоволення, а постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 05.11.2007р. у справі №2-15/5676-2007 Господарського суду Автономної Республіки Крим –без змін.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

С у д д і Г.М. Мачульський

В.І. Шаргало