КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2008                                                                                           № 6/154

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Смірнової Л.Г.

суддів:           Алданової С.О.

Пашкіної С.А.

при секретарі:           Камінська Т.О.

За участю представників:

від позивача: Мошкіна Н.Л., дов. б/н від 01.08.2008

від відповідача: Іллюшко О.М., дов. б/н від 29.07.2008

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерне товариство закритого типу "Юрол"

на рішення Господарського суду м.Києва від 29.07.2008

у справі № 6/154 (Блохiна Ж.В.)

за позовом                               Акціонерне товариство закритого типу "Ритм"

до                                                   Акціонерне товариство закритого типу "Юрол"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 2786,21 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 29.07.2008 усправі №6/154, на підставі пункту 4 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України (далі-ГПК України), припинено провадження у справі в частині стягнення інфляційних витрат в сумі 538,88грн. та 3% річних в сумі 37,91грн., в іншій частині позовні вимоги задоволено повністю: стягнуто з Акціонерного товариства закритого типу „Юрол” (далі-відповідач) на користь Акціонерного товариства закритого типу „Ритм” (далі-позивач) 2786,21грн. основного боргу, 102,00грн. державного мита та 118,0грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на відсутності доказів належного виконання відповідачем своїх зобов’язань щодо своєчасного розрахунку за поставлений товар.

Посилаючись на те, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без з’ясування обставин, які мають значення для розгляду справи, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення та прийняти нове рішення яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що суд прийняв рішення на підставі усних пояснень представника позивача, зазначивши, що вони відповідають фактичним даним. Відповідач наполягає на тому, що пояснення позивача не підтверджені документально, а тому суд повинен був витребувати у позивача бухгалтерську звітність та акти взаєморозрахунків за 2005 та 2006 роки складені відповідно до вимог чинного законодавства.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.08.2008 (судова колегія у складі: Смірнова Л.Г.-головуюча; Малетич М.М., Попікова О.В.) скаргу відповідача прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 16.09.2008.

Розпорядженням голови Київського апеляційного господарського суду №01-23/1/17 від 12.09.2008, у зв’язку з зайнятістю суддів Малетича М.М., Попікової О.В. в іншому судовому процесі, розгляд апеляційної скарги у даній справі доручено колегії суддів у складі: Смірнова Л.Г.-головуюча; Алданова С.О., Пашкіна С.А.)

У судове засідання 16.09.2008 з’явилися представники сторін. Відповідач підтримав доводи, які були викладені в апеляційній скарзі.

Позивач проти доводів, викладених у апеляційній скарзі заперечив у повному обсязі та просив суд рішення господарського суду Чернігівської області від 29.07.2008 залишити без змін, посилаючись на те, що рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, позивачем у відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що відповідачем не підтверджено документально факт здійснення оплати за товар, поставлений у період з 04.08.2006 до 03.11.2006. Визнавши борг перед позивачем у сумі 398,98грн., відповідач не зазначив, яким чином він визначив борг в зазначеному розмірі та не підтвердив зазначений факт документально.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне:

Як вірно встановлено судом першої інстанції, між сторонами існують господарські відносини щодо купівлі-продажу ковбасної та рибної

продукції, які виникли відповідно до вимог статті 181 Господарського кодексу України (далі-ГК України), відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, ціна, асортимент та кількість товару визначались сторонами попередньо в усному порядку. Приймання товару відбувалося по факту його поставки на адреси торгівельних місць відповідача (м. Чернігів, вул. 1-го Травня, 138 та м. Чернігів, вул. Толстого, 94) за відповідними товарно-транспортними накладними.

Згідно товарно-транспортних накладних: РИ-8560 від 04.08.2006, РИ-8581 від 04.08.2006, РИ-8811 від 11.07.2006, РИ-8827 від 11.08.2006, РИ-8922 від 15.08.2006, РИ-8928 від 15.08.2006, РИ-9161 від 21.08.2006, РИ-9266 від 23.08.2006, РИ-9314 від 25.08.2006, РИ-9501 від 30.08.2006, РИ-9906 від 08.09.2006, РИ-9973 від 11.09.2006, РИ-10414 від 20.09.2006, РИ-11011 від 04.10.2006, позивач поставив, а відповідач прийняв товару на загальну суму 3424,22грн.

Як вбачається з розрахунку основної суми боргу, наданого позивачем, згідно накладних на повернення товару за період з 11.08.2006 по 04.10.2006 відповідачем повернуто позивачу товар на суму 160,43грн. Зазначений факт не заперечується відповідачем.

Таким чином наданими позивачем доказами підтверджується факт отримання відповідачем товару за період з 04.08.2006 по 04.10.2006 за вищевказаними товарно-транспортними накладними на загальну суму 3263,79грн. Відповідач проти зазначеного факту також не заперечує.

За період з 04.08.2006 по 03.11.2006 відповідач перераховував на рахунок позивача певні суми, а саме згідно платіжних доручень: №12743 від 28.08.2006 суму 1498,01грн.; №1154 від 31.08.2006 суму 174,20грн.; №12900 від 21.09.2006 суму 708,44грн.; №1203 від 25.09.2006 суму 1023,72 грн.

Згідно пояснень позивача всі зазначені суми були зараховані згідно призначення платежу в рахунок погашення заборгованості, що виникла за неоплачений товар, отриманий до 04.08.2006.

Дане твердження позивача відповідає фактичним даним, оскільки у вищевказаних платіжних дорученнях у рядку призначення платежу відповідачем вказувались номери та дати накладних, за якими він отримав від позивача товар, що оплачує. Як вбачається з вищевказаних платіжних доручень, відповідач оплатив товар отриманий у червні та липні 2006року., тобто у період, що передує періоду за який виник борг, заявлений до стягнення.

Відповідачем також платіжним дорученням №13148 від 03.11.2006 перераховано позивачу 1500,00грн. Проте, як вбачається зі змісту зазначеного платіжного доручення, у рядку призначення платежу зазначено, що оплаті підлягає товар згідно рахунку б/н від 03.11.2006. Будь-яких доказів щодо наявності рахунку б/н від 03.11.2006 суду не надано, а згідно пояснень представників сторін, судом встановлено, що кошти в сумі 1500,00грн. перераховані платіжним дорученням №13148 від 03.11.2006 безпідставно.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 16.07.2008 суд першої інстанції зобов'язав сторін провести звірку розрахунків оплати товару, поставленого позивачем відповідачу за період з 04.08.2006 по 04.10.2006 та 22.02.2007 по вищевказаним товарно-транспортним накладним.

На виконання вимоги суду, сторонами було надано акти зведення взаєморозрахунків за період з 04.08.2006 по 04.10.2006. Проте, зі змісту наданих суду актів вбачається, що відповідач визнав борг в сумі 398,98 грн., при цьому в акті відповідач не заповнив свою частину акту та не вказав, яким чином він визначив свій борг в сумі 398,98 грн.

Будь-яких інших доказів, на підтвердження зазначеної в акті суми боргу перед позивачем, відповідач суду не надав.

Згідно зі статтею 525 ЦК кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином."

Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 06.11.2007 було направлено відповідачеві лист-вимогу №1870, відповідно до що позивач вимагав від відповідача оплатити отриманий товар. Проте відповідної оплати відповідачем проведено не було, у зв’язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно приписів статті 33 ГПК України обов’язок доказування розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини як на підставу своїх вимог та заперечень. Це стосується і відповідача, який повинен був довести належними засобами доказування факт відсутності заборгованості за отриманий товар та спростувати обставини зазначені позивачем.

Як вже було зазначено вище, відповідачем заборгованість перед позивачем визнано частково в сумі 398,98грн., проте на підставу своїх заперечень будь-яких доказів суду не надано.

Враховуючи вищезазначене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 2786,21грн. При цьому, судовою колегією критично оцінено посилання відповідача на те, що рішення суду першої інстанції ґрунтується лише на усних поясненнях позивача.

Оскільки в процесі судового розгляду даної справи, позивач відмовився від позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат в сумі 538,88грн. та 3% річних в сумі 37,91грн., господарським судом Чернігівської області правомірно припинено провадження у справі в зазначеній частині на підставі пункту 4 частини першої статті 80 ГПК України.

За таких обставин, судова колегія не вбачає підстав для скасування рішення господарського суду Чернігівської області від 29.07.2008, а тому апеляційна скарга Акціонерного товариства закритого типу „Юрол” задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства закритого типу „Юрол” на рішення господарського суду Чернігівської області від 29.07.2008 у справі №6/154 залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду Чернігівської області від 29.07.2008 у справі №6/154 залишити без змін.

3. Матеріали справи №6/154 повернути до господарського суду Чернігівської області.

Головуючий суддя                                                                      Смірнова Л.Г.

Судді                                                                                          Алданова С.О.

Пашкіна С.А.

22.09.08 (відправлено)