ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2008 р.

№ 2-5/16316.2-2007(2-26/8613.1-2006)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Добролюбової Т.В.

суддів

Гоголь Т.Г.,Швеця В.О.

розглянувши матеріали

касаційної скарги

Відкритого акціонерного товариства "Центральна збагачувальна фабрика "Нагольчанська"

на постанову

Севастопольського апеляційного господарського суду від 22.04.08

у справі

№2-5/16316.2-2007

за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Центральна збагачувальна фабрика "Нагольчанська"

до

треті особи

Гурзуфської селищної ради

1. Виконавчий комітет Гурзуфської селищної ради

2. Міжнародного молодіжного центру “Гурзуф” санаторно-курортного об’єднання всеукраїнської профспілки працівників органів державної податкової служби

3. Благодійна організація Всеукраїнський благодійний фонд "Гарант"

про

визнання права власності

за зустрічним позовом

Благодійна організація Всеукраїнський благодійний фонд "Гарант"

до

Відкритого акціонерного товариства "Центральна збагачувальна фабрика "Нагольчанська"

третя особа

Фонд майна Автономної Республіки Крим

про

визнання права власності

доповідач: Добролюбова Т.В

В судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача за первісним позовом: Клименко Н.І. –за дов. від 07.07.08; Кучеров І.А. –за дов. від 05.01.07;

від третьої особи-3: Алєксєйцева Л.В. –за дов. від 14.07.08.

Представники відповідача за первісним позовом, третіх осіб -1, 2 та третьої особи за зустрічним позовом не з’явилися, належно повідомлені про час і місце розгляду касаційної скарги.

Відкритим акціонерним товариством Центральна збагачувальна фабрика “Нагольчанська” у квітні 2006 року заявлений позов, з урахуванням змін від 29.01.07) до Гурзуфської селищної Ради про визнання права власності на 2-х поверхову будівлю котеджу загальною площею 363, 5 кв. м, розташовану за адресою: смт. Гурзуф, Набережна ім. О.С. Пушкіна, 7. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначав, що ним у 1998 році за власні кошти і власними силами проведено реконструкцію спірного котеджу. З метою отримання свідоцтва про право власності на цей котедж він звернувся до Гурзуфської селищної ради, однак, останній рішенням №390 від 29.11.05 відмовив у видачі свідоцтва через неукладення договору оренди земельної ділянки та відсутність дозволу на будівництво котеджу. На думку позивача, такі дії відповідача є неправомірними та суперечать приписам статей 328, 331 Цивільного кодексу України, статті 144 Господарського кодексу України, статті 120 Земельного кодексу України.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 25.04.2006, ухваленим суддею Луцяк М.І., позовні вимоги задоволенні повністю.

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів: Добролюбової Т.В.- головуючого, Гоголь Т.Г., Продаєвич Л.В. постановою від 28.09.06, перевірене рішення суду першої інстанції скасував з підстав передбачених пунктом 3 частини 2 статті 11110 Господарського процесуального кодексу України, оскільки рішення прийнято відносно прав і обов’язків Міжнародного молодіжного центру “Гурзуф” санаторно-курортного об’єднання Всеукраїнської профспілки працівників органів державної податкової служби, який не був залучений до участі у справі. Матеріали справи направив для нового розгляду до суду першої інстанції.

Благодійна організація Всеукраїнського благодійного фонду “Гарант” у січні 2007 року звернулась із зустрічною позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства Центральна збагачувальна фабрика “Нагольчанська” про визнання права власності за благодійною організацією на двоповерховий котедж, загальною площею 363, 5 кв. м, який знаходиться за адресою: смт. Гурзуф, Набережна ім. О.С. Пушкіна, 7. Обґрунтовуючи вимоги позивач посилався на приписи статей 328, 655, 656 Цивільного кодексу України.

Відкрите акціонерне товариство Центральна збагачувальна фабрика “Нагольчанська” скористалось правом на відмову від позовних вимог про зобов’язання видати свідоцтво про право власності на спірне майно.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 02.02.07, ухваленим суддею Проніною О.Л., первісний позов задоволено повністю шляхом визнання права власності на спірне нерухоме майно за Відкритим акціонерним товариством Центральна збагачувальна фабрика “Нагольчанська”. У задоволенні зустрічного позову відмовлено через ненадання позивачем доказів, підтверджуючих право власності на спірний котедж.

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: Латиніна О.А. –головуючого, Заплави Л.М., Ткаченка М.І., постановою від 23.04.07, перевірене рішення суду першої інстанції залишив без змін, а апеляційну скаргу Благодійної організації Всеукраїнського благодійного фонду “Гарант” залишив без задоволення.

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів: Добролюбової Т.В.- головуючого, Дроботової Т.Б., Швеця В.О., постановою від 27.09.07, перевірені рішення та постанову у справі скасував. Суд касаційної інстанції дійшов висновку про порушення місцевим судом приписів статті 60 Господарського процесуального кодексу України щодо винесення ухвали про прийняття зустрічної позовної заяви, і як наслідок неналежне повідомлення сторін про час і місце розгляду справи. Водночас, суд встановив, що постанова апеляційної інстанції не містить підпису судді Заплави Л.М., і це в будь –якому випадку є підставою для скасування судового рішення.

При новому розгляді справи, Господарський суд Автономної Республіки Крим рішенням від 18.03.08, ухваленим суддею Гаврилюк М.П., первісний позов задоволено повністю шляхом визнання права власності на спірне нерухоме майно за Відкритим акціонерним товариством Центральна збагачувальна фабрика “Нагольчанська”. Місцевий суд вмотивовуючи рішення в цій частині дійшов висновку, що двоповерхова будівля котеджу, загальною площею 363,5 кв.м є самочинним будівництвом. Крім того, судом враховано і відсутність заперечень з боку землевласника з приводу розташування спірного об’єкта нерухомості. У задоволенні зустрічного позову відмовлено через ненадання позивачем доказів, підтверджуючих право власності на спірний котедж. Водночас, суд виходив з того, що за даними БТІ спірний котедж не входить до цілісного майнового комплексу Міжнародного центру “Гурзуф” та не був предметом договору купівлі –продажу від 29.12.04 і договору благодійної пожертви від 11.11.05.

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: Дугаренко О.В. –головуючого, Антонової І.В., Фенько Т.П., постановою від 22.04.08, перевірене рішення суду першої інстанції скасував. У задоволенні первісного позову Відкритого акціонерного товариства Центральна збагачувальна фабрика "Нагольчанська" відмовив. Суд обґрунтовуючи постанову в цій частині виходив з того, що спірний об’єкт збудований позивачем за первісним позовом самочинно, проте, без відведення земельної ділянки, що унеможливлює набуття ним права власності на це майно. Зустрічний позов Благодійної організацій Всеукраїнський благодійний фонд "Гарант" задовольнив шляхом визнання права власності на двоповерховий котедж літ.Н1. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спірна будівля помилково не була поставлена на баланс ДП ММЦ "Гурзуф". Окрім цього, суд встановив, що котедж входить до цілісного майнового комплексу Міжнародного центру “Гурзуф” та повинен був бути предметом договору купівлі –продажу від 29.12.04. Постанова обґрунтована приписами статті 376, 655, 656 Цивільного кодексу України.

Відкрите акціонерне товариство "Центральна збагачувальна фабрика "Нагольчанська" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову у справі скасувати, а рішення просить залишити без змін. Обґрунтовуючи свої вимоги скаржник вказує на неналежне повідомлення його про час і місце розгляду справи апеляційним судом, оскілки ухвалу від 08.04.08 отримано ним після оголошення постанови у справі. При цьому, скаржник вказує на порушення судом приписів статті 43, 22, 77, 99 Господарського процесуального кодексу України.

В доповненні до касаційної скарги скаржник вказує на те, що котедж на який він просить визнати право власності і нежитлові будівлі Молодіжного центру "Гурзуф" є різними об’єктами і мають різні кадастрові реквізити. Заявник зазначає про порушення апеляційним судом приписів статей 657, 658 Цивільного кодексу України, адже, договір купівлі –продажу не був зареєстрований. Разом з цим, заявник стверджує, що відповідно до приписів статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов’язаний передати покупцеві товар, однак згідно з актом прийому –передачі від 31.02.04 до договору купівлі –продажу Всеукраїнський благодійний фонд "Професіонал" не приймав від Фонду майна Автономної Республіки Крим двоповерховий котедж , літ.Н1, тому скаржник вважає помилковим застосування апеляційною інстанцією приписів частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України. Заявник вказує також на незастосування апеляційним судом вимог частини 2 статті 331 Цивільного кодексу України щодо права власності на нерухоме майно, адже, в даному випадку право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Скаржник наголошує і на помилковому висновку суду про наявність підстав для визнання права власності на тимчасові ремонтні майстерні за будинком відпочинку "Гурзуф", оскільки ці споруди носили некапітальний характер та були віднесені до Будівельного управління №528 м. Балаклава.

Від Благодійної організації Всеукраїнського благодійного фонду “Гарант” надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому фонд просить постанову залишити без змін, а касаційну скаргу залишити без задоволення.

Від Гурзуфської селищної Ради, Міжнародного молодіжного центру “Гурзуф” санаторно-курортного об’єднання Всеукраїнської профспілки працівників органів державної податкової служби, Виконавчого комітету Гурзуфської селищної ради, Фонду майна Автономної Республіки Крим відзиви на касаційну скаргу судом не отримані.

Вищий Господарський суд України заслухавши доповідь судді Добролюбової Т.В. і пояснення представників сторін, переглянувши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджено материалами справи, що предметом первісного позову у даній справі є вимога Відкритого акціонерного товариства Центральна збагачувальна фабрика “Нагольчанська” до Гурзуфської селищної Ради про визнання права власності на 2-х поверхову будівлю котеджу загальною площею 363, 5 кв. м, розташовану за адресою: смт. Гурзуф, Набережна ім. О.С. Пушкіна, 7 та зобов’язання останнього видати свідоцтво про право власності на зазначене майно. Водночас, предметом зустрічного позову є вимога Благодійної організації Всеукраїнського благодійного фонду “Гарант” до Відкритого акціонерного товариства Центральна збагачувальна фабрика “Нагольчанська” про визнання права власності за благодійною організацією на двоповерховий котедж, загальною площею 363, 5 кв. м, який знаходиться за адресою: смт. Гурзуф, Набережна ім. О.С. Пушкіна, 7. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення у справі, дійшов висновку про наявність підстав для визнання права власності на спірне майно за Благодійною організацією Всеукраїнського благодійного фонду “Гарант”. Проте, з такими висновком погодитись не можна, оскільки до них суд дійшов без повного з’ясування обставин справи. Захист цивільних прав та інтересів забезпечується застосуванням, передбачених Цивільним та Господарським кодексами України, засобів захисту. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги котрого звернені до суду який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Об’єктом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна. Підставою ж позову, є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно. Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Статтею 328 Цивільного кодексу України унормовано, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Цивільний кодекс України виділяє декілька способів набуття права власності, зокрема набуття права власності за договором. Відповідно до статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно зі статтею 662 Цивільного кодексу України продавець зобов’язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі –продажу. Судами установлено, що 29.12.04 Фонд майна Автономної Республіки Крим –продавець, уклав з Всеукраїнським благодійним фондом "Професіонал" – покупцем, договір купівлі –продажу, за умовами якого продавець зобов’язався передати у власність покупцеві майно, що належить Автономній Республіці Крим –цілісний майновий комплекс ММЦ "Гурзуф", який було передано, в тому числі нерухоме майно, за актом прийому –передачі майна від 31.12.04. Судами також установлено, що відповідно до договору благодійної пожертви від 11.11.05, Всеукраїнський благодійний фонд "Професіонал" передав цілісний майновий комплекс "Гурзуф", в тому числі нерухоме майно, Всеукраїнському благодійному фонду "Гарант". Суд апеляційної інстанції задовольняючи зустрічний позов виходив з того, що спірний котедж, літер Н1, помилково не внесений на баланс ДП ММЦ "Гурзуф". Втім, дійшов висновку, що ця споруда була об’єктом договору купівлі –продажу цілісного майнового комплексу ДП ММЦ "Гурзуф" від 29.12.04. У відповідності зі статтею 4 Господарського процесуального кодексу України рішення з господарського спору повинно прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарськими судами. Рішення має ґрунтуватися на повному дослідженні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи та якими доказами вони підтверджуються; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд апеляційної інстанції наведеного не врахував та не навів документів, якими підтверджується факт прийняття Всеукраїнським благодійним фондом "Професіонал" від Фонду майна Автономної Республіки Крим саме двоповерхового котеджу на 11 номерів, загальною площею 363,5 кв.м, літера Н1 (спірного об’єкта). Залишено поза увагою суду і те, що перебування майна, у тому числі приміщень, споруд, будинків на балансі підприємства не є безспірною ознакою його права власності, оскільки баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства. Не надано судом апеляційної інстанції оцінки і обставинам встановленим судом першої інстанції, зокрема тому, що будівництво спірного котеджу проводилось за рахунок Відкритого акціонерного товариства "Центральна збагачувальна фабрика "Нагольчанська". Водночас, не підлягає задоволенню і вимога скаржника про залишення без змін рішення у справі. Так, суд першої інстанції визнав право власності на спірний котедж за Відкритим акціонерним товариством Центральна збагачувальна фабрика “Нагольчанська”. Зі змісту рішення у справі вбачається, що суд визнав спірну споруду самочинним будівництвом, оскільки позивачем за первісним позовом роботи з реконструкції двоповерхової будівлі котеджу, літер Н1, були проведені за відсутністю відповідного дозволу та належно затвердженого проекту. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що відсутність у позивача договору оренди земельної ділянки, на якій побудований котедж, не є обов’язковою умовою для набуття права власності на це майно. Такий висновок колегія суддів визнає помилковим. Порядок набуття права власності на самочинно збудоване майно визначений статтею 376 Цивільного кодексу України. Відповідно до вказаної статті право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Дана обставина має істотне значення для правильного вирішення спору, однак, суд першої інстанції наведених норм не врахував, обмежившись лише посиланням на те, що Гурзуфська селищна рада, яка є власником земельної ділянки, на якій розташований спірний об’єкт нерухомості, заперечень щодо позовних вимог судові не надавала, вимог про знесення самочинно збудованої споруди та приведення її у стан відповідно до цільового призначення не заявляла. Судами обох інстанцій не усунуті недоліки застосування статті 60 Господарського процесуального кодексу України, на які вже зверталась увага колегією Вищого господарського суду України. Зокрема, за приписами наведеної норми визначено право відповідача заявити зустрічний позов. Наведене свідчить про те, що поза увагою судів залишилися питання, з якими пов’язане законне вирішення спору по суті. Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, а також оцінку всіх доказів. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати. Мотивувальна частина рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права і обов'язки сторін у спірних правовідносинах. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Переглянуті рішення цим вимогам не відповідають. Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, судові рішення у справі підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим. При новому розгляді справи судові необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Разом з цим, відхиляється довід касаційної скарги про невчасне повідомлення ВАТ "Центральна збагачувальна фабрика "Нагольчанська" про час розгляду скарги апеляційним судом. Так, ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 08.04.08 апеляційні скарги Благодійної організації Всеукраїнський благодійний фонд "Гарант" та Міжнародного молодіжного центру “Гурзуф” санаторно-курортного об’єднання всеукраїнської профспілки працівників органів державної податкової служби прийнято до провадження та призначено їх розгляд на 22.04.08. З матеріалів справи вбачається, що ця ухвала направлена сторонам у справі 08.04.08, і це підтверджується відбитком штампу господарського суду на її звороті (а.с.3, V том справи). Тобто, ухвала скерована сторонам в межах п’ятиденного строку, встановленого статтею 87 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 22.04.08 у справі №2-5/16316.2-2007 і рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 18.03.08 у цій справі скасувати.

Матеріали справи скерувати для нового розгляду до господарського суду Автономної Республіки Крим.

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Центральна збагачувальна фабрика "Нагольчанська" задовольнити частково.

Головуючий суддя Т. Добролюбова

С у д д і Т.Гоголь

В.Швець