ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"25" березня 2008 р.                                                            Справа № 21/64-НА

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Модуль" м. Кам'янець-Подільський

до Хмельницької регіональної митниці м. Хмельницький

до Головного управління державного казначейства України у Хмельницькій області м. Хмельницький

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області м. Кам'янець-Подільський

про визнання нечинною Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України" № 400010000/2007/000019 від 03.12.2007 року,

про стягнення з Державного бюджету України через Головне управління державного казначейства України в Хмельницькій області на користь Відкритого акціонерного товариства „Модуль" відшкодування за завдані збитки в сумі 752368,10 грн.

Суддя Огороднік К.М. Секретар судового засідання Козій Т.М.

Представники:

позивача, Джурбій В.М., довіреність № 01/02 від 01.02.08,

відповідача 1, Богач Л.Л., довіреність № 10/1-2773 від 24.10.06.

відповідача 2, Пузарецька М.В., довіреність.

третьої особи, Олійник В.І., довіреність № 10/10-017 ,

третьої особи, Лічман Л.В., довіреність,

третьої особи, Коростильова А.Л., довіреність № 3508/10/10-018 ,

прокуратури області, Шкадько В.В., прокурор відділу прокуратури області.

Постанова виноситься 25.03.2008 року, оскільки в судовому засіданні оголошувалась перерва.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини постанови по справі.

Відкрите акціонерне товариство „Модуль” (надалі - позивач) звернулось до суду із позовом та, з урахуванням прийнятого судом уточнення, просило визнати нечинною Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 400010000/2007/000019 від 03.12.2007 року (надалі –Картку відмови) та стягнути з Державного бюджету України через Головне управління державного казначейства України в Хмельницькій області на користь Відкритого акціонерного товариства „Модуль” відшкодування за завдані збитки в сумі 752368,10 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказав, що 03.12.2007 року ним при імпорті товарів на митну територію України, для митного оформлення товару було подано до Хмельницької митниці митний пост „Кам'янець-Подільський” (наділі - 1й відповідач) митну декларацію, товаросупровідні та інші документи. 03.12.2007 року 1м відповідачем було надано Картку відмови.

Оформлену 1м відповідачем та видану декларанту Картку відмови позивач вважає незаконною і даний факт аргументує наступним.

Згідно пункту 5 статті 1 Митного кодексу України декларант - це юридична чи фізична особа, яка здійснює декларування товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України. Позивачем при здійснені зовнішньоекономічної діяльності 19.09.2007року був укладений зовнішньоекономічний договір № 804/121 на відшкодувальній основі. В рамках зазначеного договору та при переміщені товару через митний кордон України, позивач, маючи статус декларанта, відповідно до вимог закону розпочав здійснювати митне оформлення імпортованого товару. У відповідності до ст. 68 Митного кодексу України (надалі МКУ) встановлено обов'язки декларанта та закріплено, що декларант виконує всі обов'язки і несе у повному обсязі відповідальність, незалежно від того, чи він є власником товарів, які переміщуються через митний кордон України, чи іншою уповноваженою особою. Відповідно до ч. 2 ст. 88 МКУ на декларанта покладається обов'язок здійснити декларування товарів і транспортних засобів відповідно до порядку, встановленого МКУ; на вимогу митного органу пред'явити товари і транспортні засоби для митного контролю і митного оформлення; надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних процедур; сплатити податки і збори. Згідно із п. 11.5 ст. 11 Закону України „Про податок на додану вартість” при імпорті товарів на митну територію України, за умови оформлення митної декларації (за винятком тимчасової чи неповної, періодичної чи попередньої декларації), можуть за власним бажанням надавати органам митного контролю податковий вексель на суму податкового зобов'язання зі строком погашення на тридцятий календарний день з дня його поставки органу митного контролю, один примірник якого залишається в органі митного контролю, другий надсилається органом митного контролю на адресу органу державної податкової служби за місцем реєстрації платника податку, а третій залишається платнику податку. Позивач зазначає, що ним на виконання законодавчих актів та вищезазначеного податкового закону, було подано до 1го відповідача митну декларацію, та всі інші необхідні документи, передбачені діючим законодавством, а також податковий вексель на суму податкового зобов'язання. Не зважаючи на наявність всіх необхідних документів, що передбачені діючим законодавством, 1м відповідачем було відмовлено в митному оформлені імпортованого позивачем товару і надано Картку відмови з відповідним обґрунтуванням. Відповідно до пункту 3 „Порядку оформлення й використання Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України” затвердженого Наказом Державної митної служби України від 12.12.2005 року № 1227 у картці повинні бути в стислому вигляді зазначені причини відмови з посиланням на норми законодавства України, а також вичерпні роз'яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення чи пропуску цих товарів і транспортних засобів через митний кордон України. Позивач вказує, що як вбачається із змісту вищезазначеної Картки відмови, підставою для її видання послугувало порушення позивачем вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 1344 від 21.11.2007 року „Про доповнення порядку випуску, обігу та погашення векселів, які видаються на суму податку на додану вартість при імпорті товарів на митну територію України”, в якій зазначено, що з набранням чинності постанови КМУ № 1344 від 21.11.2007 року митне оформлення товарів, які імпортуються на митну територію України, із застосуванням вексельної форми розрахунку по сплаті податку на додану вартість, може бути здійснене лише за умови надання довідки органів державної податкової служби про те, що суб'єкт господарювання чи пов'язані з ним особи станом на момент митного оформлення не здійснювали погашення податкових векселів у спосіб, не передбачений пунктом 19 Постанови КМУ від 01.10.1997 року № 1104. Також зазначені вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення чи пропуску цих товарів і транспортних засобів через митний кордон України, а саме подати митному органу довідки органів державної податкової служби про те, що суб'єкт господарювання чи пов'язані з ним особи станом на момент митного оформлення не здійснювали погашення податкових векселів у спосіб, не передбачений пунктом 19 Постанови КМУ від 01.10.1997 року № 1104.

Позивач вважає, що згідно з п. 4 „Порядку випуску, обігу та погашення векселів, які видаються на суму податку на додану вартість при імпорті товарів на митну територію України” затвердженого Постановою КМУ № 1104 від 01.10.1997 року, із змінами та доповненнями Постанови КМУ № 1344 в редакції від 21.11.2007 року, податковий вексель може бути видано лише особою, яка відповідає всім наведеним нижче вимогам: є платником податку на додану вартість відповідно до вимог ст. 2 Закону України „Про податок на додану вартість”, якщо раніше такий платник податку чи пов'язані з ним особи, які є або були платниками податку на додану вартість, не здійснювали погашення податкового векселя у спосіб не передбачений пунктом 19 цього Порядку. Отже, наявність у декларанта відповідним чином оформленого податкового векселя є підтвердженням того, що такий платник податку чи пов'язані з ним особи, які є або були платниками податку на додану вартість, не здійснювали погашення податкового векселя у спосіб, не передбачений законодавством. Держава в особі уповноваженого органу виконавчої влади при митному оформлені товару на митній території України, не ставить однією із умов отримання чи надання будь-кому довідки органів державної податкової служби про те, що суб'єкт господарювання чи пов'язані з ним особи станом на момент митного оформлення не здійснювали погашення податкових векселів у спосіб, не передбачений пунктом 19 Постанови КМУ від 01.10.1997 року № 1104. Момент не погашення векселя, чи погашення його у спосіб, не передбачений пунктом 19 Постанови КМУ від 01.10.1997 року не ставиться в залежність до моменту митного оформлення. Відсутність довідки державної податкової служби про те, що суб'єкт господарювання чи пов'язані з ним особи станом на момент митного оформлення не здійснювали погашення податкових векселів у спосіб, не передбачений пунктом 19 Постанови КМУ від 01.10.1997 року № 1104, чи не погашення суб'єктом господарювання чи пов'язаними з ним особами податкового векселю, чи погашення його з порушенням, не є підставою у відмові в митному оформленні, та наданні Картки відмови, а є прямою та законодавчо обгрунтованою підставою у не видачі податкового векселя.

Позивач стверджує, що є достатні підстави вважати, що при видачі Картки відмови 1м відповідачем були порушені конституційні норми права, що викладені в ч. 2 ст. 19 Конституції України, відповідно до яких на органи державної влади та їх посадових осіб покладається обов'язок діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідач, приймаючи рішення видати декларанту картку відмови, не обґрунтовуючи будь-якими правовими нормами, грубо порушив права та законні інтереси позивача, що завдало останньому значних прямих збитків, а саме позивачем понесені: витрати на електроенергію у зв'язку з технологічною неможливістю повної зупинки обладнання лінії безперервного гарячого цинкування в розмірі 158065,08 грн., витрати на азот при зупинці та запуску лінії в розмірі 4200,49 грн., витрати на оплату праці за час вимушеного простою (з обов'язковими відрахуваннями до фондів соціального страхування) в розмірі 27430,98 грн., витрати на оренду виробничого приміщення та обладнання лінії, в частині, яка мала б бути компенсована продажем виробленої продукції, випуск якої не відбувся по причині простою у зв'язку з відсутністю імпортованої сировини в розмірі 547837,84 грн., витрати на послуги банку за авалювання векселя АА 1020217 від 03.12.2007 року в розмірі 1186,81 грн., витрати на сплату митного збору за перебування товарів та інших предметів під митним контролем за кожний день перебування, починаючи з 16 дня в розмірі 13646,90 грн. Загальний обсяг збитків відповідно до вищезазначеного розрахунку складає (грн.): 158065,08 + 4200,49 + 27430,98 + 547 837,84 + 1186,81 + 13646,90 = 752368,10 грн.

Позивач вказує, що відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права є реальними збитками, а особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та цивільні обов'язки, через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно з ст. 12 Митного кодексу України митними органами є спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади в галузі митної справи, регіональні митниці, митниці. У відповідності ст. 167 Цивільного кодексу України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Отже, при завдані шкоди державними органами держава бере на себе обов'язок по відшкодуванню завданих збитків, а відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особі якій завдано збитки у результаті її порушеного права має право на їх відшкодування. У відповідності до ст.25 Бюджетного кодексу України Державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, за рішенням, яке було прийняте державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та особистого майнового права та інтересу, а одним із способів захисту права є відшкодування збитків.

1й відповідач - Хмельницька митниця - у відзиві на позов та її повноважні представники в судовому засіданні проти позову заперечують.

В обґрунтування заперечень вказали, що згідно ст. 4 Митного кодексу України (далі - МКУ) митне регулювання здійснюється на основі принципів виключної юрисдикції України на її митній території, законності, виключної компетенції митних органів України щодо здійснення митної справи. Відповідно до ст. 7 МКУ законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, МКУ, законів України та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, виданих на основі та на виконання Конституції України, МКУ та законів України. Митні органи, реалізуючи митну політику України, виконують такі основні завдання, як виконання та контроль за додержанням законодавства України з питань митної справи, захист економічних інтересів України, застосування відповідно до закону заходів тарифного та нетарифного регулювання при переміщенні товарів через митний кордон України, здійснення митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності тощо (ст. 11 МКУ). Митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своєї компетенції з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку (ст. 1 МКУ). Митне оформлення - виконання митним органом дій (процедур), які пов'язані із закріпленням результатів митного контролю товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, і мають юридичне значення для подальшого використання цих товарів і транспортних засобів (ст. 1МКУ). Метою митного оформлення є засвідчення відомостей, одержаних під час митного контролю товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, та оформленні результатів такого контролю, а також статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів і транспортних засобів (ст. 70 МКУ). Відповідно до ст. 40 МКУ митному контролю підлягають усі товари і транспортні засоби, що переміщуються через митний кордон України. Податковий вексель - це письмове безумовне грошове зобов'язання платника податку сплатити до бюджету відповідну суму коштів у порядку та терміни, визначені цим Законом, що підтверджене комерційними банками шляхом авалю, який видається платником на відстрочення сплати податку на додану вартість, що справляється при імпорті товарів на митну територію України, (п. 1.16 Закону України „Про податок на додану вартість”). Постанова КМУ від 21.11.2007 року № 1344 „Про доповнення Порядку випуску, обігу та погашення векселів, які видаються на суму податку на додану вартість при імпорті товарів на митну територію України” доповнила абзац 2 пункту 4 Постанови КМУ від 01.10.1997 року № 1104 такими словами „...якщо раніше такий платник податку чи пов'язані з ним особи, які є або були платниками податку на додану вартість, не здійснювали погашення податкових векселів у спосіб, не передбачений пунктом 19 цього Порядку”. На виконання даної норми лист ДМСУ від 27.11.2007 року № 11/4-15/12133-ЕП передбачив, що з набранням чинності цією постановою Кабінету Міністрів України митне оформлення товарів, які імпортуються на митну територію України, із застосуванням вексельної форми розрахунку по сплаті податку на додану вартість, може бути здійснене лише за умови надання довідки органів державної податкової служби про те, що суб'єкт господарювання чи пов'язані з ним особи станом на момент митного оформлення не здійснювали погашення податкових векселів у спосіб, не передбачений пунктом 19 постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.1997 року № 1104. Зазначені вимоги були доведені до відома суб'єктів ЗЕД, декларантів. Оскільки форма довідки не була визначена то суб'єктам ЗЕД, декларантам було запропоновано надати зазначену інформацію від податкових органів у будь-якій формі. 1й відповідач вказує, що ВАТ „Модуль”, подаючи ВМД від 03.12.07 № 400010000/7/001686 зі сплатою ПДВ вексельною формою розрахунку проігнорувало вимоги постанови КМУ, тобто взагалі не подали будь-якої інформації, яка б надала можливість провести митне оформлення вантажу зі сплатою ПДВ вексельною формою розрахунку і в результаті Хмельницькою митницею було надано картку відмови в митному оформленні. Оскільки позивачем вдруге не подавались документи до митного оформлення з відповідною інформацією податкового органу, Хмельницька митниця листом від 10.12.07 № 14/5592, у зв'язку з перебуванням вантажів під митним контролем значний час, здійснила запит на податковий орган з проханням надати дану інформацію у найкоротші терміни. Відповідь отримана Хмельницькою митницею 25.12.2007 року вх. № 15971-25/5. Роз'ясненням Державної податкової адміністрації України від 24.12.2007 року № 26189/7/16-1517, направленим до митних органів листом ДМСУ від 27.12.2007 року № 11/7-15/13187-ЕП (вх. № Хмельницької митниці 16195/3/2 від 27.12.2007 року) зазначалось, що до врегулювання механізму застосування вимог зазначеної постанови митне оформлення товарів із застосуванням податкових векселів здійснювати за умови коли назва платника податків відсутня в інформації про суб'єктів господарювання, які здійснювали погашення векселів за рахунок інших джерел, розміщених в ЄАІС Держмитслужби. По факту отримання листа ДМСУ даний платник податку, станом на 28.12.2007 року, перевірявся по інформації розміщеній в ЄАІС Держмитслужби де був виявлений в переліку платників податків, що мають податкові векселі, погашення яких здійснюється у спосіб, не передбачений пунктом 19 Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.1997 року № 1104 (останнє повідомлення від ДПА України згідно спільного наказу від 08.07.2007 року № 494/383 отримано 28.12.07 о 16-38год.): податковий вексель 42 від 16.05.06, сума - 161527,36 грн. дата погашення -14.06.06, документ - камеральна перевірка). Дана інформація терміново була доведена до платника податку у телефонному режимі, але на поточний момент Кам'янець-Подільська ОДПІ не внесла ніяких змін до переліку платників розміщеному в ЄАІС Держмитслужби. 1й відповідач стверджує, що митне оформлення вантажів ВАТ „Модуль” із застосуванням податкових векселів можливе лише за умови відсутності інформації розміщеної в ЄАІС Держмитслужби про наявність платника податку в переліку платників податків, що мають податкові векселі, погашення яких здійснюється у спосіб, не передбачений пунктом 19 постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.97 №1104.

Щодо заперечень 1го відповідача, ВАТ „Модуль” додатково зазначає, що згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України на органи державної влади та їх посадових осіб покладається обов'язок діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. У відповідності до ч. 2 ст. 9 Митного кодексу України нормативно-правові акти з питань митної справи набирають чинності через 45 днів з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самим актом, але не раніше дня їх офіційного опублікування, а згідно з ч. 3 ст. 9 зазначеного кодексу офіційним опублікуванням нормативно-правового акта з питань митної справи вважається його опублікування в одному з періодичних видань, визначених законодавством України як офіційні. В свою чергу порядок оприлюднення нормативно-правових актів, а також перелік офіційних видань визначений Указом Президента України „Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності" від 10.06.1997 року № 503/97. Крім того, державою встановлений відповідний порядок реєстрації та проведення правової експертизи нормативно-правових актів державних органів влади, що містять в собі норми які стосуються прав, законних інтересів чи обов'язків інших суб'єктів. Як вбачається з дійсних обставин справи лист ДМСУ № 11/4-15/12133-ЕП від 27.11.2007 року не був офіційно оприлюднений, та не був належним чином зареєстрований як нормативно-правовий акт. Не зважаючи на чинність вищезазначених правових норм, 1й відповідач вважає, що позивач, безпідставно не виконав „вимоги”, встановлені листом ДМСУ, і позивач проігнорувавши зазначені вимоги не подав додатково документи, які не передбачені чинними нормативно-правовими актами, і в результаті 1м відповідачем було надано Картку відмови. Крім того, позивач вказує, що як зазначається відповідачем в заперечені до позову, даний платник податку (ВАТ „Модуль”), станом на 28.12.2007 року перевірявся по інформації розміщення в ЄАІС Держмитслужби. Результатом зазначеної перевірки було виявлено, що позивач перебуває в переліку платників податку, що здійснювали погашення податкового векселя у спосіб не передбачений чинним законодавством. Тобто, перевірка платника податку була здійснена не до моменту митного оформлення, а після необгрунтованої відмови в митному оформлені рівно через 25 календарних днів від дня видачі картки відмови. Крім того, по результатам здійсненої перевірки навіть після митного оформлення імпортованого позивачем товару стало відомо, що Кам'янець-Подільською ОДПІ проведена камеральна перевірка, результатом якої став висновок, що на даний час відсутні підстави вважати, що позивачем податковий вексель погашався не в спосіб передбачений чинним законодавством. Відповідно до зазначеного є очевидним факт того, що результатом відмови в митному оформлені товарів із застосуванням податкового векселя, стало не відомості про погашення позивачем податкового векселя не в спосіб передбачений чинним законодавством, а не подання позивачем довідки з відповідної державної податкової інспекції. Отже, позивач вважає, що це стало результатом необгрунтованої відмови в здійснені митного оформлення із застосуванням вексельної форми розрахунку, а також перебування вантажу під митним контролем понад 15 календарних днів, а відтак і сплати митних платежів та завданих позивачу збитків.

2й відповідач - Головне управління Державного казначейства України у Хмельницькій області - у відзиві на позов та його повноважні представники в судовому засіданні проти позову заперечили.

В обгрунтування заперечень вказують, що відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України Державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, за рішенням, яке було прийняте державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування. Відповідно до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: витрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Дані збитки відшкодовує особа, яка їх заподіяла. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Державне казначейство України та його органи є юридичними особами і тому відповідають лише за виконання своїх обов'язків, та не відповідають за зобов'язаннями відповідно держави та інших державних органів (ч. 2 ст. 176 ЦК України). Крім того, стаття 19 Конституції України встановлює засади, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Отже, жодним законодавчим актом, нормативно-правовим актом не передбачено покладення відповідальності на Державне казначейство за дії інших органів державної влади, їх посадових осіб та держави в цілому. Саме тому, варто зауважити, що позивач помилково ототожнює поняття Держави та Державного казначейства України (ст. 102 Конституції України). Головне управління Державного казначейства не вчиняло жодних протиправних дій, які б могли призвести до порушення прав та інтересів позивача. Таким чином, відсутні підстави для притягнення Головного управління Державного казначейства України в Хмельницькій області до відповідальності. При цьому, слід наголосити, що відповідно до ч.2 ст. 176 ЦК України юридичні особи, створенні державою, не відповідають за зобов'язаннями держави. Зазначають, що органи Державного казначейства є юридичними особами, які створені державою і тому відповідають лише за виконання своїх обов'язків, та не відповідають за зобов'язаннями відповідно держави та інших державних органів.

Представники третьої особи - Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області в судовому засіданні зазначають, що 30.03.2006 року ВАТ „Модуль” було проведено оплату 4 податкових векселів по строку сплати на 31.03.2006 року. Суми по вказаних податкових векселях погашались платіжними дорученнями: № 25 від 30.03.2006 року на суму 31329,14 грн.; № 26 від 30.03.2006 року на суму 34181,76 грн.; № 27 від 30.03.2006 року на суму 34416,56 грн.; № 28 від 30.03.2006 року на суму 71783,88 грн.

20.04.2006 року ВАТ „Модуль” подано податкову декларацію з податку на додану вартість, в якій до складу податкових зобов'язань (р. 19.2) включено суми по погашенню податкових векселів, внаслідок чого виникла переплата в сумі 171711,34 грн. 16.05.2006 року ВАТ „Модуль” видано вексель за № 42 на суму 161527,36 грн., який взято на облік в Кам'янець-Подільській ОДПІ 17.05.2006 року. Граничний термін сплати грошових сум за вказаним векселем - 14.06.2006 року.

14.06.2006 року на адресу інспекції ВАТ „Модуль” направлено лист за № 718, з проханням погасити суми за вказаним векселем платіжними дорученнями № 25 від 30.03.2006 року на суму 31329,14 грн., № 26 від 30.03.2006 року на суму 34181,76 грн., № 27 від 30.03.2006 року на суму 34416,56 грн., № 28 від 30.03.2006 року на суму 71783,88 грн. - якими погашались зобов'язання по векселях 30.03.2006 року.

14.06.2006 року працівниками Кам'янець-Подільської ОДПІ Хмельницької області проведено камеральну перевірку ВАТ „Модуль”, за наслідками якої складено акт № 4360 від 14.06.2006 року і згідно якого, за рахунок переплати було погашено податкових вексель від 16.05.2006 року за № 42 на суму 161527,36 грн.

Прокуратура Хмельницької області вступила у розгляд даної справи.

Прокурор в судовому засіданні підтримує заперечення відповідачів, вказує на необґрунтованість та безпідставність позову, а тому просить в його задоволені відмовити

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне:

30.03.2006 року ВАТ „Модуль” було проведено оплату 4 податкових векселів по строку сплати на 31.03.2006 року. Суми по вказаних податкових векселях погашались платіжними дорученнями: № 25 від 30.03.2006 року на суму 31329,14 грн.; № 26 від 30.03.2006 року на суму 34181,76 грн.; № 27 від 30.03.2006 року на суму 34416,56 грн.; № 28 від 30.03.2006 року на суму 71783,88 грн.

20.04.2006 року ВАТ „Модуль” подано податкову декларацію з податку на додану вартість, в якій до складу податкових зобов'язань (р. 19.2) включено суми по погашенню податкових векселів, внаслідок чого виникла переплата в сумі 171711,34 грн. 16.05.2006 року ВАТ „Модуль” видано вексель за № 42 на суму 161527,36 грн., який взято на облік в Кам'янець-Подільській об'єднаній державній податковій інспекції 17.05.2006 року. Граничний термін сплати грошових сум за вказаним векселем - 14.06.2006 року.

14.06.2006 року на адресу інспекції ВАТ „Модуль” направлено лист за № 718, з проханням погасити суми за вказаним векселем платіжними дорученнями № 25 від 30.03.2006 року на суму 31329,14 грн., № 26 від 30.03.2006 року на суму 34181,76 грн., № 27 від 30.03.2006 року на суму 34416,56 грн., № 28 від 30.03.2006 року на суму 71783,88 грн. - якими погашались зобов'язання по векселях 30.03.2006 року.

14.06.2006 року працівниками Кам'янець-Подільської ОДПІ Хмельницької області проведено камеральну перевірку ВАТ „Модуль”, за наслідками якої складено акт № 4360 від 14.06.2006 року і згідно якого, за рахунок переплати було погашено податкових вексель від 16.05.2006 року за № 42 на суму 161527,36 грн.

03.12.2007 року позивач при імпорті товарів на митну територію України, для митного оформлення товару було подано до Хмельницької митниці митний пост „Кам'янець-Подільський” митну декларацію, товаросупровідні та інші документи. 03.12.2007 року 1м відповідачем було надано Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України" № 400010000/2007/000019.

Оформлену 1м відповідачем та видану декларанту Картку відмови позивач вважає незаконною, у зв’язку із чим звернувся до суді із позовом про визнання її нечинною та відшкодування завданих збитків.

Дослідивши зібрані у справі докази та надавши їм правову оцінку у сукупності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке:

Згідно пункту 11.5 статті 11 Закону України „Про податок на додану вартість” з моменту набрання чинності цим Законом платники податку при імпорті товарів на митну територію України, за умови оформлення митної декларації (за винятком тимчасової чи неповної, періодичної чи попередньої декларації), можуть за власним бажанням надавати органам митного контролю податковий вексель на суму податкового зобов'язання зі строком погашення на тридцятий календарний день з дня його поставки органу митного контролю, один примірник якого залишається в органі митного контролю, другий надсилається органом митного контролю на адресу органу державної податкової служби за місцем реєстрації платника податку, а третій залишається платнику податку.

Згідно п. 4 Порядку випуску, обігу та погашення векселів, які видаються на суму податку на додану вартість при імпорті товарів на митну територію України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.1997 року за № 1104, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 1344 від 21.11.2007 року, податковий вексель може бути видано лише особою, яка відповідає всім наведеним нижче вимогам: є платником податку на додану вартість відповідно до вимог статті 2 Закону України „Про податок на додану вартість”, якщо раніше такий платник податку чи пов'язані з ним особи, які є або були платниками податку на додану вартість, не здійснювали погашення податкових векселів у спосіб, не передбачений пунктом 19 цього Порядку; зареєстрована як платник податку на додану вартість згідно із статтею 9 Закону України „Про податок на додану вартість” та внесена до реєстру платників податку на додану вартість; має індивідуальний податковий номер, присвоєний як платнику податку на додану вартість; не має на момент митного оформлення товарів податкових векселів, не погашених у строк. Особи, які не відповідають хоча б одній з вимог цього пункту, сплачують податок на додану вартість при імпорті товарів на митну територію України в установленому порядку без видачі податкового векселя.

З аналізу чинного законодавства вбачається, що жодним нормативним актом не передбачено обов’язок позивача підтверджувати своє право на видачу податкового векселя. Крім того, згідно листа Кам’янець-Подільської ОДПІ від 21.12.2007 року, ВАТ „Модуль” та пов’язана з ним особа, ТзОВ ПзІІ „Едпол”, що зареєстровані в Кам’янець-Подільської ОДПІ, та є платником податку на додану вартість не здійснювали погашення податкових векселів в Кам’янець-Подільській ОДПІ у спосіб, не передбачений пунктом 19 постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.1997 року № 1104.

За таких обставин, судо вважає, що позивач виконав всі вимоги чинного законодавства при митному офомлнені, а тому Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 400010000/2007/000019 від 03.12.2007 року слід визнати нечинною. Відповідно позов в цій частині підлягає задоволенню.

Враховуючи визнання нечинною Картки відмови, суд вважає,що витрати на послуги банку за авалювання векселя АА 1020217 від 03.12.2007 року в розмірі 1186,81 грн., витрати на сплату митного збору за перебування товарів та інших предметів під митним контролем за кожний день перебування, починаючи з 16 дня в розмірі 13646,90 грн. підлягають відшкодуванню позивачу як збитки із Державного бюджету України. Позов в цій частині підлягає задоволеню. При цьому судом враховуються положення ст. 56 Конституції України, 22, 1173, 1174 Цивільного кодексу України, ст. 25, ст. 48 Бюджетного кодексу України.

У відшкодуванні заявлених позивачем витрат на електроенергію у зв'язку з технологічною неможливістю повної зупинки обладнання лінії безперервного гарячого цинкування в розмірі 158065,08 грн., витрати на азот при зупинці та запуску лінії в розмірі 4200,49 грн., витрати на оплату праці за час вимушеного простою (з обов'язковими відрахуваннями до фондів соціального страхування) в розмірі 27430,98 грн., витрати на оренду виробничого приміщення та обладнання лінії, в частині, яка мала б бути компенсована продажем виробленої продукції, випуск якої не відбувся по причині простою у зв'язку з відсутністю імпортованої сировини в розмірі 547837,84 грн., необхідно відмовити з огляду та те, що позивачем не надано суду безспірних та беззаперечних доказів на їх підтвердження та не доведено, що дані витрати обумовлені саме неправомірними діями 1го відповідача (не доведено причинного зв'язку між протиправною поведінкою 1го відповідача (видача Картки відмови) та заявленими позивачем до стягнення збитками).

Заперечення відповідачів судом до уваги не беруться, оскільки спростовуються нормами чинного законодавства та обставинами справи.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи часткове задоволення позову. При цьому згідно ч. 1 ст. 94 цього Кодексу документально підтверджені судові витрати присуджуються з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.6, 14, 71, 86, 94, 104, 105, 158-163, 167, 254-259, п.п.3, 6-7 Розділу 7 „Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Відкритого акціонерного товариства "Модуль" м. Кам'янець-Подільський до Хмельницької регіональної митниці м. Хмельницький до Головного управління державного казначейства України у Хмельницькій області м. Хмельницький про визнання нечинною Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України" № 400010000/2007/000019 від 03.12.2007 року, про стягнення з Державного бюджету України через Головне управління державного казначейства України в Хмельницькій області на користь Відкритого акціонерного товариства „Модуль" відшкодування за завдані збитки в сумі 752368,10 грн. задоволити частково.

Визнати нечинною Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України" № 400010000/2007/000019 від 03.12.2007 року.

Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління державного казначейства України в Хмельницькій області на користь Відкритого акціонерного товариства "Модуль" м. Кам'янець-Подільський (Хмельницьке шосе, 7, , р/р 102 в філії "Відділення Промінвестбанку в м. Дніпропетровськ", МФО 305437) відшкодування за завдані збитки в сумі 14833,71 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління державного казначейства України в Хмельницькій області на користь Відкритого акціонерного товариства "Модуль" м. Кам'янець-Подільський (Хмельницьке шосе, 7, , р/р 102 в філії "Відділення Промінвестбанку в м. Дніпропетровськ", МФО 305437) витрати по сплаті державного мита в сумі 36,92 грн.

Згідно ст.ст. 185-186 КАСУ сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку Постанову повністю або частково. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня проголошення, апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Подаються до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.

Згідно ст. 254 КАСУ Постанова, якщо інше не встановлено, КАСУ набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя                                                                      К.М. Огороднік

Постанова оформлена в повному обсязі та підписана 28.03.2008 року.

Віддрук.6 прим.:

1 - до справи,

2 - позивачу,

3, 4 - відповідачам,

5 - третій особі,

6 - прокуратурі області.