ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.09.08 р.                     Справа № 6/91

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді _Подколзіної Л.Д.

При секретарі Сабєльніковій І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Агро-Люкс” м.Донецьк

до відповідача: Фермерського господарства “Лиман” смт.Дробишево, Краснолиманський район Донецької області

третьої особи ____________________________________________________________________

про стягнення 369 495грн. 00коп.

за участю

прокурора

представників сторін:

від позивача – не з”явився

від відповідача – Марченко К.Ю. - представник по довіреності №444 від 04.07.2008р.

від третьої особи

Відповідно ст. 77 ГПК України у засіданні суду

з 28.08.2008р. по 08.09.2008р. та з 08.09.2008р. по

23.09.2008р. оголошувалася перерва для

представлення позивачем додаткових

документів.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Агро-Люкс” м.Донецьк, звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з Фермерського господарства “Лиман” смт.Дробишево, Краснолиманського району Донецької області основного боргу за поставлену аміачну селітру у сумі 195 500грн., пені у сумі 154 445грн., штрафу у сумі 19 550грн. відповідно договору купівлі-продажу №8 від 06.02.2008р. (Усього 369 495грн. 00коп.)

Відповідно ст. 77 ГПК України справа слуханням відкладалася та у засіданні суду з 28.08.2008р. по 08.09.2008р. і з 08.09.2008р. по 23.09.2008р. оголошувалася перерва для представлення позивачем додаткових документів, необхідних для вирішення спору по суті. Але такі документи суду представлені не були.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, так як відповідно до умов договору позивач повинен був надавати відповідачу рахунки для сплати продукції, але жодного рахунку ФГ „Лиман” не отримувало від ТОВ „Агролюкс”. Вказує на те, що наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення листів направлені на іншу адресу. Також відповідач зазначив, що штрафні санкції розраховано виходячи з 1% пені за кожен день прострочення оплати, що суперечить ЗУ „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов”язань. Крім того, вказує на те, що перерахував позивачу платіжним дорученням №009 від 25.06.2008р. 70 000грн. Відповідач також стверджує, що позивачем в порушення вимог Наказу від 17.03.2008р. №159 „Про внесення змін до податкової звітності з податку на додану вартість” в односторонньому порядку збільшено вартість товару з 2200грн. до 2300грн. за тону.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд -

встановив:

6 лютого 2008р. між Товариством з обмеженою відповідальністю “Агро-Люкс” м.Донецьк та Фермерським господарством “Лиман” смт.Дробишево, Краснолиманський район Донецької області був укладений договір №8, згідно умов якого позивач взяв на себе зобов”язання здійснити поставку аміачної селітри ДОСТ 2-85 марки Б, а відповідач зобов”язався прийняти та оплатити її вартість.

У пункті 2.1 укладеного договору сторони домовилися, що у термін дії договору позивач поставляє відповідачу товар у кількості орієнтовано 85 тон.

Позивач посилається на виконання своїх договірних зобов’язань у повному обсязі, де він у виконання умов укладеного договору, 28 лютого 2008р. по накладній № 11 за довіреністю серії ЯНІ № 632769 від 12.02.2008р. здійснив поставку аміачної селітри у адресу відповідача у кількості 85тон на суму 187 000грн.

Як пояснив позивач, свої зобов”язання по оплаті аміачної селітри відповідач не виконав, чим порушив умови п.5.1 договору №8 від 06.02.2008р.

Позивач також відмітив, що згідно п.5.2 укладеного договору, вартість товару, яка зазначена у рахунку, залишається фіксованою впродовж десяти днів від дати поставки відповідної партії товару. У разі несплати відповідачем в зазначений термін-вартість товару збільшується на 1% щодня.

Крім того, п.5.4 укладеного договору передбачено, що у разі несплати у встановлений термін ціна за тону з урахуванням ПДВ на умовах FCA буде складати 2 300грн. з 16.02.2008р.

Таким чином, як пояснив позивач, враховуючи, що ФГ „Лиман” не провело оплату товару в строк, зазначений у п.5.2 договору №8 від 06.02.2008р., на підставі п.5.4 укладеного договору, 22.04.2008р. ТОВ „Агро-Люкс” були довиставлені нові рахунки (до оцінка) №5 на суму 8 500грн.

Позивач стверджує, що відповідач свої зобов”язання за договором не виконав, тому наполягає на стягненні з Фермерського господарства “Лиман” смт.Дробишево, Краснолиманського району Донецької області боргу за поставлену аміачна селітру у сумі 195 500грн.

У процесі розгляду справи відповідач повідомив суд про те, що на цей час заборгованість за поставлену аміачну селітру сплачена у сумі 70 000грн., про що свідчить платіжне доручення №009 від 25.06.2008р.

Враховуючи те, що договірні зобов’язання щодо оплати поставленої аміачної селітри відповідачем перед позивачем виконані частково та це підтверджується матеріалами справи, суд вважає, що у цій частині позову провадження по справі слід припинити, в зв’язку з відсутністю предмету спору.

Суд вважає вимоги позивача щодо стягнення іншої частини заборгованості такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В позовній заяві позивач посилається як на підставу своїх вимог на договір купівлі-продажу №8 від 06.02.2008р. і стверджує, що здійснив поставку продукції на адресу ФГ „Лиман” саме за цим договором.

Але матеріали справи не відповідають дійсності, так як у накладній №11 від 28.02.2008р. не вказано, що аміачна селітра була поставлена саме за умовами вказаного договору. Крім того, суду представлена позивачем факсова накладна та довіреність №632769 від 12.02.2008р. в якій немає підпису представника.

Враховуючи той факт, що матеріали справи не відповідають обставинам викладеним у вимогах позовної заяви, суд вважає, що позивач не довів, що продукція була поставлена саме по договору купівлі-продажу №8 від 06.02.2008р.

Суд також звертає увагу на той факт, що пунктом 5.1 договору №8 від 06.02.2008р. сторони встановили, що оплата вартості партії товару здійснюється відповідачем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача прямим банківським переводом на підставі виставлених рахунків. Але позивач не представив суду доказів відправлення або вручення рахунків відповідачу. Наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення листів направлені на адресу: м.Красний Лиман, вул..Торгова,6 Інкубаторна станція, але за цією адресою ФГ ”Лиман” ніколи не розташовувалось, оскільки і у договорі №8 від 06.02.2008р. і в довідці головного управління статистики у Донецькій області від 23.05.2008р. №22-10/1537 зазначено адресу: Донецька область, Краснолиманський район, смт. Дробишеве. Отже, ФГ „Лиман” не мало підстав для оплати отриманої продукції згідно умов договору №8 від 06.02.2008р. якби суд і узяв його до уваги у якості підстав для поставки продукції.

Відповідно до вимог ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У порушення вказаної норми закону позивачем не представлено суду документів витребуваних ухвалами від 19.06.2008р. та 14.07.2008р., а саме: доказів вручення або надіслання на адресу відповідача рахунків №1 від 06.02.2008р. на суму 187 000грн., №5 від 22.04.2008р. на суму 8 500грн., №1 від 10.06.2008р. Також позивачем не представлено суду копій видаткової та податкової накладної на суму 8 500грн. згідно рахунку №5 від 22.04.2008р. і копії податкової накладної до витратної накладної №11 від 12.02.2008р.

Розглянувши представлені документи, суд дійшов висновку, що позивач не доказав тих обставин, на які він посилається у позовній заяві, і не представив суду доказів, що підтверджують факти, викладені у позовній заяві. Тобто позивач не доказав, що поставка аміачної селітри була здійснена саме на суму 195 500грн. та саме за договором купівлі-продажу №8 від 06.02.2008р.

Також ствердження відповідача про те, що сума заборгованості становить 195 500грн. не відповідає дійсності, оскільки з доданої до матеріалів справи накладної №11 від 12.02.2008р. вбачається, що аміачна селітра була поставлена на суму 187 000грн. Крім того, відповідач оплатив частково суму боргу в розмірі 70 000грн., тому сума основного боргу становить 117 000грн.

Крім того, позивачем в порушення вимог Наказу від 17.03.2008р. № 159 „Про внесення змін до податкової звітності з податку на додану вартість” в односторонньому порядку збільшено вартість товару з 2 200грн. до 2 300грн. за тону. Позивач, згідно вимог Наказу №159 був зобов”язаний подавати в податкову інспекцію декларацію з ПДВ з розшифровкою по контрагентам, де в обов”язковому порядку зазначається ціна товару що була поставлена на адресу відповідача, тобто 2 200грн. Окрім того, з моменту виконання господарської операції як то-поставка товару, оформлення всіх первинних документів, у тому числі накладних, податкових накладних, ціна товару зміні не підлягає. Згідно ст. 9 ЗУ „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність” первинні документи повинні бути складені в момент виконання господарської операції, а якщо це неможливо одразу після її закінчення. Невиконання вищевказаних нормативно-правових актів може призвести до отримання позивачем необгрунтованої виручки.

Вимоги позивача по стягненню пені у сумі 154 445грн. та штрафу у сумі 19 550грн. також задоволенню не підлягають, тому що не має підстав для їх застосування, так як суд не враховує умови договору.

Крім того відповідно до Закону України „Про відповідальність за неналежне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996р., передбачено, що розмір пені, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно зі ст.43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності. Оскільки позивач не доказав тих обставин, на які він посилається у позовній заяві, і не представив доказів, що підтверджують факти, викладені у позовній заяві, тому суд вважає, що у позові слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись п.1-1 ст.80, ст.ст. 82, 84, 85 ГПК України, суд –

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “Агро-Люкс” м.Донецьк до Фермерського господарства “Лиман” смт.Дробишево, Донецької області про стягнення 299 495грн. відмовити.

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Агро-Люкс” м.Донецьк до Фермерського господарства “Лиман” смт.Дробишево, Донецької області про стягнення 70 000грн. припинити, в зв’язку з відсутністю предмету спору.

Рішення було оголошено у судовому засіданні 23.09.2008р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя