ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

"18" липня 2008 р.                     № 02-03/2149/19

Суддя Карпечкін Т.П. розглянувши позовну заяву і додані до неї документи

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю „Інга”, смт. Бородянка

до

Малого підприємства „Будкомплект”, смт. Бородянка

про

визнання права власності

встановив:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява б/н та б/д Товариства з обмеженою відповідальністю „Інга” до Малого підприємства „Будкомплект” про визнання права власності.

Вказана позовна заява не може бути прийнята судом до провадження з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 54 ГПК України, позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; суми договору (у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні господарських договорів).

Як вбачається з позовної заяви б/н та б/д позивачем не вказано ціну позову.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату державного мита у встановленому порядку і розмірі.

Згідно з п.п. “а” п. 2 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” зі змінами згідно Закону України від 25.03.2005р. № 2505 “Про внесення змін до Закону України “Про державний бюджет на 2005 рік” та деяких інших законодавчих актів України” із позовних заяв майнового характеру справляється державне мито у розмірі 1 відсоток від ціни позову, але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (від 102 грн. до 25500грн.).

Пунктом 32 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої Наказом Головної державної податкової інспекції України від 22 квітня 1993 року N 15 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19 травня 1993 р. за N 50, встановлено, що з позовних заяв про право власності на майно, про визнання недійсними договорів відчуження майна, про визнання права на частку в майні, про виділення частки із загального майна і про витребування спадкоємцями належної їм частки майна державне мито сплачується виходячи із вартості розшукуваного майна або його частки.

Позивачем не дотримано вказаних вимог, оскільки квитанцією № 90 від 30.11.2007р. позивачем до Державного бюджету України сплачено 120 грн. державного мита.

Зазначена правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду України від 25.12.2007 N 8/219-07.

Таким чином, квитанція № 90 від 30.11.2007р. не може бути документом, що підтверджує сплату державного мита у встановленому розмірі.

Крім того позивачем не зазначено всіх сторін по справі, що є порушенням вимог п. 2 ст. 54 ГПК України, оскільки в резолютивній частині позивач просить визнати незаконним рішення тресту „Поліськсільбуд”, стосовно якого позивач не надав будь-яких відомостей, а саме: його найменування, місцезнаходження, ідентифікаційний код.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2, п. 4, ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ухвалив:

Позовну заяву та додані до неї документи повернути позивачу без розгляду.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Суддя