ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

24.06.2008

Справа №2-13/1769-2006

За позовом Національного університету внутрішніх справ, м. Харків

Довідповідачів Євпаторійської міської Ради, м. Євпаторія

Виконавчого комітету Євпаторійської міської Ради, м. Євпаторія

Акціонерного Східно-Українського банку "Грант", м. Харків

З участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТОВ "Харківський економіко-правовий університет", м. Харків

про визнання незаконними рішень та визнання недійсним договору.

Суддя А.І. Жукова

представники:

Від позивача – Староста В.І. – представник. Дов. від 15.01.2008року.

Від відповідачів: 1. Сідельникова Г.О. – головний спец., дов. від 26.12.2007 року; 2. не з’явився; 3. Бульда – представник, дов. у справі.

Від третьої особи – Середенко Р.В. – представник, дов. від 03.08.2007 року.

Суть спору: Національний університет внутрішніх справ, м. Харків звернувся до Господарського суду АР Крим із позовом до Євпаторійської міської Ради, м. Євпаторія, у якому просить визнати договір застави майна, яке знаходиться за адресою м. Євпаторія, вул.. Пушкіна, 18, укладений 03.07.2002 року, недійсним. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, пов’язані з оплатою державного мита та витрати на інформаційне-технічне забезпечення судового процесу.

Ухвалою Господарського суду Ар Крим від 10.04.2007р. провадження по справі було зупинено до розгляду по суті Господарським судом АР Крим справи № 2-26/6211-2006А.

Резолюцією Голови господарського суду АР Крим від 21.08.2007р. у зв’язку з відпусткою судді Господарського суду АР Крим Проніної О.Л., справу № 2-26/1769-2006 було передано на розгляд судді Господарського суду АР Крим Чонговій С.І.

Ухвалою ГС АР Крим від 29.01.2008 року провадження у справі було поновлено.

Ухвалою заступника голови ГС АР Крим Шкуро В.М. від 15.02.2008 року у зв’язку із закінченням п’ятирічного строку повноважень судді ГС АР Крим Чонгової С.І. був змінений склад суду для розгляду справи № 2-21/1769-2006, призначена для цього суддя ГС АР Крим Жукова А.І. Справі привласнений номер 2-13/1769-2006.

Заявою від 27.05.2008 року позивач змінив підставу позову про визнання договору застави майна недійсним та зазначає, що домоволодіння, що находиться за адресою м. Євпаторія, вул. Пушкіна, 18 було закріплено за позивачем на праві оперативного управління, не може бути предметом договору застави майна; оскільки спірний договір застави не відповідає ч. 2 ст. 63 ЗУ «Про вищу освіту», ст. 4 ЗУ «По заставу», він повинен бути визнаний судом недійсним. Будівлі, які знаходяться за адресою: м. Євпаторія, вул. Пушкіна, 18 та територія, яка прилягає до будівель, буди передані позивачу на баланс без права розпорядження в оперативно-господарське управління; оскільки позивач не позбавлений права оперативного управління, то прав на відчуження майна власник не мав. Укладення спірного договору застави порушує право позивача користуватись майном, яке йому було надано на праві оперативного управління та площа домоволодіння у 1994 році та у 2002 року не співпадає, що вказує на невизначеність предмета договору застави та результаті поліпшень будівлі за рахунок позивача його загальна площа та ринкова вартість збільшилась; таким чином укладаючи спірний договір без урахування зміни його предмету та ціни, сторони припустились порушення діючого законодавства щодо досягнення ними всіх істотних умов договору.

Відповідачі проти заявлених позовних вимог заперечують за мотивами, що при укладенні спірного договору застави сторонами не були порушені норми Закону України «Про заставу» та Закону України «Про власність», на які посилається позивач, адже укладання договору застави, предметом якої є будівля, розташована за адресою: м Євпаторія, вул. Пушкіна, 18, не є відчуженням цієї будівлі.

Акціонерний Східно-Український банк "Грант" також просить застосувати строки позовної давності про розгляді дійсної справи.

Третя особа надала пояснення по суті спору у яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розгляд справи відкладався відповідно до статті 77 ГПК України.

Строк розгляду справи було продовжено у порядку статі 69 ГПК України за згодою сторін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників, суд –

ВСТАНОВИВ:

Рішенням виконавчого комітету Євпаторійської міської ради від 09.06.1995 року № 242 будівлі, які знаходяться за адресою: м. Євпаторія вул. Пушкіна, 18 корисною площею 1059,6 кв.м. та територія, яка прилягає до будівель, були передані Університету внутрішніх справ на баланс без права розпорядження в оперативно-господарське управління.

Передача майна оформлена актом прийому-передачі будівлі з територією, яка прилягає, по вул. Пушкіна, 18 у м. Євпаторії на баланс Університету внутрішніх справ від 11.07.1995 року.

03.07.2002 року між виконавчим комітетом Євпаторійської міської ради та Акціонерним Східно-Українським банком "Грант" було укладено договір застави майна, яке знаходиться за адресою: м. Євпаторія вул. Пушкіна, 18.

Вказаний договір було посвідчено державним нотаріусом Першої Євпаторійської державної нотаріальної контори Риковою Є.С. за реєстровим номером 2-792

Суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню й при цьому виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 наказу керівника позивача від 02.06.2002р. №780, заочне відділення правознавства Національного університету в м. Євпаторія, якому було надано в оперативно-господарське управління предмет застави, було ліквідовано. Таким чином, оскільки відповідно до рішення Євпаторійської міської ради від 09.06.1995р. № 242 «Про додаткові заходи щодо укріплення кадрів правоохоронних органів», на яке посилається позивач, володіння майбутнім предметом застави було цільовим, а заочне відділення, якому був переданий цей предмет застави, ліквідовано, то у позивача припинилося право на володіння предметом застави. У заяві керівника позивача було зазначено, що після ліквідації заочного відділення правознавства НУВС в м. Євпаторія, експлуатація домоволодіння № 18 по вулиці Пушкіна в м. Євпаторія була припинена, а само домоволодіння фактично було передано «Харківському економіко-правовому університету» у формі товариства з обмеженою відповідальністю. Окрім цього, як свідчить лист позивача від 17.06.2002р. №1/156, позивач не заперечував проти передачі предмету застави «Харківському економіко-правовому університету» у формі ТОВ.

Спірний договір застави був укладений 03.07.2002р. після видання наказу про ліквідацію заочного відділення правознавства позивача.

Позивач посилається на норми, встановлені Законом України «Про вищу освіту», який набрав чинності 7 березня 2002 року, а спірні відносини щодо надання заочному відділенню правознавства Національного університету в м. Євпаторія будівлі за адресою: м. Євпаторія, вул. Пушкіна. 18 мали місце у 1995 році. Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, норми Закону України «Про вищу освіту» не можуть бути застосовані при вирішенні спірних правовідносин.

Постановою Господарського суду АР Крим від 29.08.2006р. у справі № 2-29/5935-2006А, у якій приймали участь ті самі особи, що і у цій справі, встановлено, що, по-перше, предмет застави знаходився у комунальній власності, а, по-друге, цей об'єкт міг бути предметом застави.

Окрім цього, зазначеною постановою встановлено, що передання майна у заставу не є його відчуженням, оскільки застава - це вид забезпечення виконання зобов’язання, завданням якого є належне та своєчасне виконання боржником зобов'язань перед кредитором. тоді як наслідком відчуження майна є перехід права власності на нього. До того ж, у зазначеній постанові вказано, що рішення Євпаторійської міської ради від 05.02.1999р. №23-7/6 «Про об'єкти комунальної власності для передачі у заставу», на підставі якого було укладено спірний договір, не суперечить вимогам законодавства, та прийнято Євпаторійською міського радою в межах компетенції, визначеної законом. З цього випливає, що органи місцевого самоврядування м. Євпаторія мали право на укладання спірного договору щодо передання у заставу домоволодіння за адресою: м. Євпаторія, вул. Пушкіна. 18. Вказана постанова набрала чинності, оскільки була залишена без змін ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 23.10.2006р.

Таким чином, при укладенні спірного договору застави сторонами не були порушені норми Закону України «Про заставу» та Закону України «Про власність», на які посилається позивач, адже укладання договору застави, предметом якої є будівля, розташована за адресою: м Євпаторія, вул. Пушкіна, 18, не є відчуженням цієї будівлі. Актами цивільного та господарського законодавства не передбачений обов'язок заставодавця, вилучати належне йому майно з права оперативного управління у третіх осіб для його передачі заставодержателю. Отже, немає підстав для застосування ст. 48 ЦК УРСР, ст. 215 ЦК України та визнання недійсним договору з моменту його укладення.

Відповідно до п. 53 ст. 48 «Про власність»(якій діяв на той момент) положення щодо захисту права власності поширюються також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління, довічного успадковуваного володіння або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором. Ця особа має право на захист свого володіння також від власника.

Позивачем не зазначено, яким чином укладення договору застави порушує його право користування майном, яке йому було надано на праві оперативного управління, які права порушуються. Крім того, позивач на теперішній час продовжує користуватися спірним домоволодінням, що свідчить про відсутність з боку власника будь-яких порушень прав позивача.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про заставу» у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода. Опис предмета застави в договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо).

На момент укладення договору застави 03.07.2002 року у п. 1.2 договору предмет застави чітко визначений - домоволодіння, що розташоване за адресою: місто Євпаторія по вулиці Пушкіна, буд. 18, що складається з кам'яного Адміністративного учбового корпусу літ. А загальною площею 938,6 кв. м. що належить заставодавцю.

Пунктом 1.3. спірного договору визначена загальна балансова вартість предмету застави на момент його укладення. Тим самим сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору.

Вказаний договір було посвідчено державним нотаріусом Першої Євпаторійської державної нотаріальної контори Риковою Є.С. за реєстровим номером 2-792, який врахував усі істотні умови договору.

Попередня чи наступна зміна ринкової вартості чи площі спірної будівлі з будь-яких підстав не є підставою для подальшого визнання договору застави недійсним, адже це не передбачено чинним законодавством.

Відповідачі також заявили клопотання про застосування строків позовної давності.

Крім того, відповідно до ст. 71 ЦК УРСР, який діяв на момент укладання договору, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється у три роки.

Трьохрічний строк позовної давності по зобов’язанню почав перебіг з 03.07.2002р., тобто з дати, коли позивач узнав або повинен був узнати про укладення спірного договору, й сплинув через три року, тобто 03.07.2005р.

Позовні вимоги заявлені з пропущенням встановленого строку позовної давності.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності ЦК України, а сам ЦК України вступив у силу з 01.01.2004р., тобто у період, коли строк позовної давності для пред’явлення позову по дійсної справі не сплинув, до відношень сторін повинні застосовуватися правила позовної давності, встановлені ЦК України.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 4 ст. 267 ЦК передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Однак, позивач не звертався до суду із заявою про поновлення строку позовної давності, й не виклав причин поважності його пропуску.

За вказаних обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Рішення оформлене у повному обсязі та підписане 25.07.2008 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 82-84 Господарського процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Жукова А.І.