ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.10.2008 Справа № 6/144-08

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К. при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Генерального агентства з туризму в Херсонській області - Відкритогоакціонерного товариства " Туристичний комплекс "Фрегат"

до Приватного підприємства "Будівельна компанія "Квадрат"

про стягнення 21275,08 грн,

за участі представників сторін:

позивача –Яковенко О.В. (представника за дорученням),

відповідача –не з’явився,

в с т а н о в и в:

Позовні вимоги ґрунтуються на факті невиконання відповідачем положень статті 530 Цивільного кодексу України щодо повернення надмірно отриманої грошової суми за договором підряду, який в подальшому судовим рішенням визнано неукладеним.

Відповідачем відзив на позов не надано та в судове засідання, яке відбулося 2 жовтня він не з’явився, а тому завершення розгляду справи проведено без його участі. Безпосередньо розгляд проведено в судових засіданнях, які відбулися 1 липня та 2 жовтня. При цьому в період з 1 липня по 18 вересня поточного року провадження у справі було зупинено з підстав, викладених у відповідній ухвалі.

Крім зазначеного з матеріалів справи слідує, що 28 березня 2006 року між сторонами укладено договір будівельного підряду за змістом якого відповідач зобов’язався виконати будівельно-ремонтні роботи на об’єкті „приміщення готелю „Фрегат” відповідно до проектно-кошторисної документації, а позивач, в свою чергу, зобов’язався надати підрядникові будівельний майданчик, затверджену проектно-кошторисну документацію, прийняти об’єкт та оплатити вартість робіт.

На виконання договору позивач перерахував відповідачу платіжними дорученнями № 501, від 28.03.2006 р., № 528 від 03.04.2006 р., № 703 від 21.04.2006 р., № 877 від 19.05.2006 р., № 997 від 06.06.2006 р., № 1002 від 07.06.2006 р., № 1036 від 09.06.2006 р., № 1256 від 10.07.2006 р. 165000 грн, а останній виконав роботи згідно до підписаних актів виконаних робіт за травень 2006 року від 05.06.2006 р., за травень 2006 року від 30.06.2006 р., за червень 2006 року від 30.06.2006 р. на загальну суму 149340 грн.

Таким чином переплата складає 15660 грн, стягнення якої є предметом даного спору.

Водночас, 30 січня 2007 року господарським судом Херсонської області у справі № 2/319-06 за позовом приватного підприємства „Будівельна компанія „Квадрат” до відкритого акціонерного товариства „Туристичний комплекс „Фрегат” про стягнення 69807,23 грн та за зустрічним позовом про розірвання договору і відшкодування збитків, винесено ухвалу, якою провадження у справі припинено, та водночас укладений між сторонами договір підряду № 19 від 28 березня 2006 року визнано неукладеним. Ця ухвала ніким не оскаржене, а тому вона є чинною станом на час розгляду даного спору.

Мотивуючи правові підстави для стягнення названої суми позивач посилається на положення статті 530 Цивільного кодексу України, вказуючи, що відповідачем не виконано зобов’язання щодо повернення суми переплати.

Так, положеннями стаття 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов’язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З викладеного вбачається, що статтею 530 ЦК регулюються правовідносини щодо визначення строку виконання зобов’язань, а не безпосередньо самі зобов’язання, які виникають між сторонами.

За своєю юридичною природою переплата за певним зобов’язанням виходить за межі виконання такого зобов’язання, а тому правовідносини щодо стягнення переплати підлягають регулюванню статтею 1212 ЦК України, за якою встановлені положення про зобов’язання у зв’язку з набуттям майна без достатньої правової підстави. Зокрема, за цією статтею особа, яка набула майно за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов’язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов’язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов’язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

За таких обставин, правовою підставою для стягнення суми переплати за договором є положення статті 1212 ЦК України, на які позивач не посилається, що унеможливлює задоволення позовних вимог виходячи з принципу диспозитивності обох сторін даного спору, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Позивачем також нараховані інфляційні в розмірі 5026,86 грн та річні в розмірі 588,22 грн на підставі статті 625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В той же час, стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність на невиконання грошового зобов’язання, яке в даному випадку відсутнє, оскільки, як зазначено вище за правовою природою сума переплати не є грошовим зобов’язанням, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Оскільки позовні вимоги не задоволенні судові витрати покладаються на позивача.

На підставі вказаних правових норм і керуючись статтями 44, 49, 82-85 ГПК України,

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Дата підпису рішення –3 жовтня 2008 року

Суддя М.К. Закурін