ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
698-166, факс 7-44-62
ПОСТАНОВА

"22"
квітня 2008 р.
Справа № 17/140

м.
Чернігів
«22 »квітня 2008 року

Суддя Кушнір І.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні за участю:

Секретаря
судового засідання: Чепурна О.В.

Представника
позивача: Фетісова Н.В. -завідувач юридичного сектору, дов.№40/06 від
03.01.08р.;

Представника
відповідача: не з'явився.

матеріали
справи №17/140

За
ПОЗОВОМ: Управління Пенсійного фонду України в м. Прилуки

17500, Чернігівська область, м. Прилуки, вул.
1-го Травня, 48А

До
ВІДПОВІДАЧА: Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи  ОСОБА_1

АДРЕСА_1

Про
стягнення  38,98 грн.

СУТЬ СПОРУ:

УПФУ
в м. Прилуки заявлено позов до СПД ОСОБА_1. про стягнення 38,98 грн. боргу зі
страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідач
відзиву на позов не надав, явки представника в судове засідання не забезпечив,
хоча  двічі належним чином був
повідомлений про час та місце розгляду справи (поштові повідомлення про
вручення №840276 та №859120 свідчать про вручення ухвали та повісток 21.03.08р.
та 09.04.08р. відповідно). За таких обставин неявка представника Відповідача не
перешкоджає розгляду справи по суті. Справа розглядається за наявними
матеріалами.

Заслухавши
представника Позивача, дослідивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ :

З
01.01.04р. набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" від 09.07.2003р. №1058 (далі Закон №1058).

Відповідно
до ст.5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003р, №1058 (далі Закон №1058), цей Закон регулює
відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватись
на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не
суперечить цьому Закону. Зокрема, виключно цим Законом визначаються платники
страхових внесків, їх права та обов'язки, порядок нарахування, обчислення та
сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Частиною
3 ст.18 Закону №1058 встановлено, що страхові внески є цільовими
загальнообов'язковими платежами, які справляються на всій території України в
порядку встановленому Законом.

Відповідно
до ч.4 ст.18 Закону №1058, страхові внески не включаються до складу податків,
інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування, а також на ці
внески не поширюється податкове законодавство.

Згідно
ч.6 ст.18 Закону №1058 законодавством не можуть встановлюватись пільги з
нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Відповідно
до ч.15 Прикінцевих положень Закону №1058 до приведення
законодавства України у відповідності із цим Законом, закони України та інші
нормативно-правові акти застосовуються в частині , що не суперечить цьому
Закону.

Відповідно
до ч.ч.1,2 ст.15 Закону №1058:

«1.
Платниками  страхових  внесків
до  солідарної  системи
є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані
особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

2.
Платниками страхових внесків до Накопичувального фонду є застраховані
особи,  зазначені в пунктах 1-7, 9, 10,
12, 15 статті 11 та частині першій статті 12 цього Закону.»

Згідно до ч.5 ст.14 Закону №1058:

«Страхувальниками
відповідно до цього Закону є застраховані особи, зазначені в пунктах 3 і 4
статті 11 та частині першій статті 12 цього Закону.»

Відповідно
до ч.3 ст.11 Закону №1058

«Загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню Підлягають фізичні особи -суб'єкти підприємницької
діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований
податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали
спеціальний торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які
беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.»

Права
та обов'язки страхувальників встановлені ст.17 Закону №1058, а саме п.6 ч.2
ст.17 Закону передбачено обов'язок страхувальника нараховувати, обчислювати і
сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Згідно
п.п.4 п.8 Прикінцевих положень Закону №1058 визначено, що:

“До
набрання чинності законом про спрямування частини страхових внесків до
Накопичувального  фонду (крім підпункту
5, який діє протягом строку, визначеного
Законом  України  "Про внесення змін до деяких законів
України щодо оподаткування сільськогосподарських    підприємств та підтримки соціальних
стандартів  їх  працівників" від 24 червня 2004 року):

4)
фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, придбання спеціального торгового патенту), та члени
сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, на період дії
законодавчих  актів  з питань
особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку,
визначеному цим Законом у фіксованому розмірі.”

Підпунктом
7 п.14 Прикінцевих положень Закону №1058 Кабінет Міністрів України було
зобов'язано разом  із  проектом
Закону  України  про Державний бюджет України на 2004 рік  подати
на  розгляд  Верховної
Ради  України пропозиції  щодо
сплати  страхових  внесків у фіксованому розмірі фізичними
особами -  суб'єктами  підприємницької  діяльності,
які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок,  єдиний податок,  придбали спеціальний торговий патент),  та членами сімей зазначених  фізичних
осіб,  які  беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, а також пропозиції щодо вилучення із
законодавства про спрощену систему оподаткування положень, які стосуються
спрямування коштів до Пенсійного фонду України.

На
виконання даного підпункту Закону №1058, частиною 5 ст.45 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2005 рік»від 23 грудня 2004 року N2285-IV, в
редакції, чинній з 01.01.05р. по 30.03.05р. було установлено, що на 2005 рік
фіксований розмір страхових внесків на загальнообов'язкове  державне страхування для  фізичних
осіб -суб'єктів підприємницької діяльності,  які обрали особливий спосіб
оподаткування  (фіксований  податок,
єдиний  податок),  та членів сімей зазначених фізичних осіб, які
беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, у розмірі
мінімального страхового внеску, визначеного Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" на місяць на
кожну особу.

Відповідно
до абз.9 ст.1 Закону №1058:

«Мінімальний
страховий  внесок -це сума коштів, що
визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної  плати
на розмір страхового внеску,
встановлених законом на день отримання заробітної плати (доходу).»

Згідно
ст.82 Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік», в редакції,
чинній з 01.01.05р. по 30.03.05р., та ст.83 даного Закону в новій редакції,
розмір мінімальної зарплати згідно з 01.01.05р. по 31.03.05р. становив 262 грн.

Згідно
п.п.1 п.8 Прикінцевих положень Закону №1058:

“До
набрання чинності законом про спрямування частини страхових внесків до
Накопичувального фонду (крім підпункту 5, який діє протягом  строку,
визначеного  Законом  України "Про внесення змін до
деяких  законів України  щодо
оподаткування сільськогосподарських
підприємств та підтримки соціальних стандартів  їх
працівників" від 24 червня 2004 року):

1) страхові внески,  що перераховуються до солідарної системи
(крім страхових внесків, що перераховуються особами, зазначеними в пунктах  3
і  4  статті
11 та у статті 12 цього Закону,  а
також страхових внесків,  сплачуваних за
осіб,  зазначених у пунктах  8, 13,
14  статті 11 цього Закону), сплачуються
страхувальниками та застрахованими особами на умовах і в порядку,
визначених  цим Законом,  та в розмірах, передбачених Законом
України "Про збір на обов'язкове державне
пенсійне  страхування"  (
400/97-ВР  )  для відповідних платників збору. ”

Відповідно до ст.4 Закону України
«Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування»від 26 червня 1997 року
N 400/97-ВР в редакції, чинній з 01.01.05р. по 30.03.05р. розмір страхового
внеску становив 32%.

Таким
чином, розмір мінімального страхового внеску з 01.01.05р. по 30.03.05р.
становив 83,84грн.

Відповідач зареєстрований в якості
платника страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування
за  №1315 з 28.04.1994р.

Згідно
п.6 ч.2 ст.17 Закону №1058 страхувальник зобов'язаний:

“6)
нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі
страхові внески.”

Згідно
інформації Позивача, СПД ОСОБА_1. в січні-березні 2005 року перебував на
спрощеній системі оподаткування, а саме -на єдиному податку.

26.12.2007р.
УПФУ в м. Прилуки було проведено розрахунок сум страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування по СПД ОСОБА_1., які не
надійшли на рахунок управління, але зараховуються у складі єдиного податку за
результатами підприємницької діяльності за період з 01.01.05р. по 31.03.05р.,
про що складено акт-розрахунок №256 від 26.12.2007р.

Даний
акт було складено на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. №1058 та Закону України
«Про вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів господарської діяльності,
які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з
неперерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного
фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати
працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом
2004 року - I кварталу 2005 року” від 16 березня 2006 року N 3583-IV.

Як
вбачається з даного акту розрахунку, сума фіксованого розміру страхового
внеску, який мав сплатити Позивач, як платник, складала: у січні 2005 року
-83,84 грн., у лютому 2005 року -83,84грн., у березні 2005 року -81,14 грн., а
всього 248,82 грн.

Сума
сплаченого за даний період єдиного податку складає 300,00 грн. Сума, що
підлягає зарахуванню Позивачу, як платнику, в рахунок страхових внесків і
становить 42% від сплаченого єдиного податку, складає -126,00 грн.

З
урахуванням викладеного, в акті-розрахунку були зроблені наступні
висновки.

За
результатами проведеного розрахунку зараховано єдиного податку в рахунок сплати
страхових внесків за суб`єкта підприємницької діяльності, як платника, 126,00
грн. Належить до сплати фіксованого розміру страхового внеску за період з
01.01.05р. по 31.03.05р. -122,82 грн.

Вищевказаний
акт-розрахунок був надісланий Відповідачу рекомендованим листом та отриманий
ним  29.12.2007р. (повідомлення про
вручення №402381).

Відповідачу
в рахунок  сплати фіксованого розміру
страхового внеску зараховано сплату ним 18.02.2008р. 83,84 грн.

Таким
чином, заборгованість СПД ОСОБА_1. по сплаті фіксованого розміру страхового
внеску становить 38,98 грн.

Відповідно
до п.3 ст.106 Закону №1058 територіальні органи Пенсійного фонду є органами
стягнення по збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно п.2 ст.106 Закону №1058 суми
страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у
строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені
територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною
третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із
сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та
застосуванням фінансових санкцій.

Згідно ч.1-3 п.3 ст.106 Закону №1058
територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені
правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку,
вимогу про її сплату.

Вимога
про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Протягом
десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник
зобов'язаний сплатити суми  недоїмки та
суми фінансових санкцій.

На
підставі викладеного, 27.02.08р. Відповідачу було направлено рекомендованим
листом з повідомленням про вручення (№320040) вимогу №Ф-1166 від 07.02.08р. про
сплату 38,98 грн., яка отримана Відповідачем 28.02.08р.

Згідно
ч.8 п.3 ст.106 Закону №1058 у разі якщо страхувальник, який одержав вимогу
територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки і протягом десяти
робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму недоїмки
разом з застосованою до нього фінансовою санкцією, включеної до вимоги, або не
узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не оскаржив вимогу в
судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив вимогу, але не
сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів після отримання
узгодженої вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду звертається в
установленому законом порядку і подає
вимогу про  сплату недоїмки до
відповідного підрозділу державної виконавчої служби. У зазначених випадках
орган Пенсійного фонду також має право звернутися до суду чи господарського
суду з позовом про стягнення недоїмки. У разі звернення органу Пенсійного
фонду з позовом про стягнення недоїмки до господарського суду передбачені
законодавством заходи досудового врегулювання спорів не застосовуються.

Доказів
оскарження вищенаведеної вимоги Відповідач не надав, а отже визначена в ній
сума є узгодженою. З урахуванням викладеного, суд позбавлений можливості
досліджувати законність та обґрунтованість визначеної у вимозі суми.

Оскільки
Відповідач добровільно визначену вимогою суму в повному обсязі не сплатив, саму
вимогу не оскаржив, Позивач звернувся з позовною заявою про стягнення з Відповідача
38,98 грн. боргу із страхових внесків.

Згідно
Позову вимога про стягнення даного боргу
стосовно  Відповідача до органів
державної виконавчої служби не направлялась.

Доказів
сплати, як і належних доказів, що спростовують вищевикладені обставини, Відповідач
не надав.

За
викладених обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному
обсязі.

При
вирішенні питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно
до ч.4 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України:

“У
справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а  відповідачем
-  фізична  чи
юридична  особа,  судові витрати, здійснені позивачем, з
відповідача не стягуються.”

Покладення
на Відповідача держмита у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних
повноважень, даною статтею взагалі не передбачено.

На
підставі викладеного, суд не знаходить підстав для покладення на Відповідача
обов'язку сплачувати держмито за розгляд даної справи.

Керуючись
ст.ст.94, 158-163, п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

1.  Позов задовольнити повністю.

2.
Стягнути з Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, ід. код НОМЕР_1) на користь Управління Пенсійного фонду України в м.
Прилуки (17500, Чернігівська область, м.Прилуки, вул. 1-го Травня, 48А, п/р
272 в Прилуцькому відділенні Ощадбанку №221, МФО 353154, код
14241463) 38 грн. 98 коп. недоїмки.

Виконавчий
лист видати після набрання постановою законної сили в разі надходження заяви
особи, на користь якої ухвалено судове рішення.

3.
Дана Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного
суду в наступному порядку. Про апеляційне оскарження рішення  суду
першої  інстанції спочатку  подається  заява.
Обґрунтування  мотивів  оскарження
і вимоги до суду апеляційної інстанції
викладаються  в  апеляційній скарзі. Заява  про
апеляційне  оскарження  та
апеляційна  скарга подаються до
адміністративного суду  апеляційної  інстанції
через суд  першої  інстанції,
який  ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається  особою,  яка  її
подає, до суду апеляційної інстанції. Заява
про  апеляційне  оскарження
постанови  суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі
складення   постанови  у
повному  обсязі  відповідно
до статті 160 цього Кодексу -
з  дня  складення
в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга
на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти
днів  після  подання
заяви   про   апеляційне оскарження. Апеляційна   скарга
може  бути  подана
без  попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження,  якщо скарга
подається  у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

4.
Дана Постанова  набирає законної сили
після  закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження,  встановленого
цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано  заяву
про  апеляційне  оскарження,
але апеляційна  скарга  не
була  подана  у
строк,  встановлений  цим Кодексом,
постанова або  ухвала  суду
першої  інстанції  набирає законної сили після закінчення цього
строку. У  разі  подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його  не  скасовано,
набирає  законної  сили
після   закінчення апеляційного
розгляду справи.

5.
Дана Постанова після набрання законної сили,
є обов'язковою для осіб,  які
беруть  участь  у
справі,  для  їхніх правонаступників,  а також для всіх органів,  підприємств, установ та організацій,
посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій
території України. Обставини,  які  були
встановлені постановою,  що
набрала законної  сили,  в
одній  адміністративній   справі не можуть оспорюватися в іншій
судовій справі за участю тих самих сторін.

Суддя
І.В. Кушнір