ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2008 р.

Справа № 8/42

Господарський суд Івано-Франківської області у складі

Судді Шіляк Марини Анатоліївни

при секретарі Феденько Наталії Михайлівні

розглянувши матеріали

за позовом: ТзОВ "ВЗУТТЯ", вул. Побутова, 6, м.Івано-Франківськ, 76014

до відповідача: ТзОВ "Комерційне підприємство ВІО-плюс", вул. Побутова, 6, м. Івано-Франківськ, 76000

про визнання недійсним і розірвання договору купівлі-продажу основних засобів

За участі предствників:

Від позивача: Г.І. Ігнатенко, - директор ТзОВ "Взуття";

Від позивача: Луцький Р.Р., (довіреність №б/н від 16.06.08) представник;

Від відповідача: Манченко О.В., (довіреність №05-1/06 від 05.06.08) представник;

ВСТАНОВИВ: до господарського суду подано позовну заяву про визнання недійсним і розірвання договору купівлі-продажу основних засобів №2 від 11.04.2000.

Ухвалою від 30.05.08 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що договір купівлі продажу №2 від 11.04.2000, укладений між позивачем та відповідачем, не відповідає вимогам ст. 657 Цивільного кодексу України, згідно якої договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається вписьмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали.

Відповідач проти позову заперечує, вважає його необгрунтованим та безпідставним, мотивуючи свою позицію тим, що договір продажу основних засобів №2 від 11.04.2000 укладено з дотриманням норм законодавсва, чинного на момент його укладення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши доводи сторін, суд встановив, що між ТзОВ "Взуття" та ТзОВ "Віо-плюс" 11.04.2000 укладено договір купівлі-продажу основних засобів №2, згідно якого ТзОВ "Взуття" передає у власність відповідачу павільйон - механічну майстерню, розташовану по вул. Побутова, 6 в м. Івано-Франківську, загальною площею 82,8м2, а останній зобов'язується сплатити його вартість. Пунктом 9 договору передбачається, що договір вступає в законну силу з моменту його підписання сторонами.

В судовому засіданні представники обох сторін визнали, що всі умови договору №2 від 11.04.2000 виконані.

Суд вважає позовні вимоги не обгрунтованими з наступних підстав.

Оспорюваний договір продажу основних засобів №2 від 11.04.2000 укладено та оформлено належним чином відповідно до приписів законодавства, чинного на момент його укладення та вступу в законну силу.

Згідно ст. 44 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (чиннного на момент укладення договору) угоди між організаціями повинні укладатися у простій письмовій формі, що і було вчинено сторонами.

Відповідно до ст. 154 вказаного Кодексу, якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми. Однак зі змісту оспорюваного договору не вбачається, що сторони домовилися про певну форму угоди.

На думку суду, позивач невірно застосовує положення ст. 657 Цивільного кодексу України, тому що у відповідності до пунктів 1, 4 Перехідних положень вказаного Кодексу, він набирає чинності з 1 січня 2004 року та застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Позивач також не дотримався передбачених законодавством термінів позовної давності. Відповідно до ст. 71 Цивільного кодексу Української РСР, що діяв на момент укладення договору, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлювався в три роки.

Відповідно, на момент звернення позивача до суду, строк позовної давності, встановлений названою нормою закінчився, тому у суду відсутні підстави для застосування положень Цивільного кодексу України 2003 року про позовну давність.

Згідно із п. 6 Перехідних положень Цивільного кодексу України, правила про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 44, 71 Цивільного кодексу Української РСР п.1, 4, 6 Перехідних положень Цивільного кодексу України, ст. 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                            Шіляк Марина Анатоліївна

рішення підписане 23.06.08

Виготовлено в АС "Діловодство суду"

________________ Треф'янчин Андрій Михайлович