ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 37/149

26.05.08

За позовом

До

Про

Відкритого акціонерного товариства «Житомироблпаливо»

1.          Державного територіально-галузевого об’єднання «Південно-Західна залізниця»

2.          Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦОФ «Фоминська»

стягнення 3866,28 грн.

Суддя Кондратова І.Д.

В засіданнях приймали участь представники сторін :

Від позивача : Крючкова Т.А.- представник за довіреністю № 182 від 25.03.2008 року;

Від відповідача 1 : Недошитко Р.Ю., Созданий С.І.- представники за довіреністю № 869-ню від 18.03.2008 року;

Від відповідача 2 : не з’явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Житомироблпаливо» до Державного територіально-галузевого об’єднання «Південно-Західна залізниця», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦОФ «Фоминська»про стягнення 3866,28 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.04.2008 р. порушено провадження у справі № 37/149, розгляд справи було призначено на 21.04.2008 року о 15-00.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні 21.04.2008 року надав суду відзив на позовні вимоги, відповідно до якого зазначає, що згідно залізничної накладної № 67353318 відправник не вжив заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення. Зокрема відправником не було вжито заходів щодо ущільнення конструктивних зазорів щодо запобігання видуванню або просипанню вантажу, а також заходів щодо розрівняння та ущільнення поверхні вантажу, що чітко встановлено п. п. 5,6 Правил перевезень вантажів у вагонах відкритого типу. Крім того, відповідач 1 вказує на те, що матеріали справи не містять доказів, які підтверджують, що вантаж був втрачений або розкрадений з вини перевізника, в зв’язку з чим останній просить відмовити в позові до Державного територіально-галузевого об’єднання «Південно-Західна залізниця»в повному обсязі.

Відповідач 2 в судове засідання не з’явився, проте на адресу Господарського суду міста Києва надіслав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить винести ухвалу про заміну неналежного відповідача, посилаючись на те, що вантаж було розміщено і закріплено належним чином, здійснене захисне маркування та застосовані заходи проти змерзання вугілля, оскільки перевезення здійснювалось у зимовий період, а з боку залізниці під час прийняття вантажу до перевезення зауважень або претензій з приводу неправильного завантаження вугілля не було. Відповідач 2 наголошує на тому, що матеріали справи свідчать про розкрадання вантажу при транспортуванні, а тому відповідач 2 вважає, що відповідальність за недостачу має бути покладена на відповідача 1.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2008 року розгляд справи було відкладено на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в зв’язку з неподанням позивачем витребуваних доказів.

Представник позивача в судове засідання 13.05.2008 року не з’явився, вимоги ухвали Господарського суду міста Києва не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив. По час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2008 року розгляд справи було відкладено на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в зв’язку з неподанням позивачем витребуваних доказів, а також нез’явленням представника позивача в судове засідання.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 26.05.2008 року за згодою представників сторін судом оголошені лише вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з договором № 20 від 04.01.2007 р. укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Житомироблпаливо»та Приватним підприємством «Дніпроенергія», відправником вантажу –Товариством з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Фомінська»у вагоні № 67353318 за залізничною накладною № 50294479 від 22.12.2007 р. зі станції відправлення «Постнікове»Донецької залізниці на адресу позивача на станцію «Нова Борова»Південно-Західної залізниці було направлено 69 тон вугілля марки антрацит АМ.

При цьому, завантаження вугілля було здійснено силами і засобами Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Фомінська», про що вказано в залізничній накладній. Згідно з цією залізничною накладною, антрацит завантажено нижче бортів. Вантаж розміщено і закріплено згідно з Технічних умов правильно. Маса вантажу визначена на 100 тонних вагах відправника.

На станції ім. Т. Шевченка на підставі акту загальної форми № 2441-к від 25.12.2007 року був складений комерційний акт № 653904/403 від 26.12.2007 року, яким встановлено, що у вагоні № 67353318 вугілля марки антрацит завантажено нерівномірно, нижче бортів 300-400 мм, захисне маркування відсутнє. Двері та люки щільно закриті. Течі вантажу не має. Фактично вантаж прибув в технічно та комерційно справному вагоні. Праворуч по ходу потягу під бортом вагону наявне поглиблення по всій довжині вагону, над 1-2-3 люками шириною 1000 мм, глибиною 1200 мм, над 4-5-67-7 люками –шириною 600 мм, глибиною 500 мм. Переважування вугілля проводилось на 150 тонних вагах станції ім. Т. Шевченка. При переважуванні було виявлено : вага брутто 85250 кг, тара з бруса 21850 кг, нетто 63400 кг, що становить різницю ваги проти документів в сторону зменшення на 5600 кг. Перевірка проводилась двічі. Нестача підтвердилась.

Позивач вважаючи, що нестача вугілля виникла як з вини вантажовідправника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Фомінська»так і з вини перевізника, звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просив стягнути з них пропорційно ступеня їх вини суму збитків від нестачі вугілля з урахуванням суми норм природної втрати і граничного розходження в розмірі –3515,50 грн. Крім того, позивач нараховує збитки за провізну плату на втрачений вантаж та просить стягнути з відповідачів зайво сплачену провізну плату пропорційно кількості втраченого вантажу в сумі 350,78 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про залізничний транспорт»законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України «Про транспорт», цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Частиною першою статті 26 Закону України «Про залізничний транспорт»передбачено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами. Аналогічну норму містить стаття 129 Статуту залізниць, відповідно до якої обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, складеними станціями залізниць. За правилами цієї статті комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеними у транспортних документах.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Статтею 129 Статуту залізниць передбачено, що порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами. Правила складання актів затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 року N 334.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Принцип належності та допустимості доказів, встановлений у статті 34 Господарського процесуального кодексу України, полягає у тому, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Пункт 130 Статуту залізниць України встановлює право вантажовідправника або вантажоодержувача заявляти претензію або позов до залізниці у разі втрати, недостачі, псування або пошкодження вантажу лише за умови подання оригіналів накладної, квитанції про приймання вантажу, багажної і вантажобагажної квитанції та комерційного акту. Оскільки оригінали цих документів є правовстановлюючими, розглядати такі позови по їх копіях, навіть належним чином завірених, є порушенням вимог статті 34 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалами Господарського суду міста Києва неоднаразово було зобов’язано позивача надати суду оригінал комерційного акту № 6533904/403 від 26.12.2007 року, проте позивач вимоги ухвали суду не виконав, оригінал акту суду не надав, жодних поясненнь з приводу наявності або відсутності у ньго даного акту позивачем також не було надано. Матеріали справи не містять доказів, які підтверджують направлення оригіналу комерційного акту № 6533904/403 від 26.12.2007 року разом з претензією на адресу перевізника.

Такими чином суд відзначає, що позивач не надав суду належних доказів, тобто встановлений чинним законодавством, що регулює відносини за договором перевезення вантажу, перелік документів-доказів, які є підставою для покладення на перевізника відповідальності за втрату, псування, пошкодження або нестачу вантажу.

Слід також зазначити, що пунктом статті 114 Статуту передбачено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи нестачу –у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його нестачі.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України.

Обов’язковими умовами покладення відповідності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв’язку між діями особи та збитками, які складають об’єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов’язань (виключає його відповідальність).

Ухвалами суду неоднаразово було зобов’язано позивача надати суду докази наявності понесених позивачем збитків, тобто докази оплати позивачем вартості поставленого вантажу та суму провізної плати (копії платіжних доручень, квитанції, виписки з банківського рахунку, тощо). Позивач вимоги ухвали суду не виконав, докази, які витребувались ухвалою суду не надав. Суд відзначає, що рахунок-фактури, який наданий позивачем, не є належним доказом оплати вугілля марки антрацит, поставленого згідно з залізничною накладною № 50294479, рахунок – фактури підтверджує лише пропозицію постачальника сплатити суму, яка зазначена в даному рахунку.

Таким чином, позивач не довів наявність всіх чотирьох елементів складу правопорушення необхідних для покладення відповідальності на винну особу, що свою чергу також звільняє від відповідальності перевізника та вантажовідправника від відповідальності за нестачу вантажу.

Крім того суд відзначає, що згідно зі статтею 114 Статуту поряд з відшкодуванням збитків залізниця зобов'язана відшкодувати сплачену за перевезення цього вантажу провізну плату, якщо її не включено до вартості втраченого вантажу, лише у випадку повної втрати вантажу. Відшкодування провізної плати у разі нестачі, псування або пошкодження вантажу Статут не передбачає, а тому сплачена позивачем провізна плата в розмірі 350,78 грн. не підлягає відшкодуванню за рахунок перевізника.

Слід також зазначити, що відповідальність за нестачу не може бути покладена також і на вантажовідправника, оскільки згідно з наявним у матеріалах справи витягом із книги обліку контрольних переважувань вагонів на станції Постніково Донецької залізниці, при переважуванні вантажу на станції відправлення встановлено масу вантажу –69000 кг, при цьому в примітках вказано, що вантаж маркований. Даний витяг завірений підписом робітника станції Постніково Донецької залізниці.

Таким чином, суд відзначає, що вантажовідправником були вжиті всі заходи щодо схоронності вантажу під час його транспортування, при цьому підстави для звинувачення вантажовідправника у недовантаженні вантажу відсутні, оскільки маса вантажу підтверджується витягом з журналу перевантаження.

З урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що позивачем не доведено тих обставин, які є підставою позовних вимог, не підтверджено такі обставини належними доказами, в силу яких на вантажовідправника та перевізника може бути покладена відповідальність за настачу вантажу, а тому позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Житомироблпаливо» є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, держмито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, —

В И Р І Ш И В:

1.          В позові відмовити повністю.

2.          Рішення вступає в законну силу після десятиденного терміну з дня його прийняття, оформленого у відповідності до ст. 84 ГПК України.

Суддя                                                                                   І.Д. Кондратова

Дата підписання

рішення 07.07.2008 року