ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"01" вересня 2008 р.

Справа № 16/130-08-3525

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Шевченко Г.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Патля В.С. за дов. №4-д від 25.08.2008р.;

Від відповідача: Патля В.С. за дов. №45-д від 01.09.2008р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом малого приватного підприємства „Железнодорожний цех” до товариства з обмеженою відповідальністю „Железнодорожний цех” про визнання договору дійсним та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Мале приватне підприємство „Железнодорожний цех” ( далі по тексту МПП „Железнодорожний цех”) звернулось до господарського суду Одеської області з позовними вимогами до товариства з обмеженою відповідальністю „Железнодорожний цех” (далі по тексту ТОВ „Железнодорожний цех”) про визнання дійсним договору купівлі-продажу № 10, укладеного між сторонами по справі 01.10.2001р., а також про визнання права власності на під’їзну залізничну колію від станції Вигода до Промплощадки ТЕЦ-2 та внутрішньоплощадочні залізничні колії. Свої доводи позивач обґрунтовує ухиленням відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 01.10.2001р. та правомірністю набуття ним права власності на зазначений об’єкт на підставі вищевказаної угоди відповідно до вимог цивільного законодавства України.

Згідно з відзивом, наданим представником ТОВ „Железнодорожний цех” у судовому засіданні 01.09.2008р., останнім позовні вимоги були визнані повністю.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Між ТОВ „Железнодорожний цех” (Продавець) та МПП „Железнодорожний цех” (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 10 від 01.10.2001р., згідно п. 1.1. якого Продавець зобов’язався передати у власність Покупця, а Покупець - прийняти та оплатити об'єкт нерухомого майна –під’їзну залізничну колію від станції Вигода до Промплощадки ТЕЦ-2 та внутрішньоплощадочні залізничні колії.

Умовами п. 1.2 договору сторони домовилися, що вартість об’єкта продажу складає 106000, 00 грн., які Покупець зобов’язався сплатити Продавцю протягом п’яти років.

Майно, яке є предметом даного договору, входило до складу цілісного майнового комплексу, належного Продавцю на праві власності відповідно до свідоцтва про власність від 03.05.1995р. № П-438.

У відповідності до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов договору купівлі-продажу № 10 від 01.10.2001р., вимог ст. 655 ЦК України, майно, яке є предметом цього договору було передано Покупцю по акту приймання-передачі / а.с.-9/.

Згідно з платіжними дорученнями №57 від 21.04.2004р., № 98 від 21.06.2005р., № 238 від 31.08.2005р., № 240 від 07.09.2005р., № 4 від 24.01.2006р., № 140 від 12.09.2006р., № 142 від 26.09.2006р. МПП „Железнодорожний цех” було перераховано на користь ТОВ „Железнодорожний цех” в якості позики грошові кошти на загальну суму 106000 грн.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Листом за вих. № 28 від 27.09.2006р. ТОВ „Железнодорожний цех” звернулося до МПП „Железнодорожний цех” з проханням зарахувати грошові кошти на загальну суму 106000 грн., раніше перераховані останнім як позика, в якості оплати за отримане за договором купівлі-продажу № 10 від 01.10.2001р. майно.

Наведене дозволяє суду дійти висновку про припинення зобов’язання МПП „Железнодорожний цех” щодо здійснення оплати за договором купівлі-продажу № 10 від 01.10.2001р.

Відповідно до ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Спірна угода була укладена сторонами у простій письмовій формі.

При цьому, відповідно до пояснень представника позивача, між сторонами за договором купівлі-продажу № 10 від 01.10.2001р. було досягнуто домовленість про обов’язкове нотаріальне посвідчення вказаного договору.

На виконання положень приведеної вище законодавчої норми та досягнутої між сторонами по справі домовленості щодо обов’язкового нотаріального посвідчення спірного договору, позивач звернувся своїм листом за №18 від 28.09.2006р. на адресу відповідача з проханням здійснити нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу № 10 від 01.10.2001р., але відповідач до теперішнього часу ухиляється від нотаріального посвідчення зазначеної угоди, що і змусило МПП „Железнодорожний цех” звернутися до суду з вимогами про визнання договору купівлі-продажу № 10 від 01.10.2001р. дійсним та визнання права власності на під’їзну залізничну колію від станції Вигода до Промплощадки ТЕЦ-2 та внутрішньоплощадочні залізничні колії.

Проаналізувавши матеріали справи та доводи сторін, суд вважає за доцільне надати, передусім, правову оцінку договору купівлі-продажу № 10 від 01.10.2001р., укладеному між МПП „Железнодорожний цех” та ТОВ „Железнодорожний цех”.

Як зазначалось вище, вимогами чинного цивільного законодавства України у випадку, якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення (ст. 639 ЦК України). Враховуючи досягнення між сторонами по справі домовленості щодо обов’язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу № 10 від 01.10.2001р., недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору тягне його нікчемність в силу положень ч. 1 ст. 220 ЦК України.

В свою чергу, згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

На думку суду, з акту приймання-передачі майна, складеного між сторонами по справі 01.10.2001р., а також платіжних доручень №57 від 21.04.2004р., № 98 від 21.06.2005р., № 238 від 31.08.2005р., № 240 від 07.09.2005р., № 4 від 24.01.2006р., № 140 від 12.09.2006р., № 142 від 26.09.2006р. та листа ТОВ „Железнодорожний цех” за вих. № 28 від 27.09.2006р. про зарахування грошових коштів на загальну суму 106000 грн., раніше перераховані останнім як позика, в якості оплати за отримане за договором купівлі-продажу № 10 від 01.10.2001р. майно, вбачається повне виконання сторонами по справі істотних умов договору купівлі-продажу № 10 від 01.10.2001р. Доказів спростовуючих викладене відповідачем з дотриманням вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України до господарського суду представлено не було, договор купівлі-продажу № 10 від 01.10.2006р. будь-ким із заінтересованих осіб до теперішнього часу не оскаржено.

Більш того, як зазначалось вище, відповідачем у відзиві на позовну заяву, наданому представником ТОВ „Железнодорожний цех” у судовому засіданні 01.09.2008р., позовні вимоги у даній справі були визнані у повному обсязі з огляду на виконання сторонами прийнятих на себе договірних зобов’язань в частині передачі об’єкту купівлі-продажу та оплати його вартості.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги фактичне виконання сторонами по справі умов договору купівлі-продажу № 10 від 01.10.2001р., а також ухилення ТОВ „Железнодорожний цех” від нотаріального посвідчення вказаного договору, суд, керуючись ст.ст. 220, 639 ЦК України, доходить висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог МПП „Железнодорожний цех” в частині визнання договору купівлі-продажу № 10 від 01.10.2001р. дійсним.

Приймаючи до уваги висновки, до яких дійшов суд за результатами позовних вимог МПП „Железнодорожний цех” про визнання договору купівлі-продажу № 10 від 01.10.2001р. дійсним, суд також вважає правомірними та обґрунтованими позовні вимоги МПП „Железнодорожний цех” про визнання права власності на об’єкт вищезазначеного договору з урахуванням наступного.

Згідно ст. 21 Закону України “Про власність” від 07.02.1991р. №697-ХХІІ (чинного на час укладення договору № 10 від 01.10.2001р.), однією з підстав виникнення права власності є укладення цивільно-правових угод. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 328, 329 чинного Цивільного кодексу України в редакції від 16.01.2003р. право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Закону України “Про власність” від 07.02.1991р. №697-ХХІІ (чинного на час укладення договору № 10 від 01.10.2001р.) власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої, не забороненої законом, діяльності, зокрема, передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування іншим особам. Наведені положеннями цілком узгоджуються з приписами ст. ст. 319, 320 чинного Цивільного кодексу України в редакції від 16.01.2003р. З огляду на викладене, будь-які неправомірні дії третіх осіб, які обмежують повноту використання власником наданих йому законом повноважень володіння, користування і розпорядження належним йому майном, у тому числі і ухилення від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу на підставі якого заінтересованою особою було придбане спірне майно, на думку суду, є порушенням чинного законодавства України.

Засадами чинного Цивільного кодексу України в редакції Закону України від 16.01.2003р. передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ст. 16 ЦК України).

Підсумовуючи наведене, враховуючи ті обставини, що визнання за юридичною особою права власності на придбане за цивільно-правовою угодою майно в судовому порядку не суперечить вимогам діючого законодавства України, суд доходить висновку щодо обґрунтованості позовних вимог МПП „Железнодорожний цех” та наявності підстав для їх задоволення у повному обсязі відповідно до ст.ст.220, 639 ЦК України , ст.ст. 2 –4, 21, 48 Закону України “Про власність” від 07.02.1991р. №697-ХХІІ (з наступними змінами та доповненнями), у зв’язку з чим договір купівлі-продажу № 10, укладений між сторонами по справі 01.10.2001р. слід визнати дійсним, а також визнати за позивачем право власності на придбане на підставі вказаної угоди майно, а саме: на під’їзну залізничну колію від станції Вигода до Промплощадки ТЕЦ-2 та внутрішньоплощадочні залізничні колії.

Судові витрати по держмиту, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покласти на відповідача згідно зі ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 220, 328, 329, 601, 639, 655 ЦК України, ст.ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати дійсним договір купівлі-продажу №10 від 01.10.2001р., укладений між малим приватним підприємством „Железнодорожний цех” та товариством з обмеженою відповідальністю „Железнодорожний цех”.

3.          Визнати право власності малого приватного підприємства „Железнодорожний цех” / 65031, м. Одеса, вул.. Промислова, 33, / на під’їзну залізничну колію від станції Вигода до Промплощадки ТЕЦ-2 та внутрішньоплощадочні залізничні колії.

4.          Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Железнодорожний цех” / 65490, Одеська область, м. Теплодар, Промбаза, / на користь малого приватного підприємства „Железнодорожний цех”/ 65031, м. Одеса, вул.. Промислова, 33, / - 85 грн. /вісімдесят пять грн.00 коп./ - держмита; 118 грн. /сто вісімнадцять грн.00 коп./ - послуги ІТЗ судового процесу.

Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Рішення підписане 03.09.2008р.

Суддя Желєзна С.П.