ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.08                                                                                           Справа№ 25/198А

15 год. 20 хв.

79014, м.Львів вул.Личаківська,128. Зал судових засідань № 310

Господарський суд Львівської області розглянувши в судовому засіданні справу:

за позовом :

Відкритого акціонерного товариства «Пасавтопром»(м. Львів)

до відповідача :

Державної податкової інспекції у м. Львові (м. Львів)

про :

визнання нечинним податкового повідомлення-рішення від 31.05.2006 р. №202301/0/9049

Головуючий :

Пазичев В.М.

Суддя:

Данко Л.С.

Суддя:

Кітаєва С.Б.

Секретар :

Люта Я.Я..

Представники сторін:

Від позивача:

Басюк Г. Т. –представник (довіреність №б/н від 02.07.2007 р.)

Від відповідача :

не з’явився

Присутнім в судовому засіданні, згідно ст. 130 КАС України, роз’яснено їхні процесуальні права та обов’язки, а також видано пам’ятки про їхні права та обов’язки.

Представникам сторін, присутнім у судовому процесі, роз’яснено зміст ст.ст.30,49,51 Кодексу адміністративного судочинства України, саме їх процесуальні права та обов’язки, зокрема, право заявляти відводи.

Заяв та клопотань про відвід судді не подано (не заявлено).

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Відкритого акціонерного товариства «Пасавтопром»(м. Львів) до Державної податкової інспекції у м. Львові (м. Львів) про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення від 31.05.2006 р. №202301/0/9049.

Ухвалою суду від 18.06.2007 року відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання на 17.07.2007р.У зв’язку з неявкою представника Позивача розгляд справи було відкладено на 03.08.2007 р. У зв’язку з неявкою представників сторін справу відкладено на 27.08.2007 р. У зв’язку з неявкою сторін справу відкладено на 31.08.2007 р. У зв’язку з неявкою сторін справу відкладено на 04.09.2007 р. У зв’язку з неявкою представника Позивача та клопотанням представника Відповідача про продовження встановленого строку розгляду справи у зв’язку з її складністю та необхідністю зясування всіх обставин розгляд справи відкладено на 04.09.2007 р. 04.09.2007 року до суду за вх. № 18791 та № 18704 від представника Відповідача надійшли клопотання про долучення додаткових матеріалів до справи та про розгляд справи колегією у складі трьох суддів. Розпорядженням заступника голови суду від 04.09.2007 року призначено колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів : судді Пазичева В.М. –головуючого, судді Данко Л.С. і судді Цікало А.І. У зв’язку з неможливістю продовження розгляду справи суддєю Цікало А.І., Розпорядженням заступника голови суду від 17.09.2007 р., до розгляду залучено суддю Мартинюка В.Я. У зв’язку з неявкою представника відповідача 26.09.2007 р. розгляд справи відкладено на 16.10.2007 р. У зв’язку з неявкою представника позивача розгляд справи відкладено на 23.10.2007 р. У зв’язку з неявкою представника позивача розгляд справи відкладено на 31.10.2007 р.. У зв’язку з неявкою представників сторін справу відкладено на 13.11.2007 р. 13.11.2007 р. в судовому засіданні оголошено перерву до 14.11.2007 р. У зв’язку з неявкою представника позивача справу відкладено на 21.11.2007 р. У зв’язку з неявкою представника відповідача справу відкладено на 28.11.2007 р. У судовому засіданні 28.11.2007 р. провадження у справі зупинено до 11.01.2008 р. Ухвалою суду від 11.01.2008 р. продовжено зупинення провадження до 25.01.2008 р. У судовому засіданні 25.01.2008 р. оголошено перерву до 04.02.2008 р. У зв’язку з неявкою представника позивача 04.02.2008 р. розгляд справи відкладено на 14.02.2008 р. У зв’язку з неявкою представника позивача ухвалою суду від 14.02.2008 р. розгляд справи відкладено на 20.02.2008 р. Ухвалою від 20.02.2008 р. закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду на 05.03.2008 р. У зв’язку з неявкою представника позивача розгляд справи відкладено на 11.04.2008 р.. У зв’язку з неявкою представників сторін 11.04.2008 р. розгляд справи відкладено на 05.05.2008 р. У зв’язку з неможливістю продовження розгляду справи суддєю Мартинюком В.Я., Розпорядженням голови суду від 21.04.2008 р., до розгляду залучено суддю Кітаєву С.Б. У судовому засіданні 05.05.2008 р. оголошено перерву до 26.05.2008 р. У зв’язку з неявкою представника відповідача 26.05.2008р. розгляд справи відкладено на 05.06.2007 р.

Позивач вимог ухвал суду про порушення провадження у справі від18.06.2007 р. та про відкладення розгляду справи від 17.07.2007р., 03.08.2007 р.,04.09.2007 р., 26.09.2007 р., 16.10.2007 р., 23.20.2007 р., 31.10.2007 р., 13.11.2007 р., 14.11.2007 р., 21.11.2007р., 28.11.2007р., 11.01.2008 р., 25.01.2008р., 04.02.2008 р., 14.02.2008 р., 20.02.2008 р. про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду, 05.03.3008 р. та 11.04.2008 р. про відкладення розгляду справи в повному обсязі не виконав, явку повноважного представника з судове засідання забезпечив.

В судовому засіданні від17.07.2007 р. від представника позивача поступило клопотання про відкладення розгляду справи.

03.08.2007 р. до суду за вх. №16549, від позивача поступило клопотання про відкладення розгляду справи.

04.09.2007 р. до суду за вх. №18769, від позивача поступило клопотання про відкладення розгляду справи.

16.10.2007 р. до суду за вх. №22094, від позивача поступило клопотання про відкладення розгляду справи.

31.10.2007 р. до суду за вх. №23471, від позивача поступило клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні від 13.11.2007 р. за клопотанням сторін оголошено перерву до 14.11.2007 р.

14.11.2007 р. до суду за вх. №24777, від позивача поступило клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні від 28.11. до суду за вх. №25944 позивач подав клопотання про зупинення провадження у справі для подання доказів.

В судовому засіданні 25.01.2008 р. представник позивача надав уточнені позиції щодо позовних вимог.

04.02.2008 р. до суду за вх. №2508, позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

14.02.2008 р. до суду за вх. №3537, позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

09.04.2008 р. до суду за вх. №8426, позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача позов підтримав, просив задоволити позовні вимоги з підстав, наведених у заяві, уточненій позиції, обґрунтування та поясненнях.

Відповідач вимог ухвал про порушення провадження у справі від від18.06.2007 р. та про відкладення розгляду справи від 17.07.2007р., 03.08.2007 р.,04.09.2007 р., 26.09.2007 р., 16.10.2007 р., 23.20.2007 р., 31.10.2007 р., 13.11.2007 р., 14.11.2007 р., 21.11.2007р., 28.11.2007р., 11.01.2008 р., 25.01.2008р., 04.02.2008 р., 14.02.2008 р., 20.02.2008 р. про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду, 05.03.3008 р. та 11.04.2008 р. про відкладення розгляду справи в повному обсязі не виконав, відзив на позов представив, явку повноважних представників з судове засідання забезпечив.

В судовому засіданні 03.08.2007 р. від представника відповідача поступило клопотання про продовження встановленого строку розгляду справи у зв’язку з її складністю та необхідністю з’ясування всіх обставин.

04.09.2007 р. до суду за вх. №18791 та №18704 від представника відповідача поступило клопотання про долучення додаткових матеріалів до справи та про розгляд справи колегією у складі трьох суддів.

21.11.2007 р. від представника відповідача поступило клопотання про відкладення розгляду справи

25.01.2008 р. від представника відповідача поступило клопотання про витребування у позивача матеріалів представлених позивачем у судовому засіданні від 25.01.2008 р.

04.02.2008 р. до суду за вх. №2495 представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи.

20.02.2008 р. до суду за вх. №4029 від представника відповідача поступило клопотання про відкладення розгляду справи.

20.05.2008 р. до суду за вх. №11539 від представника відповідача поступило клопотання про відкладення розгляду справи.

05.06.2008 р. до суду за вх. №12910 від представника відповідача поступило клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача позов заперечив повністю, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав наведених у відзиві та поясненнях.

Суду представлено достатньо матеріалів, що дає можливість, відповідно до ст. 128 КАС України, розглянути справу при відсутності представника відповідача за наявними у ній доказами.

Відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні від 05.06.2008 р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 05.06.2008 р.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року №2747-IY, справу розглянуто в порядку, встановленому цим Кодексом.

Розглянувши документи і матеріали, подані сторонами, заслухавши пояснення представників присутніх в судовому засіданні, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

За результатами комплексної планової документальної перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства ВАТ “Львівський автобусний завод»за період з 01.07.2004 р. по 01.01.2006 р. на підставі акту документальної перевірки від 16.05.2006 року №26/23-0/22365920 Державною податковою інспекцією у м. Львові винесено податкове повідомлення-рішення від 31.05.2006 р. №202301/0/9049.

Позивач у позовній заяві вказує, що податкове повідомлення - рішення винесене з порушенням податкового законодавства України та підлягає скасуванню з наступних підстав:

31 травня 2006 року Державною податковою інспекцією у м. Львові винесено податкове повідомлення-рішення №202301/0/9049, в якому зазначено, що, згідно з підпунктом «б»підпункту 4.2.2. пункту 4.2. ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(із внесеними змінами та доповненнями), на підставі акту документальної перевірки від 16.05.2006 року №26/23-0/22365920 встановлено порушення п.п.4.1.6.п.4.1., п.5.1.п.п. 5.2.1. п.5.2. п.5.10 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 22.05.1997 р. №287/97-ВР (із внесеними змінами та доповненнями), а також згідно п.п. 17.1.3., п.п.17.1.6. п.17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№2181-III від 21.12.2000 р. (із внесеними змінами та доповненнями) ВАТ «Пасавтопром»визначено суму податкового зобов’язання за платежем податок на прибуток за основним платежем 4504800,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції у розмірі 3276795,00 грн. а всього 7781595,00 грн.

Позивач в уточненій позиції зазначив, що йому нічого не відомо про акт документальної перевірки від 16.05.2006 р. №26/23-0/22365920, таким чином, за твердженням позивача, йому не відомо з яких причин на нього накладено штрафні санкції у розмірі 3276795,00 грн., що ним порушено, а також на підставі чого нараховано основний платіж у розмірі 4504800,00 грн. Позивач згідно п.п. 5.2.2. п.5.2. ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»та п. 4 і п.п.5.1. п. 5 Положення про порядок подання та розгляду скарг платників податків органами державної податкової служби, звернувся зі скаргами до ДПІ у м. Львові, ДПА у Львівській області та ДПА України про оскарження податкового повідомлення-рішення від 31 травня 2006 року №202301/0/9049. У рішенні про результати розгляду первинної скарги ДПІ у м. Львові, рішенні про залишення повторної скарги без розгляду ДПА у Львівській області і рішенні про розгляд скарги ДПА України залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 31.05.2006 р. №202301/0/9049, яке винесене на підставі акту документальної перевірки, на який є посилання як на підставу його винесення, який за твердженням Позивача, йому не надано.

Крім того, Позивач наголошує на тому, що податкове-повідомлення рішення є підставою для притягнення платника податку до відповідальності на підставі виявленого в процесі перевірки порушення, тобто накладення штрафної санкції. Підстави, згідно якої на підприємство накладено штрафну санкцію, а саме акт документальної перевірки від 16.05.2006 року №26/23-0/22365920, у якому мали би бути відображені порушення, Позивачу не надано. Таким чином, документ, який є основною підставою для проведення стягнень штрафної санкції з товариства, оформлений, на думку Позивача, неналежним чином і на його основі не може бути проведено стягнення штрафної санкції.

Відповідач зазначає, що працівниками ДПІ у м. Львові за результатами комплексної планової документальної перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства ВАТ «Львівський автобусний завод»() за період з 01.07.2004 року по 01.01.2006 року був складений акт від 18.05.2006 року №27/23-0/05808787

З викладеним у акті Позивач не погоджується з наступних підстав:

- перевіряючими у акті зазначено, що в ході проведення перевірки встановлено, що станом на 31.12.2005 року на ВАТ «Львівський автобусний завод»по кредиту бухгалтерського рахунку 685, кредиту рахунку 631 рахується заборгованість на загальну суму 1 120445,36 грн., термін позовної давності якої минув перед такими суб’єктами господарської діяльності:

ТОВ «Авто-інвест»- на 12984,65 грн., Держкомрезерв - на 587728,35 грн.,ПКЦ Професіонал - на 14490,00 грн., ТОВ Промбудпроекткомплектація - на 2449,80 грн., Львівзовнішсервіс Тукраїни - на 3068,55 грн., ЛФ ДК «Газ України»НАК Нафтобаз України - на 15631,61 грн., ЛМКП «Залізничнетеплоенерго»- на 5144,73 грн., Золочівське АТП 14611 - на 12835,60 грн., ЕКТІавтопром - на 13159 грн., Міжнародний центр інформаційних технологій ІНТ - на 53245,62 грн., Компанія АВТОЕКСПО - на 30911,01 грн., Транспеле Компанія Україна - на 6100,00 грн., СП ЗАТ «Торговий дім»- на 32233,91 грн., ТОВ «Сокіл»- на 45164,74 грн., Редакція газети «Український шлях»- на 24938,35 грн., ТОВ «Промтехзв’язок»- на 180000,00 грн., ПП «Бірюса»- на 14241,13 грн., ВАТ “Діпроспецавтотранс” - на 11205,47 грн., ВАТ «Втормет» Львів - на 21861,78 грн., СУ-437 Променергоавтоматика - на 33051,00 грн.,

Твердження перевіряючих про те, що по вищезазначених сумах минув термін позовної давності, за твердженням Позивача, не відповідають дійсності, так як між ВАТ «Львівський автобусний завод»і Держкомрезерв підписано. Додаткову угоду до договору №18 від 29.04.2002 року на продовження дії договору до 01.06.2005 р., між ВАТ «Львівський автобусний завод»та ЛФ ДК «Газ України»НАК Нафтогаз України підписано додаткову угоду до договору на зберігання нафтопродуктів №01 /зб-2002 від 04.06.2002 р., згідно якої продовжено термін дії договору до 04.06.2005 р., між ТОВ «Авто-Інвест»та ВАТ «Львівський автобусний завод»укладено додаткову угоду на продовження дії договору до 30.06.2005 р., між ВАТ «Львівський автобусний завод»і ТОВ «Сокіл»10.03.2003 р. укладено додатковий договір про продовження терміну дії до 31.05.2005 р., між ВАТ «Львівський автобусний завод»та СУ-437 27.12. 2000 р. укладено додатковий договір про продовження терміну дії контракту 31.05.2005 р.

Позивач вважає, що враховуючи те, що угоди були укладені до 2002 року, і відповідно документація здана в архів, тому стверджувати, що термін позовної давності по вищезгаданим договорам минув є некоректним, так як відносини між підприємствами існують надалі. Перевіряючими, зазначає Позивач, не досліджено і не визначено термін дії договорів, виникнення та погашення заборгованості. Суми заборгованості віднесені на рахунок –взаєморозрахунки по контрагентах. Таким чином, на думку Позивача, заборгованість на загальну суму 1 120445,36 грн. не можна рахувати безповоротною фінансовою допомогою відповідно до пп..1.22.1. п.1.22. ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

У акті документальної перевірки податковими інспекторами зазначено, що між ТзОВ «СІЛ-АВТО»та Фондом державного майна України укладено договір № КПП-342 купівлі-продажу акцій ВАТ «Львівський автобусний завод». Позивач наголошує, що п.12.1 цього договору передбачене зобов’язання Українсько-російського спільного науково-виробничого підприємства ТзОВ «СІЛ-АВТО»погашення заборгованості ВАТ «Львівський автобусний завод» із заробітної плати працівникам підприємства в сумі 934 754,88 грн. до кінця 2001р.

На виконання договору № КПП-342 купівлі-продажу акцій ВАТ «Львівський автобусний завод», Українсько-російське спільне науково-виробниче підприємство ТзОВ «СІЛ-АВТО»у липні 2002 року перерахувало кошти у сумі 934754,88 грн., що відображено бухгалтерським проведенням Дебет бухгалтерського рахунку 311 Кредит бухгалтерського рахунку 428.

У Договорі № КПП-№342 купівлі-продажу акцій відкритого акціонерного товариства «Львівський автобусний завод», створеного у процесі корпоратизації, за конкурсом від 15 жовтня 2001 року строк його дії не визначено, отже, на думку позивача, зобов’язання по ньому є безстроковими і, на підставі ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України, підлягають виконанню у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ч.5. ст.264 ЦКУ за зобов’язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред’явити вимогу про виконання зобов’язання.

Враховуючи вищенаведене, строк позовної давності не пропущено, і, відповідно, ВАТ «Пасавтопром»не мало законних підстав для включення безоплатно одержаних коштів в сумі 934754,88 грн. до валового доходу, як цього вимагає Відповідач.

Крім того, Позивач зазначає, що кошти у розмірі 934754,88 грн. не можна трактувати як безповоротну фінансову допомогу, так як, згідно укладеного договору, здійснювався продаж власних акцій за суму, що перевищує номінальну вартість цих акцій. Таким чином, суму перевищення надходжень, отриманих емітентом від продажу власних акцій над номінальною вартістю таких акцій Позивач вважає емісійним доходом відповідно до п.1.27 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а відповідно, до пп..4.2.9. п.4.2. ст.4 цього ж Закону, що діяв на момент укладення і виконання договору, не включається до складу валового доходу суми одержаного платником податку емісійного доходу, а тому стверджує, що ним не порушено пп..4.1.6. п.4.1. ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та правомірно не включено до валового доходу четвертого кварталу 2005 року суму 934754,88 грн., в результаті чого і, відповідно, не занижено скоригований валовий дохід за 4 квартал 2005 року.

Щодо включення ДПІ у м. Львові до складу валового доходу четвертого кварталу 2005р. суми у розмірі 300000,00 грн. Позивач зазначив наступне:

- ВАТ «ЛАЗ»у 1994р. отримано позику в сумі 300000,00 грн. Відповідно до пп..15.1.1. п.15.1. ст.15 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000р. (із змінами та доповненнями), податковий орган, має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. Тому, на думку Позивача, інспекторами ДПІ у м. Львові безпідставно включено до валового доходу четвертого кварталу 2005р. суму 300000,00 грн.

Позивач стверджує, що Відповідач безпідставно у акті перевірки зазначає, що Позивачем завищено загальну суму валових витрат за 2-й, 4-й квартали 2005 року у розмірі 20087,9 тис. грн., а саме вважає суму, що була перерахована Позивачем ВАТ «Харківський дослідно-експериментальний завод металоконструкцій та виробів»за запчастини та обладнання такою, що не пов’язана з веденням господарської діяльності підприємства і, безпідставно посилаючись на п.5.10 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», який говорить про те, що, у разі, коли після продажу товарів здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи перерахунок, у випадках повернення проданих товарів чи права власності на такі товари продавцю, платник податку –продавець та платник податку –покупець здійснюють відповідний перерахунок валових доходів або валових витрат у звітному періоді, в якому сталася така зміна суми компенсації, стверджує, що перерахована сума у розмірі 12 827 705,62 грн. підлягає виключенню зі складу валових витрат так, як фактично товар не був отриманий і, відповідно, сума коштів, перерахованих як передоплата за товар, у зв’язку з припиненням підприємницької діяльності ВАТ «Харківський дослідно-експериментальний завод металоконструкцій та виробів»не пов’язана з веденням господарської діяльності. Позивач також стверджує, що Відповідач у акті надає хибну інформацію про те, що нібито Позивачем не було вжито заходів щодо погашення даної заборгованості.

Однак, на виконання договору, укладеного між ВАТ «Харківський дослідно-експериментальний завод металоконструкцій та виробів»та Позивачем, ВАТ «Львівський автобусний завод»провів 28.12.2002 року оплату ВАТ «Харківський дослідно-експериментальний завод металоконструкцій та виробів»в сумі 12 827 705,62 грн. за запчастини та обладнання. Відповідно до п. 5.2. Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», ВАТ «Львівський автобусний завод»мав право , на думку Позивача, віднести цю суму до валових витрат, і наголошує на тому, що перевіряючі це підтвердили у акті, що при перерахуванні передоплати ВАТ «Харківський дослідно-експериментальний завод металоконструкцій та виробів»у ВАТ «Львівський автобусний завод»виникли валові витрати на підставі пп..5.2.1. ЗУ «Про оподаткування прибутку підприємств», проте, кошти в розмірі 12 827 705,62 грн., наголошує Позивач, не були ним включені до валових витрат. Тому, вимогу про зменшення валових витрат у 4 кварталі 2005р. Позивач вважає безпідставною.

Щодо твердження інспекторами про невжиття заходів щодо погашення даної заборгованості Позивач зазначив наступне:

- станом на 03 вересня 2003 року ВАТ «Львівський автобусний завод»звернувся з претензією до ВАТ «Харківський дослідно-експериментальний завод металоконструкцій і виробів»з вимогою повернути претензійну суму у розмірі 13112605,62 грн., що була перерахована на постачання запасних частин та обладнання. Не отримавши відповіді на претензію, ВАТ «Львівський автобусний завод»повторно 09.12.2003 р. звернулося до ВАТ «Харківський дослідно-експериментальний завод металоконструкцій і виробів»з вимогою перерахувати претензійну суму у розмірі 13112605,62 грн. на поточний рахунок Позивача. Проте, на адресу Позивача надійшла позовна заява ліквідатора ВАТ «ХДЕЗМКВ»п. Ткаченка В.В. про стягнення з ВАТ «ЛАЗ»заборгованості в сумі 4680,00 грн. Враховуючи те, що заборгованості ВАТ «ЛАЗ»перед ВАТ «ХДЕЗМКВ»не було, Позивач звернулися до Господарського суду Харківської області з проханням скерувати в нашу адресу копію Постанови суду від 22.04.2004 р., в чому Позивачу було відмовлено. 02 серпня 2004 р. ВАТ «ЛАЗ»звернувся до ліквідатора ВАТ «ХДЕЗМКВ»з листом №712, на що було отримано відповідь, що ВАТ «ЛАЗ»не долучений до участі у справі про банкрутство ВАТ «ХДЕЗМКВ», тому, для отримання процесуальних документів та розгляду питання про долучення до справи ліквідатор вважав за доцільне звернутися до господарського суду. 30.09.2004 року Господарським судом Харківської області надано відповідь, що ВАТ «ЛАЗ»не є стороною по справі про банкрутство ВАТ «Харківський дослідно-експериментальний завод металоконструкцій і виробів», тому не надав можливості знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги та знімати копії.

Враховуючи вищевикладене Позивач стверджує, що ним було вжито заходи щодо погашення заборгованості ВАТ «ХДЕЗМКВ».

Відповідно до п. 1.25 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», у додаткових поясненнях зазначає позивач, безнадійна заборгованість –заборгованість по зобов’язання, за якою минув строк позовної давності.

Відповідно до ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. Враховуючи те, що ВАТ «ЛАЗ»перерахувало кошти ВАТ «ХДЕЗМКВ»28.12.2002 року, то термін позовної давності, як стверджує Позивач, минув 28.12.2005 року. Таким чином, перераховану суму вважає безнадійною заборгованістю.

Відповідно до п.5.1.ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», валові витрати виробництва та обігу –сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів, які придбаваються таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Позивач зазначає, що те, що запчастини та обладнання придбавалося ВАТ «ЛАЗ»для власної господарської діяльності не викликає сумнівів, проте Позивач вважає, що Відповідачем не надано належних доказів, а також не зазначено, згідно з якою нормою Закону Відповідачем можуть бути виключенні з валових витрат суми безнадійної заборгованості, адже відповідно до п.п. 5.2.8. п.5.2. чітко визначено, що до складу валових витрат включаються суми безнадійної заборгованості в частині, що не була віднесена до валових витрат, у разі коли відповідні заходи щодо стягнення таких боргів не привели до позитивного наслідку.

Крім того, Позивач наголошує, що ним не включено до валових витрат суму у розмірі 12827705,62 грн. Тому, зменшувати валові витрати на цю суму він не зобов’язаний, хоча має право, відповідно до пп..5.2.8. Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»включити цю суму до валових витрат.

Щодо твердження Відповідача у акті перевірки про безпідставне збільшення Позивачем валових витрат на суму 9398,2 тис. грн. Позивач зазначив наступне:

- Між ВАТ «Львівський автобусний завод»та ТзОВ «Ведмідь»було укладено договори на поставку технічного обладнання. Виконуючи умови взятих на себе зобов’язань ТзОВ «Ведмідь»зобов’язувалося поставити технічне обладнання («Товар»), а ВАТ «Львівський автобусний завод»прийняти і оплатити Товар в термін, установлені Договором.

Відповідно до п.2.1. вищевказаних договорів та додаткових угод до них, строк поставки товару покупцеві –на протязі 139 робочих днів з моменту оплати.

ВАТ «Львівський автобусний завод»провів оплату ТзОВ «Ведмідь»в сумі 56389000 грн, зокрема: в квітні 2003 року –29764000 грн., в травні 2003р. –26625000 грн.

У податковому обліку підприємством включено до складу валових витрат у 3-му кварталі 2003р. та відображено у розшифровці валових витрат за звітний період 9-ть місяців суму 46 990 833,33 грн. та включено до податкового кредиту ПДВ в сумі 9398166,67 грн.

Згідно з повідомленням Головного управління статистики у Полтавській області за № 16/469 від 19.05.2004р., ТзОВ «Ведмідь»(м. Кременчук) виключено з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Відповідно, в червні 2004р. ВАТ «Львівський автобусний завод»передоплату в сумі 56389000 грн. по бухгалтерському обліку віднесено в дебет рахунку 38 «Резерв сумнівних боргів»з кредита рахунку 371 «розрахунки за виданими авансами».

У 2-му кварталі 2005 р. ВАТ «Львівський автобусний завод»при взаєморозрахунках з ТзОВ «Ведмідь»збільшило валові витрати на 9398166,67 грн. –суму відкоригованого ПДВ з податкового кредиту в червні 2004р.

Твердження Відповідача про те, що ВАТ «Львівський автобусний завод»безпідставно збільшило валові витрати у 2-му кварталі 2005р. на суму 9398166,67 грн. з посиланням на пп..7.4.4. п.7.4. ст. 7 Закону України «про податок на додану вартість»та п.5.1.пп.5.2.1. п.5.2.ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», на думку Позивача, є хибним, так як, відповідно до пп..5.2.8. п.5.2. ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» сума безнадійної заборгованості в частині, що не була віднесена до валових витрат, у разі, коли відповідні заходи щодо стягнення таких боргів не привели до позитивного наслідку, включаються до складу валових витрат.

В підтвердження заходів щодо стягнення боргу Позивачем надано суду копію листів від 12.11.2003р., 14.11.2003р., 17.11.2003р., 21.11.2003р., про повернення грошових коштів з урахуванням пені. 16 грудня 2003р. в адресу ТзОВ «Ведмідь» було скеровано допретензійні попередження на суму 7289000,00 грн.,26600000,00 грн., 22500000, 00 грн.

29 грудня 2003р. повторні претензії на суму 7289000,00грн., 26600000,00 грн., 22500000, 00 грн.

25 лютого 2004р. до Господарського суду Полтавської області подано позовну заяву на стягнення з ТзОВ «Ведмідь»суми заборгованості у розмірі 56389000, 00 грн. Проте, Ухвалою господарського суду від 09.03.2004р. по справі №390/9-19 позовні матеріали повернуто з посиланням на те, що Позивачем нібито порушено правила об’єднання вимог.

У березні 2004р. Позивачем розділено позовні вимоги і подано повторно позовну заяву про стягнення заборгованості з ТзОВ «Ведмідь»лише по одному договору. Проте, Ухвалою Господарського суду Полтавської області припинено провадження по справі так як, згідно повідомлення Головного управління статистики, ТзОВ «Ведмідь»виключено з Єдиного державного реєстру. Однак, згідно Довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців сер. АА № 421464 від 26.05.2008 р., Державна реєстрація припинення юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю “Ведмідь” у зв’язку з визнанням її банкрутом вчинена 28.04.2007 р. за № 1 005588. Враховуючи вищевикладене Позивач вважає, що ним було вжито заходи щодо стягнення заборгованості з ТзОВ «Ведмідь».

Позивач наголошує на тому, що, керуючись нормами пп..5.2.8., 5.2.1., п.5.1ст.5 та п.1.25 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», він мав право включити до валових витрат не лише суму відкоригованого ПДВ з податкового кредиту у розмірі 9398166,67 грн., а й суму 46990833,33 грн.

Таким чином, Позивач стверджує, що ним не порушено п.5.1.пп.5.2.1.п.5.2.ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»та правомірно збільшено валові витрати у 2-му кварталі 2005р. на суму 9398166,67 грн., та просить скасувати податкове повідомлення рішення №202301/0/9049 від 31 травня 2006 р.

Ознайомившись із позовними вимогами ВАТ «Пасавтопром», (Відповідач), вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного:

ДПІ у м.Львові проведено комплексну планову документальну перевірку ВАТ «Пасавтопром»за період з 01.07.2004 р. по 01.01.2006 р. за результатами якої складено акт №27/23-0/05808787 від 18.05.2006 р. та винесено податкове повідомлення-рішення від 31.05.2006 р. №202301/0/9049.

Відповідач зазначає, що в ході перевірки встановлено, що станом на 31 грудня 2005 року на ВАТ «Львівський автобусний завод»по Кредиту бухгалтерського рахунку 685, Кредиту рахунку 631 рахується заборгованість на суму 1 120 445,36 грн., термін позовної давності якої минув.

Відповідачем зауважено, що Позивач у своїх поясненнях посилається на те, що документація по угодах, згідно яких рахується заборгованість, здана в архів і, відповідно, немає жодних доказів в підтвердження своєї позиції.

Оскільки термін позовної давності по вищезазначеній сумі минув, Відповідач вважає її безповоротною фінансовою допомогою і стверджує про те, що Позивач зобов’язаний був включити цю суму до складу валового доходу. Не включення до валового доходу вищезазначеної суми призвело до заниження Позивачем валових доходів за 4 квартал 2005 року.

Крім того, Відповідач стверджує, що між Фондом державного майна України та Українсько-російським спільним науково-виробничим підприємством ТОВ «СІЛ-АВТО»15жовтня 2001 року було укладено договір №КПП-342 купівлі-продажу акцій ВАТ «Львівський автобусний завод». Згідно даного договору, Українсько-російське спільне науково-виробниче підприємство ТОВ «СІЛ-АВТО»купило акції ВАТ «Львівський автобусний завод»у кількості 40928241 штук, номінальна вартість однієї акції 0,25 грн. та номінальною вартістю пакета акцій 10 232 060,25 грн., що становить 70,41 % статутного фонду ВАТ. Пунктом 12 даної угоди передбачено, що покупець зобов’язується виконати фіксовані умови, визначені його планом приватизації пакета акцій та концепцією розвитку підприємства, яка є невід’ємною частиною даного договору, а саме погашення заборгованості ВАТ із заробітної плати працівникам підприємства в сумі 934754,88 грн.

На виконання цього зобов’язання Українсько-російське спільне науково-виробниче підприємство ТОВ «СІЛ-АВТО»перерахувало ВАТ «Львівський автобусний завод»в липні 2002 року кошти в сумі 934754,88 грн., що відображено бухгалтерським проведенням Дебет бухгалтерського рахунку 311 Кредит бухгалтерського рахунку 428.

Відповідач стверджує, що станом на 31 грудня 2005 року дана сума не була повернена Українсько-російському спільному науково-виробничому підприємству ТОВ «СІЛ-АВТО.

Оскільки термін позовної давності по даній сумі минув, як стверджує Відповідач, згідно п.п. 1.22.1 п. 1.22 ст.1 Закону України від 22.05.1997 року за № 283/97-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств»для ВАТ «Львівський автобусний завод»сума 934754,88 грн. є безповоротною фінансовою допомогою, і, відповідно, повинна бути включена до валового доходу.

Враховуючи вищенаведене, Відповідач вказує на те, що ВАТ «Львівський автобусний завод»не включено до валового доходу 4 кварталу 2005 року суму 934754,88 грн., в результаті чого знижено скоригований валовий дохід за 4 квартал 2005 року.

Відповідач зазначає, що в ході перевірки встановлено, що станом на 31 грудня 2005 року по Кредиту бухгалтерського рахунку 55 «Інші довгострокові зобов’язання»рахується кредиторська заборгованість Позивача перед Мінпромполітики в сумі 300000,00 грн.

Мінпромполітики в 1994 році надано Позивачу Урядовий кредит фінансової стабілізації в сумі 300000,00 грн., як фінансову допомогу на зворотній основі, та через нестачу коштів дана сума не була повернена Позивачем.

Як стверджує Відповідач у своїх додаткових поясненнях Позивач посилається на безпідставність висновків ДПІ у м. Львові про необхідність включення до валового доходу 300000,00 грн., з посиланням на ст. 15 Закону України №2181-III від 21.12.2000р. Однак, умовами укладеного договору від 12.04.1994 року між Мінпромполітики та ВАТ «Пасавтопром»не передбачено строк повернення отриманого кредиту Позивачем.

Враховуючи вищенаведене Відповідач вказує на те, що, оскільки термін позовної давності по даній сумі минув, згідно з п.п. 1.22.1 п. 1.22 ст.1 Закону України від 22.05.1997 року за № 283/97-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств», для Позивача заборгованість в сумі 300000,00 грн. є безповоротною фінансовою допомогою. Тому в порушення п.п. 4.1.6. п.4.1. ст.4 Позивачем не включено до складу валового доходу 4 кварталу 2005 року суму безповоротної фінансової допомоги у розмірі 300000,00 грн.

В ході перевірки, як стверджує Відповідач, встановлено наявність дебіторської заборгованості станом на 01.11.2002 року Позивача перед ВАТ «Харківський дослідно-експериментальний завод металоконструкцій та виробів»(м.Харків) у розмірі 12827705,62 грн. Також встановлено, що Позивач провів оплату ВАТ «Харківський дослідно-експериментальний завод металоконструкцій та виробів»28.12.2002 року в сумі 12827705,62 грн.

При перерахуванні передоплати ВАТ «Харківський дослідно-експериментальний завод металоконструкцій та виробів», у ВАТ «Львівський          автобусний завод»виникли валові витрати. Проте, товар, за який було здійснено передоплату, ВАТ «Львівський автобусний завод»не отримав, а, згідно наданих документів ДПА у Харківській області, зазначає Відповідач, встановлено, що Господарським судом Харківської області винесено Постанову від 22.04.2004 року про визнання боржника банкрутом. Відповідач вважає, що з моменту опублікування оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство ВАТ «Харківський дослідно-експериментальний завод металоконструкцій та виробів», Позивач у встановлений законом термін зобов’язаний був подати заяву з грошовими вимогами до Боржника, чим своїм правом не скористався.

Крім того, Відповідач вважає, що проведена передоплата підприємствами за товари без їх фактичного отримання не має статусу «господарської операції» у відповідності до ст. 1 Закону України №996 від 16.07.1999 р. «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку «Податок на прибуток»№17, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2000 р. №353, і не може бути валовими витратами. Відповідач вважає дебіторську заборгованість безнадійною, так як термін позовної давності минув. Та, відповідно до п.5.10 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», у разі, коли після продажу товарів (робіт, послуг) здійснюється будь-яка компенсація їх вартості, включаючи перерахунок у випадках повернення проданих товарів чи права власності на такі товари (результати робіт, послуг) продавцю, платник податку –продавець та платник податку –покупець здійснюють відповідний перерахунок валових доходів або валових витрат у звітному періоді, в якому сталася така зміна компенсації, вважає, що перерахована Позивачем сума передоплати у розмірі 12827705,62 грн. підлягає виключенню зі складу валових витрат, і відповідно, сума коштів, перерахованих як передоплата за товар, у зв’язку із припиненням підприємницької діяльності ВАТ «Харківський дослідно-експериментальний завод металоконструкцій та виробів»не пов’язана з веденням господарської діяльності підприємства.

Відповідач зазначає, що враховуючи те, що термін позовної давності минув в грудні 2005 року і Позивачем не вжито заходів щодо погашення даної заборгованості, ВАТ «ЛАЗ»необхідно було відкоригувати (зменшити) валові витрати в 4-у кварталі 2005 р. на суму 10 689 754,70 грн., в результаті чого порушено п.5.1.,п.п. 5.32.1. п. 5.2.,п.5.10 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»№ 283/97-ВР від 22.05.1997 р.

З матеріалів попередньої документальної перевірки Відповідачем встановлено, що Позивач заключив договори купівлі-продажу з ТзОВ «Ведмідь»і, згідно укладених договорів, ВАТ «Львівський автобусний завод»провів оплату в сумі 56389000 грн.

У податковому обліку Позивачем включено до складу валових витрат за звітний період 9-ть місяців 2003 р. суму 46 990 833,33 грн. та включено до податкового кредиту ПДВ в сумі 9398166,67 грн.

Згідно поданих підприємством документів, вказує Відповідач, встановлено, що господарським судом Полтавської області порушено справу про банкрутство ТзОВ «Ведмідь». Згідно повідомлення Головного управління статистики у Полтавській області за №16/469 від 19.05.2004 р., ТзОВ «Ведмідь»виключено з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України. У червні 2004 р. здійснену передоплату ВАТ «ЛАЗ»в сумі 56389000 грн. по бухгалтерському обліку віднесено в дебет рахунку 38 «Резерв сумнівних боргів»з кредиту рахунку 371 «Розрахунки за виданими авансами». У податковому обліку, підкреслює Відповідач, Позивачем в червні 2004 р. відкориговано з податкового кредиту ПДВ в сумі 9398166,67 грн., а з валових витрат суму 46990833,33 грн. не відкориговано.

Відповідач вважає, що перерахована підприємством сума передоплати 46990833,33 грн. підлягає виключенню зі складу валових витрат, так як фактично товар по укладених договорах не був отриманий і відповідно сума коштів, перерахованих як передоплата за товар, у зв’язку із скасуванням державної реєстрації ТОВ «Ведмідь», не пов’язана з веденням господарської діяльності підприємства, чим порушено п. 5.1., п.п.5.2.1., п. 5.2. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». В результаті даного порушення перевіркою зменшено валові витрати на суму 46990833,33 грн.

Окрім цього, Відповідач надав суду Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.12.2006 р., якою було скасовано рішення суду 1-ої інстанції за позовом ВАТ «Пасавтопром»до ДПІ у м. Львові про визнання недійсним податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, Відповідач стверджує, що відповідно до п.п.7.4.4.,п.7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», якщо платник податку придбаває матеріальні та нематеріальні активи, які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв’язку з таким придбанням, не включається до складу податкового кредиту, проте перевіркою встановлено, що у другому кварталі 2005 року ВАТ «ЛАЗ»при взаєморозрахунках з ТзОВ «Ведмідь»збільшено валові витрати на 9398166,67 грн. на суму відкоригованого ПДВ з податкового кредиту в червні 2004 року у розмірі 9398166,67 грн. чим порушено п.5.1., п.п.5.2.1. п.5.2. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

31 травня 2006 року Державною податковою інспекцією у м. Львові винесено податкове повідомлення-рішення №202301/0/9049, в якому зазначено, що згідно з підпунктом «б»підпункту 4.2.2. пункту 4.2. ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(із внесеними змінами та доповненнями), згідно з п.п.4.1.6. п.4.1.ст.4,п.5.1. п.п.5.2.1.п.5.2. п.5.10. Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 22.05.1997 року №287/97-ВР (із внесеними змінами та доповненнями) на підставі акту документальної перевірки від 16.05.2006 року №26/23-0/22365920 встановлено порушення п.п.4.1.6.п.4.1., п.5.1.п.п. 5.2.1. п.5.2. п.5.10 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 22.05.1997 р. №287/97-ВР (із внесеними змінами та доповненнями), п.п. 17.1.3., п.п.17.1.6. п.17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№2181-III від 21.12.2000 р. (із внесеними змінами та доповненнями) ВАТ «Пасавтопром»визначено суму податкового зобов’язання за платежем податок на прибуток за основним платежем 4504800,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції у розмірі 3276795,00 грн., а всього 7781595,00 грн.

На бланку податкового-повідомлення рішення від 31.05.2006 р. №202301/0/9049 зазначено, що його винесено на підставі акту документальної перевірки від 16.05.2006 р. №26/23-0/22365920. Даного акту представниками податкової інспекції у м. Львові, а також представниками ВАТ «Пасавтопром»суду не надано. Враховуючи те, що податкові повідомлення-рішення виносяться на підставі актів перевірок, то суд дійшов висновку, що податкове-повідомлення рішення винесено на підставі неіснуючого акту перевірки.

Щодо заперечень та спростувань на акт перевірки від 18.05.2006 р. №27/23-0/05808787 суд зазначає наступне:

Відповідно до абз. 3 п.п.1.22.1. п.1.22. ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств №283/97-ВР (із змінами та доповненнями) безповоротна фінансова допомога –це сума заборгованості платника податку перед іншою юридичною чи фізичною особою, що залишилася нестягнутою після строку позовної давності.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України «загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки».

Відповідно до п.п.4.1. ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» №283/97-ВР (із змінами та доповненнями) зазначається, що валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами.

Відповідно до п.п.4.1.6 п.4.1. ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» №283/97-ВР (із змінами та доповненнями) валовий доход включає: доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді: сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, вартості товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податку у звітному періоді, крім їх надання неприбутковим організаціям згідно з пунктом 7.11 статті 7 цього Закону та у межах таких операцій між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи, крім випадків, визначених у частині четвертій статті 3 Закону України "Про списання вартості несплачених обсягів природного газу".

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинстваУкраїни кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Станом на 31.12.2005 року на ВАТ «Львівський автобусний завод»по кредиту бухгалтерського рахунку 685, кредиту рахунку 631 рахується заборгованість на загальну суму 1 120445,36 грн., термін позовної давності якої минув перед:

ТОВ «Авто-інвест»- на 12984,65 грн., Держкомрезерв - на 587728,35 грн.,ПКЦ Професіонал - на 14490,00 грн., ТОВ Промбудпроекткомплектація - на 2449,80 грн., Львівзовнішсервіс Тукраїни - на 3068,55 грн., ЛФ ДК «Газ України»НАК Нафтобаз України - на 15631,61 грн., ЛМКП «Залізничнетеплоенерго»- на 5144,73 грн., Золочівське АТП 14611 - на 12835,60 грн., ЕКТІавтопром - на 13159 грн., Міжнародний центр інформаційних технологій ІНТ - на 53245,62 грн., Компанія АВТОЕКСПО- на 30911,01 грн., Транспеле Компанія Україна - на 6100,00 грн., СП ЗАТ «Торговий дім»- на 32233,91 грн., ТОВ «Сокіл»- на 45164,74 грн., Редакція газети «Український шлях»- на 24938,35 грн., ТОВ «Промтехзв’язок»- на 180000,00 грн., ПП «Бірюса»- на 14241,13 грн., ВАТ Діпроспецавтотранс»- на 11205,47 грн., ВАТ «Втормет» Львів - на 21861,78 грн., СУ-437 Променергоавтоматика - на 33051,00 грн.

Позивачем суду надано додаткові угоди: - до договору №18 від 29.04.2002 року укладену 30.05.2003 р. між Державним комітетом України з державного матеріального резерву та ВАТ «Львівський автобусний завод»на продовження дії договору до 01.06.2005 р., - до договору на зберігання нафтопродуктів №01/зб-2002 від 04.06.2002 р. до 04.06.2005 р., - додаткову угоду на продовження дії договору до 30.06.2005 р. між ТОВ «Авто-інвест»та ВАТ «Львівський автобусний завод», - додатковий договір про продовження терміну дії до 31.05.2005 р. укладений між Позивачем і ТОВ «Сокіл», - додатковий договір про продовження терміну дії контракту до 31.05.2005 р. укладений між ВАТ «Львівський автобусний завод»та СУ-437.

Враховуючи положення абз. 3 п.п.1.22.1. п.1.22. ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств №283/97-ВР (із змінами та доповненнями) ці суми не вважаються безповоротною фінансовою допомогою.

Таким чином в порушення п.4.1.6. п.4.1. ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», Позивачем не включено до валових доходів безповоротну фінансову допомогу у розмірі 425285,07 грн.

Відповідно до п.1.27 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»емісійний дохід –сума перевищення надходжень, отриманих емітентом від продажу власних акцій або інших корпоративних прав та інвестиційних сертифікатів, над номінальною вартістю таких акцій або інших корпоративних прав та інвестиційних сертифікатів ( при їх первинному розміщенні), або над ціною зворотного викупу при повторному розміщенні інвестиційних сертифікатів та акцій інвестиційних фондів.

Відповідно до п.п.4.2.9. п. 4.2. ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що діяв на момент укладення та виконання договору, не включаються до складу валового доходу суми одержаного платником податку емісійного доходу.

Відповідно до п.4.1. ст..4 Закону України „Про податок на додану вартість” до складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв’язку з компенсацією вартості товарів (послуг)

За договором № КПП-32 купівлі-продажу акцій ВАТ «Львівський автобусний завод»укладеним між Фондом державного майна та Українсько-російським виробничим підприємством ТзОВ «СІЛ-АВТО», здійснювався продаж власних акцій ВАТ «ЛАЗ». Номінальна вартість пакета становила 10232060,25 грн., згідно п.12 договору покупець зобов’язувався оплатити емітенту 934754,88 грн. для погашення останній заборгованості із заробітної плати працівникам ВАТ «Львівський автобусний завод». Таким чином, сума у розмірі 934754,88 грн. є сумою перевищення надходжень, отриманих емітентом від продажу власних акцій. Відповідно, отримана емітентом сума є емісійним доходом і не включається до складу валового доходу платника податку.

Відповідно до пп..15.1.1. п.15.1. ст.15 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000р. (із змінами та доповненнями) податковий орган, має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

12 квітня 1994 році за Договором про надання кредиту підприємствам та організаціям, Позивачу надано кредит фінансової стабілізації в сумі 300000,00 грн., як фінансову допомогу на зворотній основі, та, через нестачу коштів, дана сума не була повернена Позивачем. Відповідно до розділу ІУ, термін дії договору до 05 липня 1994 року. Таким чином Позивач мав обов’язок повернути отриману позику в термін до 05.07.1994 р.

Отже, враховуючи положення пп.. 15.1.1. п. 15.1. ст. 15 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000р. (із змінами та доповненнями) відповідачем безпідставно включено до валового доходу четвертого кварталу 2005 року позивача суму 300000,00 грн. Так як податковим органом у зазначений строк не визначено суму податкового зобов’язання, платник податку вважається вільним від такого зобов’язання, а спір не підлягає розгляду в судовому порядку.

Відповідно до п. 5.1. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1. п.5.2. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до пп. 5.2.8. п.5.2. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»до складу валових витрат включаються: суми безнадійної заборгованості в частині, що не була віднесена до валових витрат, у разі коли відповідні заходи щодо стягнення таких боргів не привели до позитивного наслідку.

Відповідно до п.1.25 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», безнадійна заборгованість –заборгованість по зобов’язаннях, за якою минув строк позовної давності.

На виконання договору укладеного між ВАТ «Харківський дослідно-експериментальний завод металоконструкцій та виробів»та Позивачем, ВАТ «Львівський автобусний завод»провів 28.12.2002 року оплату ВАТ «Харківський дослідно-експериментальний завод металоконструкцій та виробів»в сумі 12 827 705,62 грн. за запчастини та обладнання. Відповідно до п. 5.1., п. 5.2. Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»ВАТ «Львівський автобусний завод»мав право віднести цю суму до валових витрат. Однак,згідно наданої Позивачем суду декларації про прибуток підприємства ВАТ «Львівський автобусний завод»за 2002 рік вбачається, що Позивачем до валових витрат не віднесено суму проведеної оплати ВАТ «Харківський дослідно-експериментальний завод металоконструкцій та виробів»в сумі 12 827 705,62 грн. Проте відповідно до пп..5.2.1. та пп..5.2.8. Позивач цю оплату мав віднести до валових витрат підприємства, що не було останнім зроблено.

Крім того, Позивачем надано суду докази в підтвердження вжиття заходів щодо погашення заборгованості ВАТ «Харківський дослідно-експериментальний завод металоконструкцій та виробів»в сумі 12 827 705,62 грн., а саме: претензію з вимогою повернення претензійної суми у розмірі 13112605,62 грн. від 03.09.2003 р., претензію від 09.12.2003 р. з вимогою перерахувати претензійну суму на поточний рахунок Позивача, заяву ліквідатора ВАТ «Харківський дослідно-експериментальний завод металоконструкцій та виробів», лист до господарського суду Харківської області, лист до ліквідатора за №712 від 02.08.2004 р.

Таким чином Позивачем не порушено п.5.1.,пп..5.2.1 п. 5.2., п.5.10 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»№283/97-ВР від 22.05.1997 року (із внесеними змінами та доповненнями), а Відповідачем безпідставно зменшено валові витрати в четвертому кварталі 2005 року на суму 10689754,70 грн.

На виконання договорів укладених між ВАТ «Львівський автобусний завод»та ТзОВ «Ведмідь», ВАТ «Львівський автобусний завод»проведено оплату ТзОВ «Ведмідь»в сумі 56389000,00 грн. та включено до складу валових витрат у ІІІ кварталі 2003 року за звітній період 9-ть місяців 2003 року суму 46990833,33 грн. та включено до податкового кредиту ПДВ в сумі 9398166,67 грн. Перевіркою Державної податкової інспекції м. Львова від 05.032005 року, згідно акту №30/23-2/058808787, зменшено валові витрати підприємства на суму 46990833,33 грн. У податковому обліку ВАТ «Львівський автобусний завод»в червні 2004 року відкоригована з податкового кредиту ПДВ сума 9398166,67 грн. У другому кварталі 2005 року ВАТ «Львівський автобусний завод»при взаєморозрахунках з ТзОВ «Ведмідь»збільшено валові витрати на 9398166,67 грн. –на суму відкоригованого ПДВ з податкового кредиту в червні 2004 року у розмірі 9398166,67 грн.

Позивачем надано суду в підтвердження вжиття заходів щодо погашення заборгованості копії листів від 12.11.2003р., 14.11.2003р., 17.11.2003р., 21.11.2003р., про повернення грошових коштів з урахуванням пені, до претензійні попередження від 16.12.2003 р. на суму 7289000,00 грн., 26600000,00 грн., 22500000, 00 грн., повторні претензії від 29.12.2003 р. на суму 7289000,00грн., 26600000,00 грн., 22500000, 00 грн., позовну заяву на стягнення з ТзОВ «Ведмідь»суми заборгованості у розмірі 56389000, 00 грн., що була скерована до Господарського суду Полтавської області, ухвалу господарського суду від 09.03.2004р. по справі №390/9-19, повторну позовну заяву про стягнення заборгованості з ТзОВ «Ведмідь», ухвалу Господарського суду Полтавської області про припиненння провадження по справі.

Відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців сер. АА № 421464 від 26.05.2008 р., Державна реєстрація припинення юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю “Ведмідь” у зв’язку з визнанням її банкрутом вчинена 28.04.2007 р. за № 1 005588.

Таким чином, Позивачем було вжито заходи щодо стягнення заборгованості з ТзОВ «Ведмідь».

Відповідно до п.5.1., пп.5.2.1., пп. 5.2.8. ст. 5 , п.1.25 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», Позивачем правомірно віднесено до валових витрат у другому кварталі 2005 року 9398166,67 грн.

Надана суду Постанова Львівського апеляційного господарського суду від 18.12.2006 року по справі №5/2209-19/421А не заслуговує на увагу, так як вона не стосується спірної суми у розмірі 9398166,67 грн. відкоригованого підприємством з податкового кредиту ПДВ.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.9 КАС України, суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч.3 ст.9 КАС України, суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.4 ст.9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Згідно ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 112 КАС України, позивач може відмовитися від адміністративного позову повністю або частково, а відповідач - визнати адміністративний позов повністю або частково. Відмова від адміністративного позову чи визнання адміністративного позову під час підготовчого провадження мають бути викладені в адресованій суду письмовій заяві, яка приєднується до справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 КАС України, про прийняття відмови від адміністративного позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі. У разі часткової відмови позивача від адміністративного позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі щодо частини позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 112 КАС України, суд не приймає відмови від адміністративного позову, визнання адміністративного позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї - небудь права, свободи або інтереси.

Суду не представлено доказів , що відмова позивача від частини позовних вимог суперечить закону чи порушує чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. Однак, відповідач у встановленому законом порядку не довів правомірність своєї оспорюваної поведінки.

Враховуючи викладене, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені сторонами докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України, вказаних у пункті 1 Постанови від 29 грудня 1976 року № 11 “Про судові рішення” суд прийшов до висновку, що позов Відкритого акціонерного товариства «Пасавтопром»(м. Львів) до Державної податкової інспекції у м. Львові (м. Львів) про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення від 31.05.2006 р. №202301/0/9049 в частині стягнення з ВАТ «Пасавтопром» суми податкового зобов’язання податку на прибуток у розмірі 7281180 (сім мільйонів двісті вісімдесят одна тисяча сто вісімдесять) грн. 11 коп. є обгрунтованим і підлягає до задоволення.

Згідно ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать:

1) витрати на правову допомогу;

2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду;

3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;

4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Сплата витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу нормами Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено.

Згідно п.п. 1, 2 ч.3 р.VІІ Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України, до набрання чинності законом, який регулює порядок сплати і розміри судового збору:

судовий збір при зверненні до адміністративного суду сплачується у порядку, встановленому законодавством для державного мита;

розмір судового збору визначається відповідно до підпункту "б" пункту 1 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито", та становить 0,2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян, тобто 3,4 грн.

Згідно представленого позивачем суду платіжного доручення № 2095 від 24.05.2007 р., останнім сплачено 20,00 грн. судового збору, тобто на 16,40 грн. більше ніж встановлено законом.

Згідно ч.2 ст. 89 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий збір, сплачений у більшому розмірі, ніж встановлено законом, повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила. Клопотання від позивача, щодо повернення зайво сплаченого судового збору, до суду не поступало.

Згідно ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі наведеного, а також, в зв’язку з тим, що спір виник з вини відповідача, судові витрати підлягають віднесенню за рахунок Державного бюджету України.

Враховуючи наведене вище, керуючись ст.ст. 19, 55, 61 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” № 283/97-ВР від 22.05.1997 р. (із наступними змінами та доповненнями), ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», ст.ст. 4, 15, 17 Закону України “Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами” № 2181-ІІІ від 21.12.2000 р. (із наступними змінами та доповненнями), ст. 257 Цивільного кодексу України, ст.ст. 238, 250 Господарського кодексу України, ст.ст. 2, 4, 6, 7, 9, 10, 11, 17, 48, 69, 70, 71, 86, 87, 89, 94, 107,112, 120, 122, 123, 124, 138, 139, 140, 151, 152, 153, 154, 157, 158, 159, 160, 161, 162, 163, п. 6 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Львові №202301/0/9049 від 31.05.2006 р в частині стягнення з ВАТ «Пасавтопром»суми податкового зобов’язання податку на прибуток у розмірі 7281180 (сім мільйонів двісті вісімдесят одна тисяча сто вісімдесять) грн.11 коп..

2. Стягнути з Державного бюджету України у встановленому законом порядку на користь Відкритого акціонерного товариства «Пасавтопром»(вул.. Стрийська,45,м. Львів; р/р 504 в ВАТ КБ «Хрещатик», МФО 385468, ) –3 (три) грн. 18 коп. сплаченого державного мита.

4. Виконавчий лист видати відповідно до ст. ст. 258, 259 КАС України.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, передбаченому ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                                Суддя Л.С.Данко

Суддя С.Б. Кітаєва