ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

08.04.08р.

Справа № А37/28-08

за позовом Північної міжрайонної державної податкової інспекції у м.Кривому Розі

до Комунального житлового підприємства № 22, м.Кривий Ріг

про звернення стягнення на активи

Суддя Кеся Н.Б.

При секретарі Усік І.В.

Представники сторін:

від позивача: Говорун І.С. дов № 31190/Г/10 від 17.12.2007 року

від відповідача: Гуменінна Н.М. дов №710 від 02.01.2008 року

На підставі ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина постанови.

Суть спору:

Північна міжрайонна державна податкова інспекція у м. Кривому Розі (далі –позивач) звернулася з позовом до Комунального житлового підприємства № 22 (далі –відповідач) і просить стягнути з відповідача на користь державного бюджету суму податкового боргу з податку на додану вартість у розмірі 672170,48грн., з податку на землю з юридичних осіб в розмірі 90979,84грн., з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 1091,61грн. Заявою про зміну позовних вимог від 08.04.2008року позивач зменшив позовні вимоги і просить стягнути з відповідача суму боргу перед бюджетом у розмірі 295116,88грн. за рахунок активів підприємства, з яких 292934,02грн. - з податку на додану вартість та 2182,86грн. –з земельного податку. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на наявність податкового боргу та правові підстави його стягнення, які визначені п/п.3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами”.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що:

сума податкового боргу ним узгоджена шляхом декларування податкових зобов’язань, в той час як п.1.6 ст.1 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами” передбачає примусове стягнення боргу без його попереднього узгодження. Отже, відповідач вважає, що судовий порядок на попередньо узгоджений податковий борг не поширюється і позовні вимоги не підлягають задоволенню;

позивачем не вжито заходів, які передбачено п.11.1 ст.1 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами” щодо платників податків, які перебувають у державній або комунальній власності. Власником майна позивача є міська рада, тому активи позивача не можуть бути вилучені без згоди територіальної громади або міської ради;

законодавче обґрунтування позову не відповідає заявленим вимогам;

позивачем не враховано приписи Закону України „Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожитий газ та електроенергію, згідно з яким на реструктуризовану заборгованість пеня житлово-комунальним підприємствам не нараховується. Позивачем складено 142 договори реструктуризації на суму 99767,67грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд, -

Встановив:

За даними позивача, викладеними в довідці-розрахунку до заяви про зміну позовних вимог, сума податкового боргу відповідача з ПДВ складає 277594,99грн., пеня –15339,03грн., по земельному податку –1477,98, пеня - 704,88грн. Узгодженість податкових зобов’язань відповідача на суму заявленого до стягнення боргу підтверджується податковими деклараціями, розрахунками та податковими повідомленнями-рішеннями, копії яких залучено до матеріалів справи.

За даними відповідача сума податкового боргу з податку на додану вартість складає 236501,13грн., по земельному податку –рахується переплата на суму 3533,77грн.

Розходження між сторонами пояснюється тим, що поточні платежів відповідача з ПДВ та земельного податку позивач частково спрямовував на погашення раніше нарахованої пені.

Матеріали справи також свідчать, що відповідачем укладено 142 договори про реструктуризацію заборгованості населення за комунальні послуги на загальну суму 99767,67грн.

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України „Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію” на суму реструктуризованої заборгованості не нараховується пеня житлово-комунальним підприємствам, енергогенеруючим компаніям та підприємствам Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на їх недоїмку з платежів до бюджетів усіх рівнів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми пені є неправомірними, оскільки сума реструктуризованої відповідачем заборгованості населення за комунальні послуги перевищує суму пені за позовом. Посилання позивача на те, що Закон України „Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію” (від 20 лютого 2003 року N 554-IV) не є законом з питань оподаткування, тому в силу частини третьої ст.1 Закону України „Про систему оподаткування” (від 25 червня 1991 року N 1251-XII) він не може регулювати правовідносини щодо нарахування пені на недоїмку, суд вважає необґрунтованим, оскільки за правилами правозастосування пріоритет надається нормативно-правовому акту рівної юридичної сили, який прийнятий пізніше.

У зв’язку з тим, що нарахування пені відповідачеві судом визнано неправомірним, а її часткове погашення відбувалося за рахунок поточних платежів відповідача з ПДВ і земельного податку за період, за який позивач просить стягнути борг в позові, виникла необхідність в встановленні суми пені, яка була нарахована і погашена за оперативним обліком позивача в цей період. Ухвалою суду від 25.03.2008року суд витребував від позивача дані щодо особового рахунку відповідача про погашення пені з ПДВ та земельного податку за відповідні періоди. Вказані дані позивач не надав, поважної причини невиконання ухвали суду не представив.

У зв’язку з викладеним суд вважає за можливе стягнути з відповідача суму основного податкового боргу з ПДВ на суму 236501,13 грн., оскільки наявність боргу на зазначену суму визнає відповідач, а невиконання позивачем вимог суду перешкоджає перевірити розрахунки МДПІ з ПДВ та земельного податку.

Заперечення відповідача про те, що судова процедура стягнення податкового боргу не поширюється на борг відповідача, оскільки він є узгодженим, суд вважає помилковим через те, що в п.1.6 ст.1 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами” йдеться про стягнення без попереднього узгодження податкового боргу. В той же час поняття податкового боргу визначене в п.1.3 ст.1 зазначеного Закону і означає податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання. Отже, поняття узгодження податкового зобов’язання не є тотожнім поняттю узгодження податкового боргу.

Заперечення відповідача про те, що позивачем не вжито заходів, передбачених для державних та комунальних підприємств відповідно до п.11.1 ст.1 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами”, суд також вважає необґрунтованими, оскільки в силу п.3.1.1 п.3.1 ст.3 зазначеного Закону наявність податкового боргу є достатньою підставою для його стягнення в судовому порядку.

Щодо посилання відповідача на невідповідність законодавчого обґрунтування позову заявленим вимогам суд зазначає, що стягнення боргу за рахунок активів, як цього вимагає позивач, та стягнення активів, як це передбачає Закон, у спірних правовідносинах не змінюють суті вимог.

Керуючись ст.ст. 94, 160-163, п.6 Розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального житлового підприємства № 22 суму боргу з податку на додану вартість перед бюджетом за рахунок активів підприємства у розмірі 236501,13 грн..

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена у строки та порядку, передбачені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Б.Кеся

Постанову підписано у повному обсязі 21.04.2008року