ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.08            Справа 13/152-08

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз", м. Боярка

про стягнення 7125277,53 грн.

Суддя С.Ю. Наріжний

Представники:

від позивача МацегорінА.О. - довіреність №248/10 від 29.12.2007р.;

від відповідача Литвин В.С. - довіреність №1-151 від 29.12.2007р.;

Гавриленко Л.М. - довіреність №1-58 від 30.04.2008р.;

СУТЬ СПОРУ:

Дочірньою компанією Газ України Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” (далі –позивач) заявлено позов до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" (далі –відповідач) про стягнення 7125277,53 грн. основного боргу.

Позовні вимоги ґрунтуються на умовах Договору на передачу заборгованості населенню №2-8 від 22.11.2000 р., укладеного між ДК „Торговий дім „Газ Українита відповідачем, що належним чином не виконується відповідачем, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість по оплаті за природний газ.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.05.2008 р. надав суду відзив на позов в якому проти позовних вимог заперечує повністю з підстав викладених у відзиві.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню

В судовому засіданні 12.05.2008 р. оголошувалась перерва до 26.05.2008 р. на 10-50, 26.05.2007 р. після закінчення судового розгляду оголошувалась перерва для виготовлення тесту рішення до 03.06.2008 р. на 12 год. 30 хв. про що сторони були належним чином повідомлені.

Розглянувши матеріали справи, додані до позовної заяви та у процесі розгляду справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши представлені докази в їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

22.11.2000 р. між Дочірньою компанією „Торговий дім „Газ України” (далі –Компанія) та відповідачем було укладено договір на передачу заборгованості населення №2-8 (далі –Договір), відповідно до умов якого Компанія передає, а відповідач приймає заборгованість населення за спожитий в 1999 році природний газ станом на 01.02.2000 р. в розмірі 18102790,05 грн. згідно з актом прийому передачі та зведеним реєстром, які є невід’ємною частиною цього договору (п.1).

Відповідно до п. 2 договору ВАТ «Київоблгаз»зобов'язується своєчасно вжити передбачені чинним законодавством заходи щодо стягнення заборгованості з населення за спожитий в 1999 році природний газ, а отримані кошти, в тому числі фінансові санкції перерахувати на консолідований розподільчий рахунок ДК «Торговий дім»Газ України».

22.11.2000 року було складено акт на передачу права вимоги від населення оплати заборгованості за спожитий в 1999 році природний газ, відповідно до якого Компанія передала, а ВАТ «Київоблгаз»прийняло права та обов'язки щодо стягнення з населення заборгованості за спожитий природний газ у 1999 році, яка станом на 01.02.2000 року складає 17 992 381,69 грн.

На виконання рішення Спостережної ради НАК «Нафтогаз України»від 26.12.2000 року створено ДК «Газ України»НАК «Нафтогаз України»(далі –позивач) шляхом реорганізації ДК «Торговий дім «Газ України»та ДК «Укртрансгаз»в частині відокремлення і передачі функцій та майнових прав і обов'язків Головного управління з експлуатації систем постачання природного та скрапленого газу «Головпобутгаз». Згідно зі наказом НАК «Нафтогаз України»№14 від 18.01.2001 року (зі змінами та доповненнями) ДК «Газ України»є правонаступником прав та зобов'язань ДК «Торговий дім «Газ України».

Як вбачається з матеріалів справи зі сторони відповідача договір на передачу заборгованості населення №2-8 від 22.11.2000 р. підписаний зі сторони відповідача з протоколом розбіжностей №8-508/28.12.2000. Згідно наданого та залученого до матеріалів справи протоколу розбіжностей до договору №2-8 від 22.11.2000, підписаного та скріпленого печатками сторін п.п. 1, 2 викладені в наступній редакції:

„п. 1 Компанія передає, а відповідач приймає право вимагати від населення оплати заборгованості за спожитий в 1999 році природний газ станом на 01.02.2000 р. в розмірі 17992381,69 грн. згідно з актом прийому передачі та зведеним реєстром, які є невід’ємною частиною цього договору.”

„п. 2 Відповідач зобов'язувався своєчасно вжити передбачені чинним законодавством України заходи щодо стягнення заборгованості з населення за спожитий у 1999 році природний газ, а отримані кошти перераховувати на рахунок Позивача.”

Таким чином згідно п. 1 зазначеного договору відповідач прийняв від позивача право вимоги щодо сплати населенням заборгованості, а не власне саму заборгованість, як стверджує в судовому засіданні представник позивача. А згідно п. 2 договору в редакції протоколу розбіжностей відповідач зобов’язується вжити заходів щодо стягнення зазначеної заборгованості, а отримані кошти перерахувати позивачу.

Тобто суд дійшов висновку, що у відповідача існує обов’язок перерахунку лише отриманих коштів від населення.

Як повідомив відповідач і не заперечується позивачем, отримані від населення кошти в сумі 10977512,52 грн. відповідач перерахував позивачу.

Оскільки іншу частину в сумі 7125277,53 грн. відповідач від населення не отримав, то і обов’язку перераховувати їх позивачу згідно умов п. 2 договору у нього не виникло.

Таким чином твердження позивача про обов’язок відповідача сплатити борг населення в сумі 7125277,53 грн. не відповідає умовам договору, а отже зазначена вимога задоволенню не підлягає.

Що ж до обов’язку відповідач своєчасно вживати передбачені чинним законодавством України заходи щодо стягнення заборгованості з населення за спожитий природний газ в 1999 р. (п. 2 договору), то суд враховує наступне.

Згідно діючого на час укладання договору ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлювався в три роки.

Згідно статті 75. ЦК УРСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Так, згідно з п. 15 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою КМУ від 9 грудня 1999 р. № 2246 (в редакції, чинній у 2000 році), плата за надані послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця. Такі ж строки оплати за спожитий населенням природний газ передбачені п. 25 Правил експлуатації споруд газопостачання і побутових газових приладів, затверджених Міністерством житлово-комунального господарства УРСР 29 січня 1986 р. (діяли до набрання чинності постановою КМУ від 09.12.99 № 2246).

Так як, в свою чергу, у населення зобов'язання по оплаті спожитого у січні-грудні 1999 року природного газу виникло з 10 лютого 1999 року (за спожитий у січні 1999 року природний газ) по 10 січня 2000 року (за спожитий у грудні 1999 року природний газ) то строк позовної давності для стягнення заборгованості з населення за спожитий у 1999 році природний газ почав свій перебіг з 10 лютого 1999 року та сплив ще 10 січня 2003 року, оскільки, як вже зазначалося вище, населення повинно було сплатити за спожитий у грудні 1999 року природний газ до 10 січня 2000 року. Таким чином, на даний час у як у Позивача, так і у Відповідача відсутні будь-які підстави для стягнення заборгованості з населення за спожитий у 1999 році природний газ.

Отже згідно чинного законодавства України з 10.01.2003 р. стягнення зазначеного боргу вже є неможливим, а отже і вжиття відповідачем відповідних заходів щодо її стягнення також.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Витрати за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України та витрати за інформаційно –технічне забезпечення судового процесу відповідно до ст.44 ГПК України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя