ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №

За позовом

Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз»

До

Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

Про

визнання недійсною заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.11.2007 №31/19-11924

Суддя ?Хрипун О.О.????

Представники сторін:

Від позивача                    Забавська Н.В. –предст.,

Від відповідача          Мацегорін А.О. –гол.ю/к.

Обставини справи:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача та просить визнати недійсною заяву Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.11.2007 №31/19-11924.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі положення статті 602 Цивільного кодексу України не допускається проведення зарахування зустрічних позовних вимог по зобов'язанням, по яким сплив строк позовної давності.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого Дочірня компанія «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»проти позову заперечує та просить відмовити Відкритому акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз»в повному обсязі зазначаючи, що Акт звірки взаєморозрахунків, складений сторонами станом на 31.12.2006, свідчить про перерив строку позовної давності, а у зв’язку з перериванням строку позовної давності, перебіг позовної давності по заборгованості позивача розпочався 31.12.2006 (відповідно до дати підписання акту звіряння розрахунків) та відповідно сплине лише 31.12.2009.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2000 на виконання Протоколу № 113 засідання правління Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»№ 31/18-886-740 від 02.03.2000, наказу Дочірньої компанії «Торговий дім «Газ України»№ 51 від 30.03.2000 між Дочірньою компанією «Торговий дім «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»та Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз»було укладено договір № 259, згідно з яким відповідач передав, а позивач прийняв кредиторську та дебіторську заборгованість населення за спожитий природний газ станом на 01.12.2000, кредиторська –8 125 321,02 грн., дебіторська у розмірі 103 493 910,30 грн.

Згідно з п. 2 вказаного договору позивач зобов’язався своєчасно вжити передбачені чинним законодавством заходи щодо стягнення заборгованості за спожитий природний газ та отримані кошти в 2-х тижневий термін перерахувати на консолідований розподільчий рахунок Дочірньої компанії «Торговий дім «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».

22.11.2007 відповідачем направлено позивачу Заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог № 31/19-11924. Згідно із вказаною заявою відповідач, посилаючись на зобов’язання Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз»перед Дочірньої компанії «Газ України»з оплати 95 276 213,04 грн. за спожитий природний газ населенням у 1999 році та послуги з його транспортування, відповідно відобразив зменшення дебіторської заборгованості позивача на суму 2180664,10 грн. за послуги з транспортування природного газу з 01.01.1999 до 11.08.1999 та відповідно зменшив свою кредиторську заборгованість перед позивачем на ту ж суму за договором від 31.01.2007 № 06/07-188.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заборгованість населення за спожитий газ передана позивачу станом на 01.12.2000, враховуючи положення статті 71 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки з моменту, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права. Заміна сторони у зобов’язанні не перериває строк позовної давності.

Пунктами 1, 2 договору № 259 від 01.12.2000 зобов'язання позивача полягало у своєчасному вжитті передбачених чинних законодавством заходів щодо стягнення заборгованості за спожитий природний газ населенням, та перерахуванні отриманих від населення коштів в 2-х тижневий термін на консолідований розподільчий рахунок відповідача.

З огляду на викладене, змістом зобов’язання за договором від 01.12.2000 є заміна кредитора-відповідача у зобов'язаннях з населенням та покладення на позивача обов’язку по здійсненню визначених договором дій щодо стягнення заборгованості з населення для перерахування відповідачу.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що договір № 259 від 01.12.2000 фактично є заміною сторони у зобов'язаннях з населенням, посилання відповідача на існування власного зобов'язання позивача у встановлені строки, самостійно, незалежно від результатів стягнення коштів з населення, сплатити відповідачу встановлену договором суму заборгованості судом не приймаються, оскільки не підтверджуються належними доказами та обґрунтуваннями.

Отже, строк позовної давності по зобов’язаннях, переданих позивачу, сплив 31.12.2003, фактично, із спливом строку позовної давності з пред’явлення грошових вимог до населення зобов’язання позивача за договором № 259 від 01.12.2000 припинилися у зв’язку з неможливістю їх виконання.

Як свідчать матеріали справи, позивач є підприємством паливно-енергетичного комплексу згідно з п. 1.1. Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», що підтверджується залученими до матеріалів справи копіями ліцензій на постачання природного газу за регульованим тарифом та транспортування природного і нафтового газу розподільними трубопроводами.

Відповідно до пункту 3.1 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» орган управління підприємства паливно-енергетичного комплексу має право прийняти рішення про участь у процедурі погашення заборгованості. Право на участь в такій процедурі доведено позивачем шляхом надання Виписки з реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до зазначеного Закону станом на 28.11.2005.

Стаття 9 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу»передбачає списання заборгованості суб'єктів господарської діяльності-учасників розрахунків по зобов'язаннях за енергоносії та послуги з їх передачі (транспортування) та/або постачання, за якими минув строк позовної давності.

Згідно з Актом звіряння розрахунків станом на 31.12.2006, сума по заборгованості населення за даними Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»становила 95 368 761,46 грн.

18.05.2007 засіданням правління Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз»постановлено списати з балансу прострочену кредиторську заборгованість позивача перед відповідачем у сумі 95 368 761,46 грн., про що складено Протокол № 41.

Згідно із п. 6.1 зазначеного Закону однією з умов застосування кожного механізму погашення заборгованості, встановленого цим Законом, в тому числі, передбаченого статтею 9 того ж Закону, є підтвердження учасниками розрахунків сум заборгованості в тій частині, яку передбачається погасити на умовах, визначених законом. За результатами встановлення та уточнення сум заборгованості складається акт про наявність та розмір заборгованості, яку передбачається погасити із застосуванням механізмів, визначених Законом. Отже, Акт про звірку взаєморозрахунків є бухгалтерською операцією в рамках зазначеного Закону та не може свідчити про перерив строку позовної давності.

Отже, твердження відповідача, що момент підписання акту є початком перебігу позовної давності по заборгованості позивача, тобто розпочався 31.12.2006 (відповідно до дати підписання акту звіряння розрахунків) та відповідно сплине лише 31.12.2009, судом визнаються помилковими. Інших доказів на спростування вимог позивача відповідачем до суду надано не було.

За таких обставин, рішення Правління Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», оформлене Протоколом № 41 від 18.05.2007, визнається судом законним, а списання заборгованості в зв’язку із спливом строку позовної давності в розмірі 95368761,46 грн. таким, що вчинено в рамках, визначених діючим законодавством України.

Згідно із статтею 601 Цивільного кодексу України зобов’язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Однак, не допускається зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності (п.п. 4 п. 1 ст. 602 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Під недійсним правочином розуміють дії фізичних і юридичних осіб, які хоч і спрямовані на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов’язків, але не створюють цих наслідків, внаслідок невідповідності вчинених дій вимогам закону.

Як передбачено частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.11.2007 №31/19-11924 як односторонній правочин не відповідає вимогам статті 602 Цивільного кодексу України, в зв'язку з чим, на підставі статті 215 Цивільного кодексу України, з огляду на невідповідність цього правочину пункту 1 статті 203 Цивільного кодексу України, є недійсною, тому позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими, доведеними належними доказами, та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Державне мито, судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32-34, 44, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсною Заяву Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.11.2007 № 31/19-11924.

Стягнути з Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»(04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, код 31301827, рахунок № 14 в ГОУ ПІБ України, МФО 300012, чи інших рахунків, виявлених державним виконавцем підчас виконавчого провадження) на користь Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз»(49044, м. Дніпропетровськ, вул. Шевченка, 2, код 03340920, рахунок № 9081 в КБ «Приватбанк», МФО 305299) 85 (вісімдесят гривень) грн. 00 коп. держмита та 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття та може бути оскаржене у порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя                                                              О.О.Хрипун