ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2008 р.

№ 3-30/475-05-11719

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коробенко Г.П.- головуючого,

Костенко Т. Ф.,

Ходаківської І.П.,

розглянувши матеріали

касаційного подання

Заступника прокурора Одеської області

на постанову

Одеського апеляційного господарського суду від 27.05.2008 р.

у справі

господарського суду Одеської області

за позовом

Першого заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров’я України

до

3-тя особа

ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця"

ТОВ "Кварта"

Фонд державного майна України

про

визнання недійсним договору купівлі-продажу,

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача: не з’явились,

відповідача-1: Мишко О.В. (дов. від 24.04.08 № 24-04/2),

відповідача-2: не з’явились,

3-тої особи: Погорілко Н.М. (дов. від 12.05.08),

ВСТАНОВИВ :

Рішенням від 09.03.2006 року господарського суду Одеської області, залишеним без змін постановами Одеського апеляційного господарського суду від 19.06.2006 року та Вищого господарського суду України від 07.11.2006 року, в задоволенні позову відмовлено повністю. При прийнятті рішень господарські суди виходили із того, що оспорюваний договір був укладений у 2002 році та виконаний сторонами, а тому і правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст. ст. 207, 208 ГК України, що набрали чинності з 01 січня2004 року, відсутні.

Постановою Верховного Суду України від 25.09.2007 року зазначені рішення та постанови скасовані з посиланням на те, що господарські суди не з'ясували питання про правовий режим спірного майна, яке перебувало у володінні і користуванні ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", а також чи має останнє право розпоряджатися ним як власник, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

В процесі нового розгляду даної справи заступник прокурора Одеської області заявою від 15.01.2008 року уточнив свої позовні вимоги і посилаючись на те, що договір купівлі - продажу № 51131764/2002-37 від 09.12.2002 будівель і споруд пансіонату “Мирний” укладений в порушення Закону України “Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України”, Закону України “Про приватизацію державного майна”, ст. ст. 48, 49, 86, 225 ЦК УРСР 1963р., який був чинним на момент укладення договору, Постанови Ради Міністрів УРСР від 23.04.1960р. № 606 “Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров'я УРСР”, Постанови Верховної Ради України від 10.04.1992р. № 2268-ХІІ “Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташовані на території України”, Постанови Верховної Ради України від 04.02.1994р. № 3943-ХІІ “Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР”, Постанови Верховної Ради Української РСР “Про захист суверенних прав власності Української РСР” від 29.11.1990р. № 506, просив господарський суд визнати недійсним зазначений договір відповідно до ст. ст. 48, 49 ЦК УРСР та стягнути в дохід держави все одержане сторонами по вказаному господарському зобов'язанню.

Рішенням від 09.04.2008 року господарського суду Одеської області в позові відмовлено.

Постановою від 27.05.08 Одеського апеляційного господарського суду вказане вище рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, Заступник прокурора Одеської області вніс до Вищого господарського суду України касаційне подання і просить їх скасувати з огляду на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а також невірною оцінкою обставин справи, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваного судового акту знаходить необхідним касаційне подання залишити без задоволення.

Як було встановлено господарськими судами, які приймали рішення у даній справі, постановою Ради Міністрів УРСР № 606 від 23.04.1960 року "Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров'я УРСР" усі діючі госпрозрахункові санаторії (крім туберкульозних), будинки відпочинку, санаторні пансіонати, курортні поліклініки, а також санаторії (крім туберкульозних) і будинки відпочинку, що будуються, Міністерство охорони здоров'я УРСР було зобов'язано передати Українській республіканській раді профспілок в строк до 01.05.1960 року з метою дальшого поліпшення організації відпочинку і санаторно-курортного обслуговування трудящих і підвищення ролі профспілок. Відповідно до п. 2 цієї постанови майно передавалося профспілковим органам у відання на безоплатній основі. У переліку санаторіїв, будинків відпочинку і пансіонатів, що передаються Українській республіканській раді профспілок Міністерством охорони здоров'я УРСР, що є додатком № 1 до вказаної постанови, містився будинок відпочинку “Мирний”, розташований в м. Одесі, Великий Фонтан.

В наступному, після розпаду СРСР правонаступником Української республіканської Ради профспілок стала Рада Федерації незалежних профспілок України, а правонаступником останньої є Федерація професійних спілок України.

Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної Ради м. Києва № 1971 від 23.12.1991 року було зареєстровано ЗAT "Укрпрофоздоровниця", яке є правонаступником Української республіканської ради по управлінню курортами профспілок, оздоровниць і господарств, об'єднань санаторно-курортних закладів профспілок України, що створено на майні засновників Федерації професійних спілок України та Фонду соціального страхування України з тимчасової втрати працездатності. При цьому, вкладом Федерації професійних спілок України є основні фонди та оборотні кошти санаторно-курортних закладів, підприємств і організацій профспілок загальною вартістю 751 234 350 грн., які передаються товариству у власність, що становить 92,92 % розміру статутного фонду. Відповідно до свого статуту товариство здійснює згідно з законодавством володіння, користування і розпорядження своїм майном (п. 1.7).

Судами також з’ясовано, що рішенням Вищого арбітражного суду України від 20.01.1997 року у справі № 137/7, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову Фонду державного майна України до Федерації профспілок України, Фонду соціального страхування України та ЗАТ “Укрпрофоздоровниця” про визнання недійсними установчих документів акціонерного товариства, заявленого з тих мотивів, що майно, на якому створено останнє, не належало його засновнику - Федерації профспілок України, а органом управління цим майном є позивач, оскільки воно належало загальносоюзній громадській організації колишнього союзу РСР. Зазначеним рішенням встановлено, що майно, на базі якого було створено ЗАТ “Укрпрофоздоровниця”, передано Радою Міністрів УРСР Укрпрофраді, правонаступником якої є Рада Федерації незалежних профспілок України, що вбачається з установчих документів профспілкового об'єднання. Оскільки це майно не передавалось у відання ВЦРПС, то на нього не може поширюватися дія постанови Верховної Ради України від 10.04.1992 року “Про майнові комплекси і фінансові ресурси громадських організацій колишнього СРСР , розташованих на території України” та постанови Верховної Ради України від 04.02.1994р. “Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР”. Вказане майно з моменту його передачі профспілкам у встановленому порядку державою не вилучалося. Право профспілок на володіння, користування і розпорядження цим майном, в тому числі спірним майном, не оспорене, а тому відповідно до ст. ст. 28, 48, 49 Закону України “Про власність” є правомірним.

09.01.2002 року виконавчим комітетом Одеської міської ради було видано ЗАТ “Укрпрофоздоровниця” свідоцтво про право власності на будинок відпочинку “Мирний”, загальною площею 12292.2 кв. м., розташований в м. Одесі, Фонтанська дорога, 71-А, яке 06.02.2002 року зареєстровано в установленому порядку Одеським міським бюро технічної інвентаризації.          Зазначене свідоцтво про право власності видане на підставі розпорядження Київської районної адміністрації виконкому Одеської міськради від 17.12.2001р. № 2359 не визнавалося в судовому порядку недійсним і не скасовувалося.

Рішенням Одеської міської ради від 31.10.2002 ЗАТ “Укрпрофоздоровниця” надано дозвіл на продаж основних фондів акціонерного товариства, що знаходиться на балансі Одеського дочірнього підприємства “Пансіонат відпочинку “Мирний”, за конкурсом, на підставі експертної оцінки вартості майна, а саме: будівлі складського –жилого приміщення - літ. „Е”, будівлі сараю - літ. „С”, будівлі підсобного приміщення - літ. „Р”, будівлі сторожки - літ. „У”, будівлі магазину - літ. „Т”, будівлі підсобного приміщення - літ. „О”.

Відповідно до умов договору купівлі-продажу № 5113174/2002-37 від 09.12.2002 року, укладеного між ЗАТ „Укрпрофоздоровниця” та ТОВ „Кварта” останнім придбано вказані вище будівлі та споруди пансіонату „Мирний” загальною площею 1180, 3 м2, що знаходяться в м. Одесі, Фонтанська дорога, 71-А, за ціною 730000 грн.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судами попередніх інстанцій обгрунтовано взято до уваги положення ст. 10 Закону України “Про підприємства в Україні”, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, майно підприємства становлять основні фонди та оборотні кошти, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства. Майно підприємства відповідно до законів України, статуту підприємства та укладених угод належить йому на праві власності, повного господарського відання або оперативного управління.

Згідно зі ст. 12 Закону України “Про господарські товариства” товариство є власником, зокрема, майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність; іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України “Про власність”, об'єктами права власності громадських об'єднань, у тому числі професійних спілок, благодійних та інших громадських фондів, є майно культурно-освітнього та оздоровчого призначення, грошові кошти, акції, інші цінні папери, жилі будинки, споруди виробничого і невиробничого призначення, обладнання, устаткування, транспортні засоби та інше майно, необхідне для забезпечення діяльності, передбаченої їх статутами (положеннями). Громадські об'єднання можуть мати у власності підприємства відповідно до цілей, зазначених в їх статутах, і в порядку, передбаченому законодавчими актами України.

Згідно з ч. 1 ст. 26 вказаного закону, об'єктами права власності господарського товариства, що є юридичною особою, є грошові та майнові внески його членів, а також майно, набуте внаслідок господарської діяльності, та інше майно, придбане на підставах, не заборонених законом.

Статтями 4, 49 зазначеного Закону передбачено, що власник на свій розсуд володіє, користується, розпоряджається належним йому майном і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої не забороненої законом діяльності, зокрема, передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування, а також у довірчу власність іншим особам.

Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

Колегія суддів Вищого господарського суду України приймаючи до уваги встановлені судами факти, що спірне майно з моменту його передачі профспілкам України у встановленому порядку державою не вилучалося, на момент укладення спірного договору належало на праві власності ЗАТ „Укрпрофоздоровниця”, що підтверджується статутом останнього та наявним в матеріалах справи свідоцтвом про право власності від 09.01.2002 № 015979, зареєстрованим в ОДБТІ, які недійсними у встановленому порядку не визнавалися, вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про те, що ЗАТ „Укрпрофоздоровниця” мало право укладати оспорюваний договір.

Також правомірно судами попередніх інстанцій враховано те, що заступником прокурора в якості правової підстави свого уточненого позову одночасно вказано дві підстави, котрі взаємно виключають одна одну, а саме: як ст. 48 ЦК УРСР, так і ст. 49 ЦК УРСР.

При вирішенні спору про визнання угоди недійсною господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторін та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

З врахуванням викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судові рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для їх скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційне подання залишити без задоволення.

Постанову від 27.05.2008 Одеського апеляційного господарського суду у справі № 3-30/475-05-11719 залишити без змін.

Головуючий Коробенко Г.П.

Судді Костенко Т.Ф.

Ходаківська І.П.