ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2008 р.

№ 37/400

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого:

Дунаєвської Н.Г.,

Суддів :

Михайлюка М.В.,

Мележик Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" в особі Розрахункового департаменту

на рішення

господарського суду міста Києва 12.02.2008 року

у справі

№ 37/400 господарського суду міста Києва

за позовом

ВАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" в особі Розрахункового департаменту

до

Житлово-будівельного кооперативу “Дніпровський-2”

про

стягнення 12770,94 грн.,

за участю представників сторін:

позивача

Тищенко В.В., Юраков Є.Ю.,

відповідача

Мамалига Н.О.,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду м. Києва від 12.02.2008 р. у справі № 37/400 (суддя: Кондратова І.Д.) позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 174,78 грн. інфляційних витрат, 1,75 грн. держмита та 1,61 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та передати справу на новий розгляд.

Перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як встановив господарський суд, 14.02.2001 р. ВАТ “Акціонерна компанія “Київводоканал” (постачальник) та ЖБК “Дніпровський-2”(абонент) уклали договір на послуги з водопостачання та водовідведення № 9037/4-13, згідно умов якого постачальник прийняв на себе зобов’язання забезпечити абоненту постачання питної води та прийняти від абонента каналізаційні стоки, а абонент –сплатити за вищезазначені послуги на умовах, які визначені договором та Правилами користування системами комунального водопостачання в містах і селищах України, затвердженими наказом Голови Держжитлокомунгоспу України № 65 від 01.07.1994 р.

Згідно п. 5.1 Договору, договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання, набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

Правилами користування системами комунального водопостачання в містах і селищах України встановлено, що рахунки за воду складаються згідно з цими Правилами на підставі тарифів, що діють у даній місцевості або населеному пункті (п. 1.10, 12.5). Тарифи на користування водою від комунальних водопроводів та приймання стічних вод до комунальної каналізації визначаються згідно з чинним законодавством України без будь-яких додаткових узгоджень з абонентами розмірів цих тарифів та термінів їх введення. Порядок розрахунку вартості наданих послуг сторони узгодили у пп. 2.2, 3.1-3.7 Договору, визначили, що у разі зміни тарифів, сплата послуг здійснюється за новим тарифом з часу його введення в дію без внесення змін до договору.

Згідно Розпорядження Київської міської державної адміністрації "Про встановлення тарифів на послуги водопостачання та водовідведення" № 1680 від 28.08.2002р., що було чинним на час укладання договору, відповідачу надаються послуги з розрахунку 0,68 грн. (без ПДВ) за 1 м3 води, як споживачу І групи.

Розпорядженням КМДА № 1576 від 30.10.2006 р. встановлені нові тарифи на послуги водопостачання та водовідведення у розмірі 2,12 грн. (без ПДВ) за 1 м.куб. води споживачам І групи.

Розпорядженням КМДА № 640 від 30.05.2007 р. затверджений тариф у розмірі 1,23 грн. (без ПДВ) за 1 м3 води споживачам І групи.

Місцевий господарський суд визнав необґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 12245,44 грн. боргу за жовтень 2006 - червень 2007 років. Встановив, що розрахунок позивача, визначеного з урахуванням тарифів, встановлених розпорядженнями КМДА № 1576 від 30.10.2006 р., № 143 від 12.02.2007 року, № 144 від 12.02.2007 року, № 141 від 12.02.2007 року, № 640 від 30.05.2007 р., є неправомірним, оскільки дані розпорядження не зареєстровані в установленому законом порядку, не набрали чинності та не відповідають законодавству України.

Господарським судом встановлено, що між сторонами по справі відсутні розбіжності щодо обсягів поставленої за договором питної води.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивач необґрунтовано застосовував вищезазначені розпорядження при нарахуванні вартості наданих послуг з огляду на наступне.

Порядок набрання чинності нормативно-правовими актами, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, до яких віднесені місцеві державні адміністрації, регулюється Указом Президента України від 03.10.1992 року № 493/92 "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" та Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 року № 731 "Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи й інтереси громадян або мають міжвідомчий характер", відповідно до яких вказані нормативно-правові акти набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності.

Господарським судом встановлено, що всупереч даним імперативним правовим нормам, на час прийняття рішення спірні розпорядження не пройшли державної реєстрації.

Окрім того, як правильно зазначив господарський суд першої інстанції, розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1576 від 30.10.2006 року постановою Господарського суду міста Києва по справі № 21/43-А від 13.02.2007 року визнано недійсним та скасовано. Розпорядження КМДА від 30.05.2007 р. № 640 визнано протиправним та скасовано постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 24.01.2008 року у справі № 8/131. Вказані судові рішення мотивовані тим, що нормативно-правові акти Київської міської державної адміністрації підлягають державній реєстрації, без здійснення якої вони вважаються нечинними і не можуть застосовуватися.

Наведеним спростовуються доводи скаржника про те, що розпорядження, видані Київською міською державною адміністрацією при здійсненні функцій виконавчого комітету Київської міської ради влади, не підлягають державній реєстрації.

Відтак, господарський суд, перевіривши розрахунок позивача, правомірно не застосовував тарифи, які затверджені розпорядженнями Київської міської державної адміністрації від 30.10.2006 р. № 1576 в редакції від 15.12.2007 р. №1786, № 86 від 31.01.2007 р., № 143 від 12.02.2007 р. та № 640 від 30.05.2007 р., № 1127 від 28.08.2008 р., оскільки дані розпорядження не набрали чинності та не відповідають законодавству України.

За таких обставин, суд вказує на те, що розрахунок вартості наданих позивачем послуг необхідно здійснювати згідно тарифів, встановлених розпорядженням Київської міської державної адміністрації "Про встановлення тарифів на послуги водопостачання та водовідведення" від 28.08.2002 р. № 1680, чинним на зазначений період.

Вказаним розпорядженням передбачено тариф для житлово-експлуатаційних організацій в розмірі 0,68 грн. (без ПДВ) за 1 м3 наданих послуг з водопостачання та водовідведення, що мали застосовуватися у розрахунках сторін.

Господарський суд на підставі наданих маршрутних карт, розрахунків та платіжних доручень встановив, що за період з жовтня 2006 року по липень 2007 року позивачем було надано послуг на суму 10452,33 грн. (15968 м3 (об’єм спожитої води) * 0,816 (тариф) –716,6 грн. (знижка 5,5 %), відповідач в свою чергу за надані послуги сплатив позивачу, грошові кошти в розмірі 16860,94 грн. (в т.ч. авізо –1860,91 грн.).

Крім того, судом досліджені надані сторонами докази та встановлено, що у відповідача за спожиті послуги за період жовтня 2006 року по липень 2007 р. існує переплата за надані послуги в розмірі 4547,67грн.

За таких обставин, суд прийшов до правильного висновку, визнаючи позовні вимоги в частині стягнення основного боргу необґрунтованими та безпідставними.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Щодо інших доводів касаційної скарги то вони спростовуються вищенаведеним. Крім того, відповідно до вимог ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, які не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва 12.02.2008 року у справі № 37/400 залишити без змін.

Головуючий, суддя

Н.Дунаєвська

Судді:

М.Михайлюк

Н. Мележик