ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" серпня 2008 р.

Справа № 10/43-08-2425

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Луцьккондитер"

до відповідача Закритого акціонерного товариства "Одесакондитер"

про стягнення 27139,48 грн.

Суддя Смелянець Г.Є.

за участю представників сторін

від позивача: не з’явився

від відповідача: Макаренко М.А. за довіреністю від 01.05.2008р.

Суть спору: ТОВ «ВКФ «Луцьккондитер» звернулося до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з ЗАТ «Одесакондитер» 27139,48 грн., з яких 13782,46 грн. – пеня, 11636,06 грн. – штраф, що нараховані відповідачу за порушення строків оплати товару, який поставлений позивачем на підставі умов укладеного з відповідачем договору купівлі-продажу №5 від 19.03.2008р., та 1720,96 грн. – 3% річних, що також нараховані відповідачу за порушення строків оплати поставленого позивачем товару на підставі ст.625 ЦК України.

В процесі розгляду справи позивач надав клопотання про зменшення позовних вимог, яке 04.08.2008р. залучено господарським судом до матеріалів справи, та згідно з яким, позивач просить суд стягнути з відповідача 22975,81 грн., з яких сума пені становить 10057,54 грн., сума штрафу становить 11636,06 грн., а сума 3% річних –1282,21 грн., а також стягнути з відповідача витрати по сплаті державного мита в сумі 271,39 грн. та на ІТЗ судового процесу в сумі 118 грн.

Відповідач позовні вимоги ТОВ «ВКФ «Луцьккондитер» не визнає, просить суд відмовити у їх задоволені, з підстав, викладених у відзиві на позов за вх.№13494 від 03.07.2008р., а саме, відповідач посилається на те, що поставлений позивачем по залізничній накладній №39901151 товар відповідач одержав 20.04.2008р. за відсутністю видаткової накладної, а тому товар був залишений для схоронності на території відповідача без використання в технологічному процесі. 05.05.2008р. відповідач направив позивачу листа (факсом) за вих. №36/8 з вимогою надати оригінали супровідних документів (рахунок на оплату, податкову та видаткові накладні). 05.05.2008р. позивач факсом передав відповідачу видаткову накладну, а 12.05.2008р. надав оригінали супровідних документів, що підтверджується витягом із журналу вхідної кореспонденції. Після отримання оригіналів супровідних документів 12.05.2008р. відповідач підписав видаткову накладну від 16.04.2008р. та надіслав її на адресу позивача, що підтверджується витягом з реєстру від 20.05.2008р.), а тому позивач помилково вважає, що товар одержаний відповідачем 16.04.2008р. у день його завантаження.

Окрім того, 07.08.2008р. за вх. №16169 господарський суд одержав пояснення відповідача, в яких останній посилається на те, що товар, який надійшов від позивача відповідач прийняв на схоронність без використання у технологічному процесі, що підтверджується розпорядженням голови правління від 21.04.2008р. №75, актом приймання сировини від 21.04.2008р., прибутковим ордером №000409 від 21.04.2008р. та накладною №С40362/1 від 12.05.2008р.; що оригінал супровідних документів на товар, які відповідач одержав 12.05.2008р., позивач надіслав відповідачу 08.05.2008р., що підтверджується поштовим конвертом.

На підставі ст.77 ГПК України у судовому засіданні оголошувалася перерва до 11.08.2008р., про що сторони у справі повідомлені належним чином.

Відповідно до ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

19.03.2008р. між ТОВ «ВКФ «Луцьккондитер» (продавець, позивач) і ЗАТ «Одесакондитер» (покупець, відповідач) укладений договір купівлі-продажу, предметом якого є зобов’язання позивача передати у власність відповідача товар (патоку) згідно заявок, а також зобов’язання відповідача прийняти та оплатити загальну вартість товару на умовах даного договору.

У п.4.1. договору встановлено, що ціна на товар, який є предметом даного договору складає 4000 грн. за одну тону, а загальна вартість договору складає 480 000 грн. (п.4.2. договору). Відповідно до умов п.2.2. договору загальна кількість товару, яка підлягає передачі у власність відповідача складає 120 тон.

Умовами п.3.1. договору передбачено, що поставка (передача) товару здійснюється на умовах СРТ-франко-склад відповідача (інкотермс-2000), а відповідно до умов п.3.2. договору, при поставці товару позивач зобов’язаний надати всі необхідні оригінальні відвантажувальні і супровідні документи.

Відповідач проводить розрахунки протягом 7 (семи) банківських днів з моменту отримання товару, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача (п.5.1. договору).

Умовами п.6.3. договору передбачено, що за несвоєчасну чи неповну оплату товару відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 20% від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення оплати.

У п.10.1. договору встановлено, що даний договір вступає в силу з дати його підписання і діє до 29.04.2008р., але в будь-якому випадку до повного виконання умов даного договору.

При цьому, господарським судом також встановлено, що вказаний договір підписаний сторонами з протоколом розбіжностей №1 від 31.03.2008р., згідно з яким, сторони дійшли спільної згоди викласти п.6.3. договору в наступній редакції: «За порушення терміну сплати за товар, відповідач зобов’язаний сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої в оплаті суми за кожен день прострочення платежу. В разі, якщо відповідач не оплатив товар більше 10 (десяти) банківських днів, відповідач сплачує позивачу штраф в розмірі 5% від вартості несвоєчасно оплаченого понад вказані строки товару».

Разом з тим, господарським судом встановлено, що на виконання умов укладеного між сторонами договору позивач 16.04.2008р. відвантажив відповідачу патоку у кількості 58180 кг, що підтверджується квитанцією про приймання вантажу №35901151. Вказаний вантаж виданий перевізником відповідачу 20.04.2008р., що підтверджується відповідною відміткою перевізника у залізничній накладній № 35901151.

Згідно з доводами відповідача, одержаний від позивача товар відповідач прийняв на зберігання та факсимільним зв’язком передав позивачу листа №36/8 від 05.05.2008р. з повідомленням про неможливість прийняття товару із-за відсутності супровідних документів (рахунок на оплату, витратна та податкова накладна) та з вимогою надання вище перелічених документів, а також оригіналу договору №5. Окрім того, відповідач додатково повідомив про можливість здійснення оплати товару після одержання супровідних документів в тому числі факсимільним зв’язком. 05.05.2008р. позивач факсимільним зв’язком передав відповідачу видаткову накладну №ЛК-0000236 від 16.04.2008р., а оригінал вказаної накладної одержаний відповідачем 12.05.2008р.

Водночас наявні у справі платіжні вимоги-доручення свідчать, що за одержаний від позивача товар відповідач розрахувався наступним чином: 06.05.2008р. відповідач перерахував позивачу 35000 грн., що підтверджується платіжною вимогою –дорученням №4226; 07.05.2008р. відповідач перерахував позивачу 20000 грн., що підтверджується платіжною вимогою –дорученням №4245; 08.05.2008р. відповідач перерахував позивачу 20000 грн., що підтверджується платіжною вимогою –дорученням №4322; 12.05.2008р. відповідач перерахував позивачу 20000 грн., що підтверджується платіжною вимогою –дорученням №4377; 13.05.2008р. відповідач перерахував позивачу 20000 грн., що підтверджується платіжною вимогою –дорученням №4419; 14.05.2008р. відповідач перерахував позивачу 20000 грн., що підтверджується платіжною вимогою –дорученням №4475; 15.05.2008р. відповідач перерахував позивачу 15000 грн., що підтверджується платіжною вимогою –дорученням №4518; 16.05.2008р. відповідач перерахував позивачу 12000 грн., що підтверджується платіжною вимогою –дорученням №4564; 19.05.2008р. відповідач перерахував позивачу 15000 грн., що підтверджується платіжною вимогою –дорученням №4603; 20.05.2008р. відповідач перерахував позивачу 10000 грн., що підтверджується платіжною вимогою –дорученням №4642; 21.05.2008р. відповідач перерахував позивачу 26721,16 грн., що підтверджується платіжною вимогою –дорученням №4662 та 22.05.2008р. відповідач перерахував позивачу 19000 грн., що підтверджується платіжною вимогою –дорученням №4728.

Таким чином станом на 22.05.2008р. відповідач повністю розрахувався за товар, що поставлений позивачем.

Між тим, позивач вважає, що зобов’язання по оплаті поставленого позивачем товару відповідач виконав не належним чином, а саме з порушенням строків оплати цього товару, що відповідно до умов п.6.3. договору, який укладений між сторонами із протоколом розбіжностей, є підставою для нарахування відповідачу пені і штрафу, а також відповідно до вимог ст.625 ЦК України підставою для нарахування відповідачу 3% річних.

Проаналізувавши наявні у справі докази і відповідні законодавчі норми, якими врегульовані спірні відносини сторін та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог ТОВ «ВКФ «Луцьккондитер», виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов’язків є договір, який відповідно до вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов’язковим для виконання сторонами.

Як вище встановлено судом між сторонами у справі укладений договір, за умовами якого позивач зобов’язався здійснити поставку товару відповідачу на умовах СРТ-франко-склад відповідача (інкотермс-2000), а відповідач зобов’язався проводити розрахунки протягом 7 (семи) банківських днів з моменту отримання товару, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача.

Відповідно до Інкотермс (Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція 2000 року), термін СРТ означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим.

У ст.А.1. Інкотермс-2000 (СРТ) встановлено, що продавець зобов’язаний надати товар із комерційним рахунком-фактурою або еквівалентним йому електронним повідомленням, у відповідності з умовами договору купівлі-продажу, а також будь-які інші докази відповідності, які можуть вимагатися за договором.

Умовами ст.А.7. Інкотермс-2000 (СРТ) також передбачено, що продавець зобов’язаний дати покупцю достатнє повідомлення про здійснення поставки товару у відповідності зі ст.А.4, а також будь-яке інше повідомлення, яке потребує покупець для отримання можливості вжити звичайно необхідних для одержання товару заходів.

У ст.А.8. Інкотермс-2000 (СРТ) встановлено, що продавець зобов’язаний за власний рахунок надати покупцю, якщо так прийнято, звичайний транспортний документ відповідного транспорту, щодо якого укладено договір перевезення у відповідності за статтею А.3.

Разом з тим, відповідно до умов ст.Б.1. Інкотермс-2000 (СРТ) покупець зобов’язаний сплатити ціну товару у відповідності з договором купівлі-продажу.

Згідно з умовами ст.Б.4. Інкотермс-2000 (СРТ) покупець зобов’язаний прийняти поставку товару, як тільки її здійснено у відповідності з ст. А.4., та одержати товар від перевізника в названому місці, а також відповідно до умов ст.Б.8. Інкотермс-2000 (СРТ) продавець зобов’язаний прийняти транспортний документ у відповідності із ст.А.8., якщо він відповідає умовам договору.

Таким чином відповідно до передбачених укладеним між сторонами договором умов поставки товару позивачем (СРТ Інкотермс-2000), останній зобов’язаний самостійно укласти договір перевезення, а також надати товар відповідачу з наступними документами: 1) комерційним рахунком-фактурою або еквівалентним йому електронним повідомленням, 2) доказами відповідності, які вимагаються за договором, 3) будь-яким іншим повідомленням, яке потребує покупець для отримання можливості вжити звичайні необхідні заходи для одержання товару, 4) транспортний документ.

Такі умови щодо зобов’язання позивача по поставці товару разом із відповідними документами, кореспондуються і з умовами п.3.2. договору, згідно з яким, позивач зобов’язаний при поставці товару надати всі необхідні оригінальні відвантажувальні і супровідні документи, а також вимогами ч.2 ст.662 ЦК України, згідно з якою, продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Як вище встановлено господарським судом підставою позовних вимог ТОВ «ВКФ «Луцьккондитер»про стягнення з відповідача пені, штрафу та 3% річних є неналежне виконання відповідачем свого обов’язку щодо оплати поставленого позивачем товару у встановлений договором строк, а саме на протязі 7 (семи) банківських днів з моменту отримання товару (п.5.1. договору).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що товар відповідач одержав 16.06.2008р., що підтверджується видатковою накладною №ЛК-0000236 від 16.04.2008р., а відтак, і розрахуватися за цей товар відповідач зобов’язаний 25.04.2008р.

В процесі розгляду справи позивач змінив правову позицію щодо обґрунтування позовних вимог, з посиланням при цьому на те, що товар відповідач одержав 20.04.2008р., а відтак, і розрахуватися за цей товар відповідач зобов’язаний 29.04.2008р.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.692 ЦК України, покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або акати цивільного законодавства не встановлений інший порядок оплати товару.

Між тим, із умов укладеного між сторонами договору випливає, що передати товар відповідачу позивач зобов’язаний разом із відповідними документами, а відтак, і розрахуватися за поставлений позивачем товар відповідач зобов’язаний на протязі 7 (семи) банківських днів з моменту отримання товару з відповідними документами, зокрема, комерційним рахунком-фактурою або еквівалентним йому електронним повідомленням.

В силу вимог ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Одним із правових наслідків порушення зобов’язання є сплата неустойки, що передбачено вимогами п.3 ч.1 ст.611 ЦК України. У ст.549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Ч.2 чт.551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Умовами п.6.3. укладеного між сторонами із протоколом розбіжностей договору встановлено, що за порушення терміну сплати за товар, відповідач зобов’язаний сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої в оплаті суми за кожен день прострочення платежу. В разі, якщо відповідач не оплатив товар більше 10 (десяти) банківських днів, відповідач сплачує позивачу штраф в розмірі 5% від вартості несвоєчасно оплаченого понад вказані строки товару.

Між тим, як вище встановлено господарським судом, на виконання умов укладеного з відповідачем договору позивач 16.04.2008р. уклав договір перевезення із залізницею, що підтверджується залізничною накладною №35901151 і відвантажив товар відповідачу разом з таким супровідним документом як сертифікат якості №53 від 15.04.2008р., про що свідчить відмітка самого позивача на зворотній стороні залізничної накладної.

Доказів, які свідчать, що разом із товаром позивач передав відповідачу будь-які інші документи, зокрема, комерційний рахунок-фактуру або еквівалентне йому електронне повідомлення, передання якого передбачено умовами укладеного між сторонами договору, позивачем до суду не надано.

Разом з тим, в порушення вимог ст.33 ГПК України, згідно з якою, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивач не надав до суду і доказів, які витребувані у останнього господарським судом (ухвала від 07.07.2008р.), що спростовують доводи відповідача про те, що 05.05.2008р. відповідач факсимільним зв’язком передав відповідачу лист №36/8 від 05.05.2008р. з повідомленням про неможливість прийняття товару із-за відсутності супровідних документів (рахунок на оплату, витратна та податкова накладна) та з вимогою надання вище перелічених документів; що копію видаткової накладної на товар №ЛК-0000236 від 16.04.2008р. позивач передав відповідачу факсимільним зв’язком 05.05.2008р., а оригінал податкової накладної одержаний відповідачем 12.05.2008р.

Таким чином встановлені обставини справи свідчать, що 20.04.2008р. відповідач одержав товар від перевізника, але за відсутністю комерційного рахунку-фактури або еквівалентного йому електронного повідомлення; що рахунок-фактура не переданий позивачем відповідачу і на вимогу останнього, заявлену у листі від 05.05.2008р. №36/8; що копію видаткової накладної на товар №ЛК-0000236 від 16.04.2008р. позивач факсимільним зв’язком передав відповідачу лише 05.05.2008р.; що з 06.05.2008р. по 22.05.2008р. відповідач оплатив поставлений позивачем товар.

В силу вимог ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У частині 4 вказаної статті ЦК України встановлено, що прострочення боржника не настає, якщо зобов’язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Водночас вимогами ч.1 ст.613 ЦК України також встановлено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов’язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов’язку. У частині 2 вказаної статті ЦК України встановлено, що якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов’язок, виконання зобов’язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

З огляду на вищевикладене та виходячи з того, що самим позивачем не вчинено дій, які встановлені договором, зокрема, взагалі не передано відповідачу разом із товаром комерційного рахунку-фактури або еквівалентного йому електронного повідомлення, а відповідач вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов’язання, та на наступний день після одержання від позивача видаткової накладної №ЛК-0000236 від 16.04.2008р., яка надіслана відповідачу факсимільним зв’язком, незважаючи на відсутність рахунку-фактури, розпочав оплачувати поставлений позивачем товар, який повністю оплатив 22.05.2008р., господарський суд дійшов висновку про відсутність вини відповідача у порушенні свого обов’язку щодо оплати поставленого позивачем товару у встановлений договором строк, а отже, і відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ВКФ «Луцьккондитер», оскільки вимогами ч.1 ст.614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов’язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язання.

Відповідно до ст.ст.44,49 ГПК України судові витрати позивача по сплаті державного мита в сумі 271,39 грн. та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн. покладаються на позивача у справі.

Керуючись ст.ст. 44, 49, ст.ст. 82–85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Луцьккондитер" у задоволені позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення підписане 12 серпня 2008 року.

Суддя Смелянець Г.Є.