ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2008 р.

№
4/1113-27/141(4/1597-20/205)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів:

М.Остапенка,
Є. Борденюк,  В. Харченка,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні

касаційну
скаргу

Львівського
міського комунального підприємства (ЛМКП) "Львівтеплоенерго"

на
постанову

від
13.12.2007 року

Львівського
апеляційного господарського суду

у
справі

№
4/1113-27/141 (4/1597-20/205)

за
позовом

Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

до

ЛМКП
"Львівтеплоенерго"

за
участю прокуратури міста Львова

про

стягнення
70  014,27 грн.

В
судове засідання прибули представники сторін:

позивача

не
з'явився

відповідача

Козак
І.С. (дов. від 05.12.2007 року)

Заслухавши
суддю-доповідача -Є. Борденюк, пояснення представників сторін та
перевіривши матеріали справи, Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

В
липні 2006 року суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_1
звернувся до господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з
ЛМКП "Львівтеплоенерго" 43141,58 грн. заборгованості по договору №16
про надання юридичних послуг від 25.02.2003 року, 3770,37 грн. - 3 % річних,
15228,98 грн. - інфляційних нарахувань, 7873,34 грн. - пені та судових витрат.

Позовні
вимоги обґрунтовано тим, що 25.02.2003 року сторонами було укладено договір №16
про надання юридичних послуг, згідно якого позивач зобов'язувався надавати
правову допомогу в судовому захисті інтересів відповідача в господарських судах
України щодо визнання недійсним рішення державної інспекції з контролю за
цінами у Львівській області від 11.02.2003 року про застосування економічних
санкцій на суму 431415,84 грн. (справа №3/48-13/64).

Пунктом
4.1 договору сторонами встановлено, що за надані консультаційні та юридичні послуги,
відповідач повинен сплатити позивачу винагороду в розмірі 2000 гривень, плюс
додатково 10% від суми, за якою для відповідача отриманий позитивний
економічних ефект або прийняте рішення судовим органом на користь замовника
(відповідача) частково або повністю, самостійно скасоване інспекцією з контролю
за цінами рішення, що оспорюється.

Замовник
по договору (відповідач у справі) повинен був провести оплату протягом 10 днів
з моменту отримання відповідачем позитивного економічного ефекту або прийняття
рішення судовим органом на користь замовника (відповідача) частково або
повністю, самостійного скасування інспекцією з контролю за цінами рішення, що
оспорюється (пп. 4.1.2, 5.1. договору).

Факт
повного виконання своїх обов'язків по договору позивач підтверджує постановою
Львівського апеляційного господарського суду від 16.07.2003 року по справі №
3/48-13/64, якою визнано недійсним рішення Державної інспекції з контролю за
цінами у Львівській області від 11.02.2003 року № 29.

Позивачем
заявлена позовна вимога про стягнення 10% від суми економічних санкцій,
встановлених рішенням Державної інспекції з контролю за цінами у Львівській
області (п.4.1.2 договору), а саме 43141,58 грн.

Крім
стягнення основної суми боргу, позивачем також заявлені вимоги про стягнення
7873,34 грн. пені, 3770,37 грн. 3% річних, 15228,98 грн. інфляційних
нарахування.

Рішенням
господарського суду Львівської області від 27.12.2006 року у справі
№4/1597-20/205 позовні вимоги суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_1 задоволені частково та стягнуто з Львівського міського
комунального підприємства "Львівтеплоенерго" 2818,14 грн., з них 2000
грн. боргу та судові витрати.

Постановою
Вищого господарського суду України від 13.03.2007 року рішення господарського
суду Львівської області від 27.12.2006 року у справі №4/1597-20/205 скасовано;
справу передано на новий розгляд до господарського суду Львівської області в
іншому складі суддів.

Постанову
мотивовано тим, що місцевому господарському суду при розгляді даної справи
необхідно було з'ясувати предмет та правову природу договірних відносин сторін,
вичерпно з'ясувати обставини, пов'язані з фактичним виконанням (чи
невиконанням) замовникові робіт за договором, і в залежності від цього
вирішувати питання про задоволення позовних вимог чи про відмову в такому
задоволенні.

Після
нового розгляду справи, рішенням господарського суду Львівської області від
06.09.2007 року (суддя Судова-Хомюк Н.М.) відмовлено в задоволенні позовних
вимог, у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Постановою
Львівського апеляційного господарського суду від 13.12.2007 року (колегія
суддів: Орищин Г.В., Галушко Н.А., Краєвська М.В.) рішення господарського суду
Львівської області від 06.09.2007 року скасовано, прийнято нове рішення, яким
позов задоволено у повному обсязі.

Постанова
суду мотивована тим, що розділом 2 договору про надання юридичних послуг
визначено порядок і терміни виконання зобов'язання виконавцем (позивачем),
зокрема, встановлено, що послуги надаються замовнику шляхом усного та
письмового консультування з юридичних питань; складання проекту позовної заяви,
інших документів, передбачених ГПК України; надання консультаційних послуг з
приводу захисту інтересів замовника, а також особистої участі та представництва
замовника в підприємствах, установах, організаціях, зокрема в господарському
суді. Закінчення робіт з консультування визначається моментом отримання
замовником позитивного економічного ефекту або прийняття рішення
судовим органом на користь замовника, частково або повністю, самостійного
скасування інспекцією з контролю за цінами рішення, що оспорюється. За настання
даних обставин виконавець вважається таким, що виконав свої обов'язки перед
замовником.

Оскільки
постановою Львівського апеляційного господарського суду від 16.07.2003 року по
справі № 3/48-13/64 визнано недійсним рішення Державної інспекції з контролю за
цінами у Львівській області від 11.02.2003 року № 29, то моментом виконання
умов договору позивачем вважається дата набрання постановою законної сили, а
саме 16.07.2003 року. І саме протягом 10 днів з цієї дати повинні були бути
проведені розрахунки відповідача з позивачем (п.5.1 договору), однак в
матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем наданих позивачем
юридичних послуг.

Звертаючись
до суду з касаційною скаргою, Львівське міське комунальне підприємство
"Львівтеплоенерго" просить постанову скасувати, а рішення залишити
без змін, посилаючись при цьому на те, що суд, при розгляді в судовому процесі
всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, має враховувати, що
розмір відшкодування судових витрат не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно
завищеним.

Перевіряючи
юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту,
Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає
до задоволення частково, виходячи з такого.

Факт
надання юридичних послуг підтверджується матеріалами справи, зокрема,
постановою Львівського апеляційного господарського суду від 16.07.2003 року у
справі № 3/48-13/64, якою визнано недійсним рішення Державної інспекції з
контролю за цінами у Львівській області від 11.02.2003 року №29. (а.с.7-11).
Ухвалою Вищого господарського суду України від 21.10.2003 року по справі №
3/48-13/64 касаційна скарга Державної інспекції з контролю за цінами повернута
без розгляду. Ухвалою Верховного Суду України від 10.01.2004 року відмолено в
порушенні провадження з перегляду у касаційному порядку ухвали Вищого
господарського суду України від 21.10.2003 року по справі №3/48-13/64.

Отже,
постанова Львівського апеляційного господарського суду набрала законної сили з
дня її прийняття.

Докази
розірвання чи визнання недійсним договору про надання юридичних послуг в
матеріалах справи відсутні.

А
тому, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що
заявлена позивачем позовна вимога про стягнення 10% від суми економічних
санкцій, встановлених рішенням Державної інспекції з контролю за цінами у
Львівській області (п.4.1.2 договору), а саме 43141,58 грн. є обґрунтованою та
такою, що підлягає до задоволення.

Пунктом
6 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що
правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до
позовів, строк пред'явлення яких, встановлений чинним законодавством, що діяло
раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Враховуючи
обставини справи, до даного позову застосовуються правила Цивільного кодексу
України, положеннями якого для позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) передбачена спеціальна позовна давність в один рік (ст. 258 ЦК України).

Позивачем
вимоги про сплату пені за період з 26.07.2003 року заявлені 24.07.2006 року, а
отже, строк позовної давності, передбачений для вказаних вимог ст. 258 ЦК
України, пропущений, що є підставою для відмови у позові в цій частині відповідно
до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України.

До
того ж, відповідно до вимог ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути
виконано.

За
наведених обставин, постанова в частині стягнення пені підлягає до скасування,
а в позові в цій частині слід відмовити.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11112
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу Львівського міського комунального підприємства
"Львівтеплоенерго" задовольнити частково.

Постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 13.12.2007 року у справі №
4/1113-27/141 (4/1597-20/205) скасувати в частині стягнення з Львівського
міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" на користь
Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 7873,34 грн. пені;
в цій частині у позові відмовити.

В
решті -постанову залишити без зміни.

Головуючий, суддя
М. Остапенко

Судді:
Є. Борденюк

В. Харченко