ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.07.08 р.                     Справа № 17/92

Господарський суд Донецької області у складі судді Татенко В.М. розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Відкритого акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів», м. Нікополь,

до відповідача: Державного підприємства «Донецька залізниця», м. Донецьк

третя особа: Державне підприємство «Придніпровська залізниця», м. Дніпропетровськ

про: стягнення 505,80 грн. збитків

за участю представників сторін

від позивача: Пахомов В.Г. - довіреність

від відповідача: не з’явився

від третьої особи: не з’явився

СУТЬ СПРАВИ:

Відкрите акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» звернулося з позовом до Державного підприємства Донецької залізниці про стягнення 505,80 грн. збитків.

Ухвалою від 03.07.08р. господарський суд залучив до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Державне підприємство «Придніпровська залізниця».

В обґрунтування позовних вимог позивач з посиланням на умови ст.ст. 22, 762, 780, 1166, 1192 Цивільного кодексу (ЦК) України та ст.ст. 41, 116, 126 Статуту залізниць України (далі – «Статут») стверджує, що відповідач порушивши встановлені терміни доставки вантажу – порожнього вагону, завдав збитки на загальну суму 505,80 грн.

Відповідач та третя особа вимоги суду не виконали, відзиви та пояснення суду – не надади, своїх представників для участі у розгляді справи до господарського суду не направили, хоча про день, час та місце розгляду справи були судом належним чином повідомлені, про що свідчать поштові картки – повідомлення про вручення поштової кореспонденції, які знаходяться у матеріалах справи.

За таких обставин згідно вимог ст. 75 ГПК України справа розглянута за наявними у ній документами.

Під час розгляду справи підстави або предмет позову позивачем не змінювались.

Представник позивача письмовою заявою просив суд відкласти розгляд справи «…з метою об’єктивного розгляду факту самостійного використання орендованого вагону № 23565666, а також витребування необхідних для цього документів…». Зважаючи на те, що предметом розгляду за позовом є питання щодо стягнення збитків, а не будь-яких платежів за користування вагоном; перш ніж звертатися з відповідним позовом позивач мав достатньо часу для збирання відповідних доказів; яких-саме «…необхідних доказів…» не вистачає позивачу останній не зазначив; як і не зазначив, що-саме перешкоджало йому у завчасному їх збиранні; наявних у справі документів суд вважає достатнім для вирішення справи по суті – господарський суд не вбачає підстав для відкладанні розгляду справи. Тому у задоволенні клопотання представника позивача відмовлено.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Господарським судом встановлено, що згідно залізничної накладної № 49941785 (а.с. 10) від відправника – ВАТ «Єнакіївський меткомбінат» на адресу одержувача – ВАТ «Нікопольський завод феросплавів» був відправлений вантаж – порожній вагон № 23565666 на власних вісях. Виходячи з відміток на накладній вантаж був прийнятий до перевезення на станції Єнакієве Донецької залізниці 28.12.2007 року, та був виданий одержувачу 01.01.2008 року..

Наполягаючи на стягненні з відповідача збитків, позивач стверджує, що відповідач припустився порушень встановлених термінів доставляння вантажу, та безпідставно використовував зазначений вагон п’ять діб.

Проте, жодних доказів на підтвердження прострочення доставки, самовільного використання згаданого вагону та власне завдання збитків позивач суду не надав.

За ч.1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За ч. 2 ст. 217 ГК України відшкодування збитків є одним з видів господарських санкцій як правовий засіб відповідальності у сфері господарювання.

Виходячи з ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно ч.1 ст. 623 ЦК України та ст. 224 ГК України боржник, який порушив зобов’язання, повинен відшкодувати кредитору у повному обсязі завдані порушенням збитки, включаючи реальні збитки та упущену вигоду.

У відповідності з ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків включаються, зокрема, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків а також неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Крім того, необхідними умовами цивільно-правової відповідальності по відшкодуванню збитків за загальними правилами є:

-          протиправність поведінки особи;

-          збитки, як результат протиправної поведінки;

-          причинний зв’язок між протиправною поведінкою і завданими збитками;

-          вина особи, що заподіяла збитками.

Норми статей 33 – 34 ГПК України покладають на сторони обов’язок доказування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до діючого законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наявність збитків у сумі 505,80 грн. позивач обґрунтовує лише розрахунком. Однак, сам по собі розрахунок не може вважатися належним доказом завдання збитків у розумінні вимог ст. 34 ГПК України. Тому суд вважає, що наявність збитків у спірній сумі позивачем не доведено, як недоведені й інші складові складу господарського правопорушення з боку відповідача.

Судові витрати відносяться на позивача.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82 – 85 ГПК Україні, господарський суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову відмовити.

Суддя