ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

08.05.2008

Справа №2-7/3121-2008

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сакська водна компанія» (96560, Сакський район, с. Ліснівка, вул. Механізаторів, 9)

До відповідача Відкритого акціонерного товариства «Крименерго» (м. Сімферополь, вул. Київська, 74/6)

Про визнання неправомірними дій.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача – Черкашин Е. С., керівник

Від відповідача - Котов А. В., предст., дов. №194 від 29.02.2008 р.

Суть справи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сакська водна компанія» звернулось до Господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Крименерго», в якому просить визнати неправомірними дії відповідача по складанню акту про порушення Правил користування електричною енергією та скасувати нарахування за протоколом від 20.02.2008 р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на засідання комісії з розгляду актів про порушення ПКЕЕ не був викликаний представник ТОВ «Сакська водна компанія», чим, на думку позивача, були порушені його права.

Відповідач проти позову заперечував з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи судом не вбачається.

Розгляд справи відкладався у порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

За клопотанням сторін строк розгляду справи був продовжений у порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

18.06.2007 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сакська водна компанія» (Споживач) та Відкритим акціонерним товариством „Крименерго» (Постачальник) був укладений договір поставки електричної енергії. (а. с. 10-13), згідно з розділом 1 якого Постачальник поставляє електричну енергію Споживачу, а Споживач сплачує Постачальнику її вартість та здійснює інші платежі згідно умовам цього Договору та додаткам до Договору, які є його невід’ємними частинами

Згідно з п. 2 Договору під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов’язуються керуватись чинним законодавством України, зокрема, Законом України „Про електроенергетику”, Правилами користування електричною енергією, затвердженими у встановленому порядку.

Матеріали справи свідчать, що 15.02.2008 р. представниками ВАТ «Крименерго» був проведений огляд об’єкту, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Сакська водна компанія» - свердловини водопостачання в с. Ліснівка Сакського району, в ході якого було виявлено порушення позивачем Правил користування електричною енергією. Порушення ПКЕЕ було зафіксовано в акті №102631 від 15.02.2008 р.

Вказаний акт був розглянутий на засіданні комісії, якою було прийнято рішення у вигляді протоколу від 20.02.2008 р. про нарахування вартості електричної енергії у сумі 3852,76 грн.

Вважаючи дії ВАТ «Крименерго» по складанню акту про порушення Правил користування електричною енергією такими, що не відповідають положенням чинного законодавства України, позивач звернувся до суду з позовом про визнання їх неправомірними.

Проте, з цього приводу суд вважає за необхідне повідомити наступне.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Крім того, ст. 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Конституційний суд України в Рішенні від 01.12.2004 р. у справі №1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У той же час, способами захисту цивільних прав та інтересів, згідно з ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Отже, чинним законодавством України не передбачений такий захист цивільного права та інтересу як визнання неправомірними дії електропостачальної організації щодо складання актів по порушення Правил користування електроенергією.

Вказана вимога за своєю правовою природою є вимогою про встановлення факту неправомірності дій відповідача при нарахуванні вартості спожитої електроенергії, що у свою чергу не призводить до поновлення порушених прав.

Розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захист прав та охоронюваних законом інтересів учасників правовідносин, оскільки вимогу щодо припинення таких дій або відшкодування заподіяної такими діями шкоди не заявлено.

Зазначене є лише встановленням факту, що має юридичне значення, який може встановлюватися господарським судом лише при існуванні та розгляді між сторонами договору спору про право цивільне.

Таким чином, не вірно обраний Товариством з обмеженою відповідальністю «Кримкульттовари» спосіб захисту свого права та майнового інтересу не відповідає вимогам діючого законодавства.

Не передбачений чинним законодавством України і такий спосіб захисту порушеного права як скасування нарахування за протоколом засідання комісії електропостачальника.

Суд звертає увагу на те, що під час розгляду справи позивач не скористався наданим йому статтею 22 Господарського процесуального кодексу України правом та не змінив предмет позову. У свою чергу, невірно обраний спосіб захисту права та інтересу є підставою для відмови в задоволенні позову.

Згідно зі статтею 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

- спорів про приватизацію державного житлового фонду;

- спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

- спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

- спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

- інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

Отже, враховуючи те, що даний спір виник при виконання сторонами договору про поставку електричної енергії, він підвідомчий господарським судам України, проте, невірно обраний спосіб захисту порушеного права є підставою для відмови в позові, а не припинення провадження у справі. Аналогічна позиція викладена в п. 14 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році» N 01-8/344 від 11.04.2005 р. (зі змінами станом на 07.11.2007 р.), в якому зазначено, що суд, дійшовши висновку, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити у позові, а не припиняти провадження у справі за її непідвідомчістю суду.

За таких обставин, всебічно та в повному обсязі дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи документи на фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сакська водна компанія» не підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають віднесенню на позивача.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.