ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"03" червня 2008 р.

Справа №  4/153

Господарський суд Кіровоградської області у
складі судді Хилька Ю.І.за участю секретаря судового засідання Волоткевича
А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 4/153

за
позовом: суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, смт.
Добровеличківка Кіровоградської області

до
відповідача: Добровеличківська районна державна адміністрація, смт.
Добровеличківка Кіровоградської області

про
зобов'язання вчинити дії

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від
позивача - участі не брали

Від
відповідача - участі не брали

Сторони
належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, клопотань від
сторін про відкладення розгляду справи не надходили, тому суд вважає за можливе
розглянути справу на підставі наданих та досліджених в судовому засіданні
матеріалів справи.

Від
позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі через
професійну зайнятість.

Час
прийняття постанови - 11 год. 10 хв.

Подано
позовну заяву про зобов'язання державного реєстратора Добровеличківської
районної державної адміністрації внести відповідача до Єдиного державного
реєстру.

Позивач
вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

В
липні 2006 року позивач звернувся до державного реєстратора Добровеличківської
райдержадміністрації з заявою про проведення реєстрації його в якості фізичної
особи-підприємця та надав відповідачу всі передбачені законом документи.
16.07.2006 року позивач отримав від державного реєстратора Добровеличківської
райдержадміністрації свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-суб'єкта
підприємницької діяльності НОМЕР_1. Однак, позивачу стало відомо про те, що з
вини державного реєстратора ОСОБА_2. факт проведеної перереєстрації не включено
до Єдиного державного реєстру, чим значно обмежено його право на заняття
підприємницькою діяльністю. Звернення позивача до відповідача про усунення
порушення закону залишені без задоволення через невизначення процедури внесення
таких змін.

Таким
чином позивач оцінює відмову у внесенні змін до Єдиного державного реєстру як
бездіяльність відповідача та просить зобов'язати відповідача внести зміни до
Єдиного державного реєстру щодо проведеної реєстрації фізичної особи-суб'єкта
підприємницької діяльності з 16.07.2006 року.

Заперечення
на позов відповідач не надав, своїм процесуальним правом на участь у судовому
засіданні не скористався та фактично визнав факт неправомірних дій державного
реєстратора ОСОБА_2., тому господарський суд вважає, що виправити допущене з
вини відповідача порушення закону можливо лише шляхом прийняття відповідного
судового рішення.

Проаналізувавши
правовідносини, що виникли між учасниками спору та надавши їм правову оцінку,
господарський суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до
повного задоволення враховуючи наступне.

Згідно
до вимог ст. 43 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» для проведення державної реєстрації фізичної
особи-суб'єкта підприємницької діяльності за відсутності підстав для відмови в
проведенні державної реєстрації фізичної особи-підприємця державний реєстратор
повинен внести до Єдиного державного Реєстру запис про проведення державної
реєстрації фізичної особи-підприємця підставі відомостей реєстраційної картки
на проведення державної реєстрації.

Дата
внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної
реєстрації фізичної особи-суб'єкта підприємницької діяльності є датою
реєстрації фізичної особи-суб'єкта підприємницької діяльності. Строк державної
реєстрації юридичної особи не повинен перевищувати два робочих дні з дати
надходження документів для проведення державної реєстрації фізичної
особи-підприємця. Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця
повинно бути оформлено і видано (надіслано) реєстратором не пізніше наступного
робочого дня з дати державної реєстрації.

Як
вбачається з матеріалів справи, свідоцтво про державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця позивачу видано з відміткою про дату проведення державної
реєстрації 16.07.2006 року.

При
проведенні перевірки за зверненням позивача відповідач також виявив факт
невключення бувшим державним реєстратором ОСОБА_2. позивача до Єдиного
Державного реєстру та ним було вжито заходів для усунення наслідків такого
порушення шляхом звернення до представництва Державного комітету з питань
регуляторної політики та підприємництва (а.с. 13).

Враховуючи
правовий статус відповідача, господарський суд прийшов до переконання про
необхідність розглянути спір по суті в порядку Кодексу адміністративного
судочинства України враховуючи наступне. Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та
Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до початку
діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні
справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського
процесуального кодексу України 1991 року, вирішують відповідні місцеві та
апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства
України.

Завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб,
прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування,
інших посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні  ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1
статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Визначення
поняття "справа адміністративної юрисдикції" наведено у статті 3
Кодексу адміністративного судочинства України, під якою розуміється переданий
на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією з сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто
справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення
адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними
суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових
відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно
керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно
зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Поняття
"суб'єкт владних повноважень" визначено у статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України - це органи державної влади, орган
місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Відтак
необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом
владних управлінських функцій, причому ці функції повинні здійснюватися
відповідним суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Визначившись
з питанням щодо правовідносинами між учасниками спору про віднесення їх до
таких, які підлягають до розгляду за правилами Кодексу адміністративного
судочинства України, провівши розгляд адміністративної справи за правилами
Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд враховує
особливість вказаного Кодексу стосовно презумпції винності суб'єкта владних
повноважень та приписи ст. 71 КАС України про обов'язок доказування кожною
стороною обставин на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, приходить до
переконання, що позивачем надано безспірні докази про наявність правопорушення
з боку відповідача, наданими позивачем доказами доведено сам факт скоєного
правопорушення, тобто порушення його права.

Натомість,
відповідач як суб'єкт владних повноважень не подав будь-яких доказів на
спростування вимог позивача.

У
відповідності до ст. 94 КАС України господарський суд вважає за необхідне
повернути позивачу суму сплаченого судового збору в розмірі 3 грн. 40 коп. за
рахунок Державного бюджету України.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71, 160, 163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства України, господарський суд, -

П О С Т А
Н О В И В :

Позов
задовольнити повністю.

Зобов'язати
Добровеличківську районну державну адміністрацію, смт. Добровеличківка
Кіровоградської області, вул. Кірова, 112 (ідентифікаційний код 04055038)
виконати дії по проведенню реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) в Єдиному державному реєстрі (станом
на 16.07.2006 року).

Повернути
суму сплаченого судового збору в розмірі 3 грн. 40 коп. фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) за рахунок
Державного бюджету України.

Після
набрання судовим рішенням законної сили, за заявою стягувача, буде виданий
виконавчий лист.

Сторони
мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову в порядку і строки
відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України. Про
апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява.
Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції
викладаються в апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції
через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Заява
про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному
обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному
обсязі.

Апеляційна
скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути
подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга
подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява
про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення
строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд
апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Постанова
набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України. Постанова суду першої інстанції набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого
цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,
встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної
сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде
поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова
виготовлена в повному обсязі 03 червня 2008 року.

Суддя

Ю. І.
Хилько