ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2008 р.

№ 2-29/6218.1-2007

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Грейц К.В.,

суддів:

Глос О.І., Бакуліної С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Республіканського комітету Автономної Республіки Крим з охорони навколишнього природного середовища

на постанову

Севастопольського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 р.

у справі

№2-29/6218.1-2007

господарського суду

Автономної Республіки Крим

за позовом

прокурора м.Сімферополя в інтересах держави в особі Республіканського комітету Автономної Республіки Крим з охорони навколишнього природного середовища

до

ТОВ "Кримтеплоелектроцентраль"

про

стягнення 111 081,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 23.10.2007 р. у справі №2-29/6218.1-2007 (суддя Башилашвілі О.І.) позов задоволено у повному обсязі: стягнуто з ТОВ "Кримтеплоелектроцентраль" на користь держави в дохід місцевого бюджету м.Сімферополя 111 081,60 грн., у дохід Державного бюджету України держмито в сумі 1 110,81 грн., у дохід державного бюджету м.Сімферополя витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у господарському суді Автономної Республіки Крим у сумі 118,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим, ТОВ "Кримтеплоелектроцентраль" було подано апеляційну скаргу до Севастопольського апеляційного господарського суду.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 р. у справі №2-29/6218.1-2007 (судді: Антонова І.В., Латинін О.А., Ткаченко М.І.) апеляційну скаргу ТОВ "Кримтеплоелектроцентраль" задоволено: рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 23.10.2007 р. у справі №2-29/6218.1-2007 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову прокурора м.Сімферополя в інтересах держави в особі Республіканського комітету Автономної Республіки Крим з охорони навколишнього природного середовища до ТОВ "Кримтеплоелектроцентраль" про стягнення 111 081,60 грн. відмовлено.

У касаційній скарзі Республіканський комітет Автономної Республіки Крим з охорони навколишнього природного середовища просить скасувати постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 р. у справі №2-29/6218.1-2007 та залишити в силі рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 23.10.2007 р. у справі №2-29/6218.1-2007, посилаючись на порушення господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, оскільки господарським судом не в повному обсязі були з'ясовані обставини та докази, які мають значення у справі, не взято до уваги доводи позивача про те, що за перевищення ліміту забору води розмір збитків визначається на підставі Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення правил охорони водних ресурсів на землях водного фонду, пошкодження водогосподарських споруд і пристроїв, порушення правил їх експлуатації, затвердженої наказом Державного комітету України по водному господарству від 29.12.2001 р. №290.

22.05.2008 р. у засіданні суду оголошувалася перерва до 29.05.2008 р. до 12 год. 30 хв.

Сторони після перерви не скористалися своїм процесуальним правом на участь своїх представників у судовому засіданні касаційної інстанції.

Перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених у них фактичних обставин правильність застосування господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить із обставин, встановлених у справі господарськими судами першої та апеляційної інстанцій, а саме.

Господарськими судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

Сімферопольська "Теплоелектроцентраль" є структурним підрозділом ТОВ "Кримтеплоелектроцентраль" та здійснює спеціальне водокористування на підставі дозволу УКР-КРІ №222 від 02.08.2004 р. зі строком дії до 15.07.2008 р.

Об'єм використання води, встановлений дозволом, складає:

–          з міського водопроводу —1291,2 тис.куб.м/рік (з урахуванням споживачів пос.Гресовського —1281,2 тис.куб.м/рік)

–          від СУОС —3082,8 тис.куб.м/рік (без урахування субспоживачів).

У період із 03–06.10.2006 р. Державною екологічною інспекцією Центрально-Кримського регіону при проведенні перевірки дотримання ТОВ "Кримтеплоелектроцентраль" вимог Водного кодексу України було встановлено перевищення відповідачем лімітів водозабору з поверхневих джерел (Сімферопольське водосховище) на технологічні потреби.

Згідно з актом перевірки додержання природоохоронного законодавства від 03–06.10.2006 р. водозабір із поверхневих джерел (Сімферопольського водосховища) від Салгірського міжрайонного Управління водного господарства на технологічні потреби за 9 місяців у 2006 р. склав 3303,2 тис.куб.м при встановленому ліміті 3082,8 тис.куб.м. Таким чином, перевищення лімітів водозабору Сімферопольською "Теплоелектроцентраль" склало 220,4 тис.куб.м.

Вважаючи, що ТОВ "Кримтеплоелектроцентраль" було здійснено самовільне водокористування, прокурор м.Сімферополя в інтересах держави в особі Республіканського комітету Автономної Республіки Крим з екології та природних ресурсів звернувся до господарського суду з позовом до ТОВ "Кримтеплоелектроцентраль" про стягнення з відповідача збитків, заподіяних державі в результаті самовільного водокористування в сумі 111 081,60 грн. на користь держави до місцевого бюджету м.Сімферополя.

При цьому розрахунок збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного водокористування, було зроблено згідно з Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення правил охорони водних ресурсів на землях водного фонду, пошкодження водогосподарських споруд і пристроїв, порушення правил їх експлуатації, затвердженою наказом Державного комітету України по водному господарству від 29.12.2001 р. №290.

Ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від 30.08.2007 р. здійснено заміну позивача —Республіканського комітету Автономної Республіки Крим з екології та природних ресурсів на його правонаступника —Республіканський комітет Автономної Республіки Крим з охорони навколишнього природного середовища.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції виходив із того, що по-перше, Методика розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затверджена наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 18.05.1995 р. №37 (далі —Методика 1995 р.), не могла бути застосована позивачем при розрахунку суми збитків, оскільки вказана Методика 1995 р. встановлює порядок розрахунку розмірів збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного водокористування, а в даному випадку самовільного водокористування відповідачем не було у зв'язку з наявністю у відповідача дозволу на спеціальне водокористування (а порядок розрахунку розміру збитків у разі перевищення лімітів забору води вказана Методика не передбачає), у зв'язку з чим при розрахунку суми збитків за перевищення лімітів забору води, встановлених у дозволі на спеціальне водокористування, повинна застосовуватися Методика розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення правил охорони водних ресурсів на землях водного фонду, пошкодження водогосподарських споруд і пристроїв, порушення правил їх експлуатації, затверджена наказом Державного комітету України по водному господарству від 29.12.2001 р. №290 (далі Методика 2001 р.); по-друге, обґрунтованість застосування позивачем саме Методики 2001 р. підтверджується листом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 23.04.2007 р. №4619/27-8.

Скасовуючи рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 23.10.2007 р. у справі №2-29/6218.1-2007 та приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, господарський суд апеляційної інстанції виходив із того, що: по-перше, предметом позову є стягнення збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного водокористування, а з огляду на наявність у відповідача дозволу на спеціальне водокористування, самовільного водокористування відповідачем не було; по-друге, актом перевірки додержання природоохоронного законодавства від 03–06.10.2006 р. було встановлено факт перевищення лімітів водозабору (а не самовільного водокористування), а законодавцем розмежовано поняття "перевищення лімітів" та "самовільне використання природних ресурсів" (ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища"); по-третє, приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції в обґрунтування правомірності застосування позивачем Методики 2001 р. послався на лист Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 23.04.2007 р. №4619/27-8 (в якому позивачу рекомендовано застосовувати вказану Методику 2001 р.), не взявши до уваги визначення термінів, подане у п. 3.1 вказаної Методики 2001 р. (згідно з яким самовільне водокористування —це самовільне захоплення, використання вод без спеціального на те дозволу); по-четверте, Методика 1995 р. (яка є обов'язковою для інспекторів інспекційних підрозділів органів Мінекоресурсів) у переліку видів порушень встановлених умов водокористування, внаслідок яких настає відповідальність (п. 4.2 Методики 1995 р.), не містить такого порушення як перевищення лімітів забору води.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що висновки господарського суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Господарськими судами встановлено і матеріалами справи підтверджено, що прокурор м.Сімферополя звернувся до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі Республіканського комітету Автономної Республіки Крим з екології та природних ресурсів до ТОВ "Кримтеплоелек троцентраль" про відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного водокористування, в якому просив стягнути з відповідача 111 081,60 грн. збитків, розрахованих на підставі Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення правил охорони водних ресурсів на землях водного фонду, пошкодження водогосподарських споруд і пристроїв, порушення правил їх експлуатації, затвердженої наказом Державного комітету України по водному господарству від 29.12.2001 р. №290.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на акт перевірки додержання природоохоронного законодавства від 03–06.10.2006 р., в якому встановлено факт перевищення відповідачем ліміту водозабору з поверхневих джерел (що позивач вважає самовільним водокористуванням) за наявності дозволу на спецводокористування УКР-КРІ №222 від 02.08.2004 р. з терміном дії до 15.07.2008 р.

Відповідно до ст. 44 Водного кодексу України водокористувачі зобов'язані, в т.ч.: економно використовувати водні ресурси, дбати про їх відтворення і поліпшення якості вод; використовувати воду (водні об'єкти) відповідно до цілей та умов їх надання; дотримувати встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин та встановлених лімітів забору води, лімітів використання води та лімітів скидання забруднюючих речовин, а також санітарних та інших вимог щодо впорядкування своєї території; здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Відповідно до ст. 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу; спеціальне водокористування є платним.

Відповідно до п. 12 Порядку справляння збору за спеціальне використання водних ресурсів та збору за користування водами для потреб гідроенер гетики і водного транспорту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.08.1999 р. №1494 (зі змінами та доповненнями) за понадлімітне використання водних ресурсів збір обчислюється у п'ятикратному розмірі і справляється за рахунок прибутку водокористувача.

Відповідно до ст. 110 Водного кодексу України порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України.

Водокористувачі звільняються від відповідальності за порушення водного законодавства, якщо вони виникли внаслідок дії непереборних сил природи чи воєнних дій.

Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у:

1) самовільному захопленні водних об'єктів;

2) забрудненні та засміченні вод;

3) порушенні режиму господарської діяльності у водоохоронних зонах та на землях водного фонду;

4) руйнуванні русел річок, струмків та водотоків або порушенні природних умов поверхневого стоку під час будівництва і експлуатації автошляхів, залізниць та інших інженерних комунікацій;

5) введенні в експлуатацію підприємств, комунальних та інших об'єктів без очисних споруд чи пристроїв належної потужності;

6) недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування;

7) самовільному проведенні гідротехнічних робіт (будівництво ставків, дамб, каналів, свердловин);

8) порушенні правил ведення державного обліку вод або перекрученні чи внесенні недостовірних відомостей в документи державної статистичної звітності;

9) пошкодженні водогосподарських та гідрометричних споруд і пристроїв, порушенні правил експлуатації та встановлених режимів їх роботи;

10) незаконному створенні систем скидання зворотних вод у водні об'єкти, міську каналізаційну мережу або зливну каналізацію та несанкціонованому скиданні зворотних вод;

11) використанні земель водного фонду не за призначенням;

12) неповідомленні (приховуванні) відомостей про аварійні ситуації на водних об'єктах;

13) відмові від надання (приховуванні) проектної документації та висновків щодо якості проектів підприємств, споруд та інших об'єктів, що можуть впливати на стан вод, а також актів і висновків комісій, які приймали об'єкт в експлуатацію;

14) порушенні правил охорони внутрішніх морських вод та територіального моря від забруднення та засмічення.

Законодавством України може бути встановлено відповідальність і за інші правопорушення щодо використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів.

Підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України (ч. 1 ст. 111 Водного кодексу України).

Відповідно до ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні у:

а) порушенні прав громадян на екологічно безпечне навколишнє природне середовище;

б) порушенні норм екологічної безпеки;

в) порушенні вимог законодавства України при проведенні екологічної експертизи, в тому числі поданні завідомо неправдивого експертного висновку;

г) невиконанні вимог державної екологічної експертизи;

д) фінансуванні, будівництві і впровадженні у виробництво нових технологій і устаткування без позитивного висновку державної екологічної експертизи;

е) порушенні екологічних вимог при проектуванні, розміщенні, будівництві, реконструкції, введенні в дію, експлуатації та ліквідації підприємств, споруд, пересувних засобів та інших об'єктів;

є) допущенні наднормативних, аварійних і залпових викидів і скидів забруднюючих речовин та інших шкідливих впливів на навколишнє природне середовище;

ж) перевищенні лімітів та порушенні інших вимог використання природних ресурсів;

з) самовільному спеціальному використанні природних ресурсів;

и) порушенні строків внесення зборів за використання природних ресурсів та забруднення навколишнього природного середовища;

і) невжитті заходів щодо попередження та ліквідації екологічних наслідків аварій та іншого шкідливого впливу на навколишнє природне середовище;

ї) невиконанні розпоряджень органів, які здійснюють державний контроль у галузі охорони навколишнього природного середовища, та вчиненні опору їх представникам;

й) порушенні природоохоронних вимог при зберіганні, транспортуванні, використанні, знешкодженні та захороненні хімічних засобів захисту рослин, мінеральних добрив, токсичних, радіоактивних речовин та відходів;

к) невиконанні вимог охорони територій та об'єктів природно-заповідного фонду та інших територій, що підлягають особливій охороні, видів тварин і рослин, занесених до Червоної книги України;

л) відмові від надання своєчасної, повної та достовірної інформації про стан навколишнього природного середовища, а також про джерела забруднення, у приховуванні випадків аварійного забруднення навколишнього природного середовища або фальсифікації відомостей про стан екологічної обстановки чи захворюваності населення;

м) приниженні честі і гідності працівників, які здійснюють контроль в галузі охорони навколишнього природного середовища, посяганні на їх життя і здоров'я.

Законодавством України може бути встановлено відповідальність і за інші порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Визначення терміну "самовільне водокористування" надане у п. 3.1 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення правил охорони водних ресурсів на землях водного фонду, пошкодження водогосподарських споруд і пристроїв, порушення правил їх експлуатації, затвердженої наказом Державного комітету України по водному господарству від 29.12.2001 р. №290, згідно з якою "самовільне водокористування" —це самовільне захоплення, використання вод без спеціального на те дозволу.

Слід зазначити, що господарський суд першої інстанції, дійшовши правомірного висновку про відсутність факту самовільного водокористування відповідачем у зв'язку з наявністю у відповідача дозволу на спецводокористування, в той же час задовольняє позовні вимоги про стягнення збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного водокористування.

Крім того, обґрунтовуючи неможливість застосування для розрахунку розміру збитків Методики 1995 р. (яка згідно з розділом І Методики є обов'язковою для інспекторів інспекційних підрозділів органів Мінекоресурсів України) у зв'язку з відсутністю в ній методики розрахунку збитків у разі понадлімітного забору води, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність застосування методики 2001 р. (не взявши до уваги, що вказана Методика також не визначає розрахунок збитків, заподіяних внаслідок понадлімітного забору води (п. 4.1 Методики).

Крім того, пославшись в обґрунтування висновків про необхідність застосування при розрахунку розмірів збитків Методики 2001 р. на лист Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 23.04.2007 р. №4619/27-8 (який підтверджує обґрунтованість застосування позивачем Методики 2001 р.), господарський суд першої інстанції не звернув уваги, що у вказаному листі йдеться про зобов'язання розрахувати розміри відшкодування збитків за формулою (1) п. 6 Методики 2001 р. при самовільному водокористуванні —(а.с. 73), а не при понадлімітному заборі води (що має місце у даній справі).

З огляду на норми ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", цілком правомірними є висновки господарського суду апеляційної інстанції про те, що законодавцем розмежовано поняття "перевищення лімітів" і "самовільне використання природних ресурсів".

З огляду на викладене, враховуючи, що предметом позову є стягнення збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного водокористування, і встановлення господарськими судами першої та апеляційної інстанцій факту наявності у відповідача дозволу на спеціальне водокористування з терміном дії до 15.07.2008 р. (і, відповідно, відсутності такого порушення як самовільне водокористування), висновки господарського суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення збитків, заподіяних внаслідок самовільного водокористування, є законними і обґрунтованими.

Слід зазначити, що за наявності нормативного обґрунтування позивач не позбавлений права звернутися до господарського суду з позовом про стягнення збитків, заподіяних державі внаслідок перевищення лімітів забору води.

За таких обставин, встановлені господарським судом апеляційної інстанції із дотриманням правил ст. 43 Господарського процесуального кодексу України факти, на підставі яких касаційна інстанція відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору, спростовують доводи касаційної скарги щодо порушення господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 р. у справі №2-29/6218.1-2007 відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, п. 1 ст. 1119, ст. 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Республіканського комітету Автономної Республіки Крим з охорони навколишнього природного середовища на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 р. у справі №2-29/6218.1-2007 залишити без задоволення, а постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 р. у справі №2-29/6218.1-2007 —без змін.

Головуючий К.Грейц

Судді О.Глос

С.Бакуліна