ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
І м е н е м У к р а ї н и
РІШЕННЯ

14 травня 2008 р.           Справа 11/336-07

за позовом Державної інноваційної фінансово-кредитної установи, м. Київ

до закритого акціонерного товариства «Ензим», м. Ладижин

Вінницької області

про стягнення 564 323,82 грн.

Суддя В. Матвійчук

при секретарі судового засідання Т. Кармаліта, за участю представників:

від позивача - В. Мартинюк за довіреністю;

від відповідача - З. Жгун за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення з закритого акціонерного товариства «Ензим»заборгованості згідно договору фінансового лізингу № 15-54/29/04/05 від 29.04.2005р. (з яких: 496496,00 грн. заборгованості за лізинговими платежами, 36849,52 грн. пені, 24204,18 грн. інфляційних втрат, 6774,12 грн. 3 % річних).

Позов мотивовано тим, що на підставі договору фінансового лізингу № 15-54/29/04/05 від 29.04.2005р. 35 позивачем надано відповідачу обладнання у користування за актом приймання-передачі обладнання у користування від 29.04.2005р. та актом приймання-передачі технічної документації та обладнання від 29.04.2005р.. Відповідно до п. 4.3 договору відповідач зобов‘язаний своєчасно вносити лізингові платежі у розмірі, встановленому договором. Проте, з моменту укладення договору відповідач здійснював сплату лізингових платежів несвоєчасно та не в повному обсязі.

Відповідач у відзиві № 42 від 05.05.2008р. позовні вимоги визнає частково в розмірі 556162,24 грн., в тому рахунку: 496496 грн. –основного боргу; 28687,94 грн. –пені; 24204,18 грн. –збитки від інфляції; 6774,12 грн. 3% річних. Заперечує проти пені в розмірі 8161,58 грн., нарахованої позивачем за прострочення сплати 19 та 22 лізингових платежів понад 6-ти місячний термін, встановлений для нарахування штрафних санкцій. Одночасно зазначає, що борг виник внаслідок складного фінансово-економічного становища товариства через необхідність тривалого вкладення значних коштів у відновлення та підтримання єдиного в України біотехнологічного виробництва, що було на грані повної ліквідації. У вказаному відзиві відповідач просить суд надати розстрочку виконання рішення.

При розгляді справи представник відповідача підтримав клопотання про розстрочку виконання рішення. Представник позивача в судовому засіданні заявила, що клопотання відповідача покладає на розсуд суду.

В судовому засіданні 06.05.2008р. судом оголошувалась перерва до 14.05.2008р. з метою надання сторонами доказів необхідних для вирішення справи.

Оцінивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що 29 квітня 2005 року між Українською державною інноваційною компанією (далі-позивач) та закритим акціонерним товариством «Ензим»(далі - відповідач) укладено договір фінансового лізингу № 15-54/29/04/05, предметом якого є передача в платне користування на умовах фінансового лізингу обладнання - технічні комплекси .

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.08.2007 р. Українську державну інноваційну компанію перейменовано в Державну інноваційну фінансово –кредитну установу.

Факт передачі обладнання відповідачеві підтверджується Актом приймання-передачі обладнання в фінансовий лізинг від 29.04.2005р. та Актом приймання-передачі технічної документації на обладнання від 29.04.2005 р.

Відповідно до п. 4.3 Договору відповідач зобов'язаний своєчасно вносити лізингові платежі у розмірі, встановлені Договором. Розрахунок лізингової плати (додаток № 2 до Договору) від 29.04.2005 р. регламентує умови та порядок сплати лізингових платежів Відповідачем, а саме: лізингові платежі за договором були розбиті на частини та чітко встановлені строки їх сплати.

Відповідачем зобов'язання щодо проведення розрахунків здійснюються несвоєчасно.

Так, за період з 01.12.2006 р. по 30.09.2007 р. за відповідачем утворилась заборгованість по сплаті лізингових платежів, що відшкодовують частину вартості обладнання (19, 22, 25, 28 лізингові платежі згідно Розрахунку лізингової плати) в сумі 496 496,00 грн..

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов’язання, яке виникає між суб’єктом господарювання та іншим учасником відносин, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, позовні вимоги позивача про стягнення основної суми заборгованості в розмірі 496 496,00 грн. підлягають задоволенню.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем правомірно нараховані 3% річних в розмірі 6774,12 грн. та збитків від інфляції в сумі 24204,18 грн. відповідно до вимог закону.

Відповідно п. 12.1 Договору за збитки, заподіяні Лізингодавцю невиконанням або

неналежним виконанням умов Договору, Лізингоодержувач несе повну майнову

відповідальність незалежно від наявності або відсутності його вини в цьому. У випадку

прострочення сплати лізингових платежів, відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки (п.4.4 Договору), що відповідно до розрахунку позивача складає 36849,52 грн. пені за період з 01.01.2007 р. по 29.10.2007 р., виходячи з приписів ЦК України.

Суд не може погодитись з твердженням позивача щодо нарахування пені за нормами ЦК України, оскільки між сторонами договору виникли господарські правовідносини і до них слід застосовувати норми ГК України, як спеціального закону, який регулює господарські відносини.

Так, відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Статтею 258 Цивільного кодексу України передбачений спеціальний строк позовної давності в один рік для стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином, ч.6 ст.232 ГК України, передбачає строк, у межах якого нараховуються штрафні санкції, а строк протягом якого особа може звернутися до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється ст. 258 ЦК України в 1 рік.

Беручи до уваги вищевикладене, період нарахування пені обмежений ч.6 ст.232 ГК України становить з 01.07.2007р. по 29.10.2007р., розмір якої складає 28687,94 грн..

Наведене свідчить, що позивачем не вірно визначено період нарахування пені і як наслідок її розмір, а тому в позові в частині стягнення 8161,58 грн. пені слід відмовити.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об‘єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, а в силу статей 32, 33 вказаного Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень шляхом подання доказів.

Враховуючи, що відповідач визнає заборгованість, а вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам, матеріалам справи та законодавству, а отже підлягають частковому задоволенню з розподілом судових витрат за правилами ст.49 ГПК України.

Щодо клопотання відповідача про розстроченням виконання рішення суд вважає за доцільне його задоволити виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, відповідач здійснює сплату розстрочених судом суд згідно рішень господарського суду Вінницької області у справах № 6/123-06 та № 2/420-06. На даний час відповідач знаходиться у важкому фінансово-економічному становищі, про що свідчить баланс товариства. Крім того, відповідач вкладає кошти в розвиток єдиного в Україні біотехнологічного виробництва. Виходячи з наведеного, суд вважає за доцільне розстрочити виконання рішення згідно наведеного відповідачем графіка.

Керуючись ст.ст.43, 33, 43, 49, 82, 83, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з закритого акціонерного товариства «Ензим», (м. Ладижин, вул. Хлібозаводська, 2, Вінницької області, р/р 2642 у ВАТ філія «Укрсімбанк»м. Вінниця, МФО 302429, код 32278747) на користь Державної інноваційної фінансово –кредитної установи, (м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 65 -б, код 00041467, р/р 9142 у ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України», МФО 322313) 496496 (чотириста дев’яносто шість тисяч чотириста дев’яносто шість) грн. - основного боргу, 28687 (двадцять вісім тисяч шістсот вісімдесят сім) грн.. 94 коп. - пені., 24204 (двадцять чотири тисячі двісті чотири) грн. 18 коп. - інфляційних втрат, 6774 (шість тисяч сімсот сімдесят чотири) грн. 12 коп. - 3% річних, 5561 (п’ять тисяч п‘ятсот шістдесят одну) грн. 61 коп. - державного мита, 116 (сто шістнадцять) 29 коп. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В стягненні 8161,58 грн. пені відмовити.

4.          Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5.          Розстрочити виконання рішення зі сплатою:

-          заборгованості по лізинговим платежам в сумі 496496 грн. частинами в такому

порядку:

15000,00 грн. – 31 травня 2008 року;

15000,00 грн. – 30 червня 2008 року;

15000,00 грн. –31 липня 2006 року;

15000,00 грн. – 31 серпня 2008 року;

15000,00 грн. – 30 вересня 2008 року;

15000,00 грн. – 31 жовтня 2008 року;

15000,00 грн. – 30 листопада 2008 року;

15000,00 грн. – 31 грудня 2008 року;

15000,00 грн. – 31 січня 2009 року;

15000,00 грн. – 28 лютого 2009 року;

15000,00 грн. – 31 березня 2009 року;

15000,00 грн. – 30 квітня 2009 року;

15000,00 грн. – 31 травня 2009 року;

15000,00 грн. - 30 червня 2009 року;

15000,00 грн. – 31 липня 2009 року;

15000,00 грн. – 31 серпня 2009 року;

15000,00 грн. – 30 вересня 2009 року;

15000,00 грн. – 31 жовтня 2009 року;

15000,00 грн. – 30 листопада 2009 року;

15000,00 грн. – 31 грудня 2009 року;

15000,00 грн. – 31 січня 2010 року;

15000,00 грн. –28 лютого 2010 грн.;

15000,00 грн. – 31 березня 2010 року;

15000,00 грн. – 30 квітня 2010 року;

15000,00 грн. – 31 травня 2010 року;

15000,00 грн. – 30 червня 2010 року;

15000,00 грн. – 31 липня 2010 року;

15000,00 грн. – 31 серпня 2010 року;

15000,00 грн. – 30 вересня 2010 року;

15000,00 грн. – 31 жовтня 2010 року;

15000,00 грн. – 30 листопада 2010 року;

15000,00 грн. – 31 грудня 2010 року;

16496,00 грн. – 31 січня 2011 року..

-          нарахованих санкцій (пеня, інфляційні втрати, 3% річних) частинами в такому

порядку:

пеня 28687,94 грн.:

14000,00 грн. – 28 лютого 2009 року;

14687,94 грн. – 30 листопада 2009 року;

збитки від інфляції 24204,18 грн.:

12000,00 грн. – 30 квітня 2010 року;

12204,18 грн. – 31 серпня 2010 року;

3% річних 6774,12 грн.:

6774,12 грн. – 31 грудня 2010 року.

6. Копію рішення направити сторонам рекомендованим листом.

Рішення оформлено та підписано 19.05.2008р.

Суддя В. Матвійчук

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу

3 - відповідачу