ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.04.08 р.                     Справа № 39/57пд

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Морщагіній Н.С.

при секретарі судового засідання Бахрамовій А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом:

Товариства з обмеженою відповідальністю “АРТ-СТУДІЯ “БІС” м. Донецьк

до відповідача:

Управління комунальних ресурсів Донецької міської ради м. Донецьк

про:

визнання недійсними підпункту є/ п. 5.1 та п. 13.1 Договору купівлі-продажу від 14.12.2007 р.

За участю представників сторін:

від позивача Харакоз К.С. – за довіреністю;

від відповідача Нікуліна І.О. – за довіреністю;

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “АРТ-СТУДІЯ “БІС” м. Донецьк, звернувся до господарського суду з позовом до відповідача, Управління комунальних ресурсів Донецької міської ради м. Донецьк, про визнання недійсним підпункту є/ п. 5.1 Договору від 14.12.2007 р. купівлі-продажу вбудованого приміщення, яке знаходиться за адресою 83055, м. Донецьк, б. Пушкіна, 31 та визнання недійсним пункту 13.1 Договору від 14.12.2007 р. купівлі-продажу вбудованого приміщення, яке знаходиться за адресою 83055, м. Донецьк, б. Пушкіна, б. 31, в частині обов’язковій реєстрації договору у відповідних органах місцевих рад.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на договір купівлі-продажу від 14.12.2007 р., витяги з державного реєстру право чинів № 5145435 від 14.12.2007 р., акт приймання-передачі від 14.12.2007 р., лист № 1841-ср від 17.12.2007 р.

Представник відповідача надав відзив на позов, проти позовних вимог заперечив, обґрунтовуючи свою правову позиці, вимогами Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”, зокрема, визначеному Законом обов’язкову реєстрацію договору в органах місцевого самоврядування та обов’язок Покупця зберегти профіль підприємства на термін не менше 2-х років.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази, враховуючи пояснення представника позивача, господарський суд встановив.

14.12.2007 р. між Управлінням комунальних ресурсів Донецької міської ради м. Донецьк та Товариством з обмеженою відповідальністю “АРТ-СТУДІЯ “БІС” м. Донецьк, було укладено договір купівлі-продажу вбудованого приміщення, яке знаходиться за адресою 83055, м. Донецьк, б. Пушкіна, буд. 31, який за своїм змістом та правовою природою є договором купівлі-продажу майна та підпадає під правове регулювання норм статей 655-697 ЦК України.

В порядку визначеному ст. 657 ЦК України договір між сторонами укладено в письмовій формі та посвідчено нотаріально, приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу, реєстрацією в реєстрі за № 6071.

На виконання умов Договору, в порядку визначеному п. 1.1, 3 Договору, Управління комунальних ресурсів Донецької міської ради м. Донецьк передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю “АРТ-СТУДІЯ “БІС” м. Донецьк прийняло вбудоване приміщення загальною площею 509, 8 кв.м. в цокольному поверсі житлового будинку (літ. А-5), який знаходиться за адресою 83055, м. Донецьк, б. Пушкіна, буд. 31.

Факт передачі майна підтверджений актом приймання-передачі від 14.12.2007 р., що підписаний та скріплений печатками обох підприємств без зауважень та заперечень.

В свою чергу, ТОВ “АРТ-СТУДІЯ “БІС” м. Донецьк, на виконання п. 1.2, п. 2 Договору, перерахувала на рахунок відповідача, встановлену Договором суму грошових коштів, що складають вартість майна, що підтверджується довідкою Управління комунальних ресурсів Донецької міської ради № 1841-ср від 17.12.2007 р.

Позивач звернувся до господарського суду з вимогою про визнання недійсними окремих положень укладеного між сторонами правочину, мотивуючи позовні вимоги невідповідністю підпункту є/ п. 5.1 та п. 13.1 Договору купівлі-продажу від 14.12.2007 р. положенням норм чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п’ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до пп. є) п. 5.1 Договору покупець, ТОВ “АРТ-СТУДІЯ “БІС” м. Донецьк, зобов’язався зберегти профіль підприємства на термін не менше 2-х років.

Правове регулювання засад підприємницької діяльності в Україні визначено низкою нормативно-правових актів, у тому числі Конституцією України, Цивільним Кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України “Про господарські товариства”, інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законодавчих актів.

Згідно приписів статті 6 Господарського кодексу України встановлено загальні принципи господарювання в Україні, серед яких, і принцип свободи підприємницької діяльності у межах, визначених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України “Про господарські товариства” товариства можуть займатися будь-якою підприємницькою діяльністю, яка не суперечить законодавству України.

Визначення основних напрямків діяльності акціонерного товариства і затвердження його планів та звітів про їх виконання, згідно положень п. а) ч. 5 ст. 41, ч. 1 ст. 59 Закону України “Про господарські товариства” відноситься до виключної компетенції загальних зборів товариства.

Частиною 4 ст. 12 Господарського кодексу України встановлено, що обмеження щодо здійснення підприємницької діяльності, а також перелік видів діяльності, в яких забороняється підприємництво, встановлюються Конституцією України та законом.

Виходячи з системного аналізу наведених вище норм, визначення напрямків підприємницької діяльності товариства, у тому числі профілю підприємства, є невід’ємним правом такого товариства, що гарантовано законом та не може бути обмежено сторонами в договорі договором.

Тому встановлення Договором обмежень щодо напрямків діяльності підприємницької діяльності позивача є такими, що прямо суперечать ст.ст. 6, 12, 19 ГК України, ст.ст.1, 41, 59 Закону України “Про господарські товариства”, а відтак, з огляду на приписи ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України тягне за собою, визнання правочину в цій частині - недійсним.

Відповідно до п. 13.1 Договору купівлі-продажу, встановлено, що цей договір підлягає нотаріальному посвідченню, та реєстрації у відповідних органах місцевих рад у місячний термін з моменту підписання.

Як встановлено судом, предметом Договору, згідно п. 1.1, є вбудоване приміщення загальною площею 509, 8 кв.м. в цокольному поверсі житлового будинку (літ. А-5), який знаходиться за адресою 83055, м. Донецьк, б. Пушкіна, буд. 31.

Згідно приписів ст.ст. 210, 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Державна реєстрація правочинів, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 р. N 671, здійснюється відповідно до Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів.

Реєстраторами, згідно п.1 Положення, визначені державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси (далі - нотаріуси), які згідно з договорами, укладеними з адміністратором Реєстру, проводять державну реєстрацію правочинів, змін, внесених до них, відомостей про припинення їх дії, приймають запити, видають завірені витяги з Реєстру та виконують інші функції, передбачені цим Порядком.

Як вбачається з матеріалів справи договір купівлі-продажу від 14.12.2007 р., оформлений відповідно до вимог ст.ст. 210, 657 ЦК України, укладений в письмовій формі, посвідчений нотаріально та зареєстрований в Державному реєстрі право чинів за № 2570147 (витяг № 5145435 від 14.12.2007 р.).

Наразі реєстрація договору купівлі-продажу вбудованого приміщення у відповідних органах місцевих рад нормами чинного законодавства не передбачена.

З огляду на наведене, умови пункту 13.1 Договору, які передбачають реєстрацію Договору у відповідних органах місцевих рад у місячний термін з моменту підписання, є такими, що прямо суперечать ст.ст. 210, 657 ЦК України, що, в свою чергу, з огляду на приписи ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України має наслідком недійсність правочину в цій частині.

Згідно ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

За таких обставин позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “АРТ-СТУДІЯ “БІС” м. Донецьк суд вважає обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати, відповідно до наданого позивачем клопотання, підлягають віднесенню на нього.

На підставі 115, 181, 203, 215, 328, 331, 392, 525, 526, 614, 625 та 655-697 ЦК України, ст. ст. 207, 208 ГК України, керуючись, ст.ст.22, 33, 36, 49, 75, 82-85 ГПК України, України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “АРТ-СТУДІЯ “БІС” м. Донецьк – задовольнити.

Визнати недійсним підпункту є/ п. 5.1 Договору від 14.12.2007 р. купівлі-продажу вбудованого приміщення, яке знаходиться за адресою 83055, м. Донецьк, б. Пушкіна, 31.

Визнати недійсним пункт 13.1 Договору від 14.12.2007 р. купівлі-продажу вбудованого приміщення, яке знаходиться за адресою 83055, м. Донецьк, б. Пушкіна, б. 31, в частині обов’язковій реєстрації договору у відповідних органах місцевих рад.

В судовому засіданні оголошено повний текст рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя