ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

10.09.08 Справа №13/260-пд-08

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Мойсеєнко Т. В. судді Мойсеєнко Т. В. , Колодій Н.А. , Коробка Н.Д.

при секретарі Акімовій Т.М.

за участю представників:

позивача – нез’явився;

відповідача-1 – Серогодська Т.І., довіреність № 01/08-26-748 від 09.09.2008р.;

відповідача-2 – не з’явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи №13/260-пд-08 та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо – житлового центру «Декорум», м.Херсон

на рішення господарського суду Херсонської області від 24.06.2008р. у справі № 13/260-пд-08

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо – житлового центру «Декорум», м.Херсон

до відповідача-1 Комунального підприємства «Дніпровський – ХБК», м.Херсон

до відповідача-2 Управління житлового господарства виконавчого комітету Херсонської міської ради, м.Херсон

про визнання договору недійсним

Встановив:

Рішенням господарського суду Херсонської області від 24.06.2008р. у справі № 13/260-пд-08 (суддя Закурін М.К.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду прийнято з посиланням на ст.ст.203, 215 Цивільного кодексу України, частини 2 та 3 ст.180 ГК України, ст.ст.19, 26 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» та мотивовано тим, що позивач не є стороною у договорі № 1 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території від 02.01.2008р., а тому йому не належить право його оспорювання саме з підстав відсутності у договорі істотних умов, які визначені статтею 26 Закону України «Про житлово – комунальні послуги». Крім того, у позивача відсутні права щодо заявлення вимог про визнання спірного договору недійсним також через неукладеність договору № 1 від 01.07.2005р., яким мотивовані позовні вимоги позивача До того ж, спірний договір був розірваний сторонами за додатковою угодою від 16 квітня 2008р., а тому відсутні правові підстави для визнання його недійсним.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, у апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення господарського суду Херсонської області від 24.06.2008р. у справі № 13/260-пд-08 у зв’язку з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального права, а також неповним з’ясуванням обставин справи та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та визнати дійсним договір №1 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території від 01.07.2005р., який укладений між Управлінням житлового господарства виконавчого комітету Херсонської міської ради та ТОВ ВЖЦ «Декорум». Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що договір № 1 від 01.07.2005р., який укладений між ТОВ ВЖЦ «Декорум» та Управлінням житлового господарства виконавчого комітету Херсонської міської ради є діючим, оскільки у п.5 цього договору визначено, що він діє до проведення наступного конкурсу. Проте, позивач у квітні місяці довідався, що між КП «Дніпровський ХБК» та Управлінням житлового господарства виконавчого комітету Херсонської міської ради 02.01.2008р. було укладено договір № 1 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, додатком №1 до даного договору є дислокація, в якій зазначено той самий житловий фонд, що і до договору № 1 від 01.07.2005р. Таким чином, на думку скаржника, укладення договору № 1 від 02.01.2008р. порушує його законні права та охоронювані законом інтереси. Крім того, оспорюваний договір не можна вважати дійсним, так як він укладений всупереч статті 28 Закону України «Про житлово – комунальні послуги», без проведення конкурсу. Підставою для укладення договору між відповідачем -1 та відповідачем -2 є наказ № 2 від 02.10.2008р., який визнаний постановою господарського суду Херсонської області від 18.03.2008р. недійсним. Разом з цим, скаржник наголошує на тому, що сторонами за спірним договором не було досягнуто згоди з усіх істотних умов, які визначені ст.26 ЗУ «Про житлово – комунальні послуги», що є підставою для визнання його недійсним згідно ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України. Не погоджується заявник і з мотивувальною частиною оскаржуваного рішення суду, в якій встановлено факт того, що договір про надання послуг з обслуговування житлових будинків та прибудинкової території № 1 від 01.07.2005р. є неукладеним, у зв’язку з тим, даний договір було укладено з додержанням вимог чинного законодавства, а тому підстави для визнання його неукладеним відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-1 зазначив, що доводи позивача є безпідставними, а оскаржуване рішення таким, яке винесено у відповідності до норм діючого законодавства. В обгрунтування своїх доводів КП «Дніпровський –ХБК» вказав, що до договору №1 від 01.07.2005р., на який посилається позивач, не було надано дислокації будинків, переданих на обслуговування позивачу. Термін дії договору № 5 від 03.05.2007р. був дійсним до 31.12.2007р., так як постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 22.04.2008р. у справі № 14/79-пд-08 рішення господарського суду Херсонської області від 25.02.2008р. по названій справі про визнання вказаного договору недійсним було скасовано, а у позові відмовлено. Твердження позивача про те, що про оскаржуваний договір він довідався у квітні місяці 2008р. не відповідає дійсності, так як позивач звертався до господарського суду Херсонської області з позовом до управління житлового господарства про скасування наказу цього управління № 2 від 02.01.2008р., крім того, позивачем було отримано копію наказу вказаного управління про передачу житлового фонду від ТОВ ВЖЦ «Декорум» на обслуговування КП «Дніпровський – ХБК». Відповідач-1 наголошує на тому, що позивач не здійснює обслуговування будинків з 02.01.2008р., а відшкодовує дебіторську заборгованість, про що свідчать попередження, які надходять мешканцям міста. Натомість відповідач-1 у січні 2008р. уклав договори з виробниками комунальних послуг та мешканцями будинків, переданих йому на обслуговування. При цьому, в зазначених попередженнях, позивач посилається на договір, що був укладений 03.05.2007р. за № 5 та на той факт, що з 01.01.2008р. житловий фонд передано на обслуговування КП «Дніпровський ХБК». Одночасно, відповідач-1 вказує на те, що позивач не є стороною спірного договору, останній не вправі оскаржувати договір між відповідачем-1 та відповідачем-2 з підстав відсутності в договорі істотних умов. На підставі викладеного, відповідач-1 просить суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

У запереченнях на апеляційну скаргу відповідач-2 вказує на те, що оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга позивача безпідставною з наступних підстав. Позивач не є стороною спірного договору, а тому він не вправі взагалі оскаржувати договір, який укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2 з підстав відсутності в договорі істотних умов, окрім того, позивачем не підтверджено та доведено, які самі його права та інтереси порушенні, внаслідок укладення спірного договору. Твердження апелянта проте, що позовні вимоги визнанні відповідачами, у зв’язку з тим, що договір № 1 від 02.01.2008р. був розірваний через невідповідність діючому законодавству спростовуються тим, що виконавчим комітетом Херсонської міської ради було прийнято рішення № 140 від 18.03.2008р., яким затверджено нову типову форму договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Крім того, оскаржуваний договір неможливо було визнати недійсним, так як на момент винесення рішення суду останній вже не діяв, тобто відсутній сам предмет спору. Водночас, відповідач-2 зазначає, що позивачем неналежним чином виконувалися умови договору № 1 від 01.07.2005р. щодо забезпечення безперервного обслуговування житлового фонду, що стало підставою для відмови від послуг ТОВ ВЖЦ «Декорум».

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 06 серпня 2008р. у справі № 13/260-пд-08 апеляційна скарга позивача прийнята та призначена до розгляду на 10.09.2008р.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 1703 від 09.09.2008р. справу призначено до розгляду у складі колегії – головуючого судді Мойсеєнко Т.В., суддів Колодій Н.А., Коробка Н.Д., якою і прийнято постанову.

У судове засідання, яке відбулося 10.09.2008р. уповноважений представник позивача та відповідача-2 не з’явилися, про дату, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, тому дана справа розглядалась відповідно до вимог ст. 75 ГПК України за наявними матеріалами.

За заявою представника відповідача-1 присутнього у судовому засіданні, судовий процес проводився без застосування технічних засобів фіксації та за його згодою у судовому засіданні 10.09.2008р. оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Відповідно до ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при прийняті оскаржуваного рішення, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 01.07.2005р. між Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-житловим центром „Декорум” та Управлінням житлового господарства виконавчого комітету Херсонської міської ради було підписано договір № 1 про обслуговування житлових будинків і прибудинкової території, за умовами якого позивач, виконуючи функції виконавця, взяв на себе зобов’язання утримувати житлові будинки, їх обладнання і прилеглу до них територію, надавати житлово-комунальні послуги та проводити розрахунки із квартиронаймачами і власниками житлових приміщень, згідно до дислокації будників, яка є додатком до договору.

Пунктом 5.1 договору сторони обумовили, що він вважається укладеним з 01.07.2005р. і діє до проведення конкурсу з утримання житлового фонду і прибудинкової території.

03.05.2007р. між позивачем та відповідачем-1 було укладено договір № 5 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території зі строком дії до 31.12.2007р.

Однак, постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 22 квітня 2008р. у справі № 14/79-ПД-08 за позовом ТОВ ВЦ „Декорум” до управління житлового господарства виконавчого комітету Херсонської міської ради про визнання недійсним договору № 5 від 03.05.2007р. встановлено, що цей договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, оскільки між сторонами не досягнуто згоди з істотних умов, які встановлені статтею 26 Закону України „Про житлово-комунальні послуги”. Вказана постанова апеляційної інстанції не скасована і є чинною на день розгляду судом спору у справі № 13/260-пд-08.

Враховуючи наведене, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на даний час між ним та управлінням житлового господарства виконавчого комітету Херсонської міської ради продовжують існувати договірні відносини за договором № 1 від 01.07.2005р, а тому управлінням житлового господарства виконавчого комітету Херсонської міської ради не мало права укладати з комунальним підприємством „Дніпровський–ХБК” договір № 1 від 02.01.2008р., за умовами якого відповідач-1, виконуючи функції виконавця, взяв на себе зобов’язання утримувати житлові будинки і прилеглу до них територію, надавати житлово-комунальні послуги, згідно до дислокації будинків, яка є додатком до договору. У дислокації до спірного договору визначені ті самі об’єкти, що і до договору №1 від 01.07.2005р., тому укладання договору з КП «Дніпровський ХБК» порушує права позивача.

Також позовні вимоги обґрунтовані не відповідністю спірного договору положенням частини 1 статті 203 ЦК України, а саме: зміст спірного договору суперечить вимогам ст.638 ЦК України і ст. 180 ГК України та приписам статті 26 Закону України „Про житлово-комунальні послуги”.

Згідно статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою – третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зазначені пункти статті 203 ЦК України визначають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 р. №3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угод недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і застосування передбачених законом наслідків.

Правовідносини в частині надання послуг з обслуговування житлових будинків і прибудинкової території регулюються Законом України «Про житлово – комунальні послуги».

Відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово – комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статтею 26 названого Закону визначені істотні умови договору на надання житлово-комунальних послуг, а саме такими є: 1) найменування сторін; 2) предмет договору; 3) вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг; 4) порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги; 5) порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; 6) права та обов'язки сторін; 7) порядок контролю та звіту сторін; 8) порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг; 9) визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу; 10) порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту); 11) умови доступу в квартиру, будинок, приміщення, на земельну ділянку для усунення аварій, неполадок, огляду мереж, зняття контрольних показників засобів обліку; 12) порядок здійснення ремонту; 13) відповідальність сторін та штрафні санкції за невиконання умов договору; 14) порядок вирішення спорів; 15) перелік форс-мажорних обставин; 16) строк дії договору; 17) умови зміни, пролонгації, припинення дії договору; 18) дата і місце укладення договору.

Договір на надання житлово-комунальних послуг, як визначено ч.3 ст.26 Закону України «Про житлово – комунальні послуги» набирає чинності з моменту його укладання.

Частинами 2 та 3 статті 180 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх істотних умов. Істотними є умови, визнані таким за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов’язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Аналогічні положення містяться і у ст.638 ЦК України.

Дослідивши договір № 1 від 01.07.2005р., який, як вважає позивач, є правовою підставою для надання ним послуг з обслуговування будинків та прибудинкової території і на який позивач посилається в обґрунтування порушення його прав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що даний договір є неукладеним, оскільки не містить усіх визначених ст. 26 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» істотних умов, а саме: загальна вартість послуг, порядку перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження якості; порядку вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг; визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу; порядку обслуговування мереж та розподілу повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту); умови доступу в квартиру, будинку, приміщення, на земельну ділянку для усунення аварій, неполадок, огляду мереж, зняття контрольних показників засобів обліку; прядку здійснення ремонту; переліку форс-мажорних обставин.

Оскільки договір № 1 від 01.07.05р. є неукладеним, то посилання позивача на цей договір в обґрунтування порушення його прав відповідача є безпідставним.

Доводи заявника апеляційної скарги, стосовно того, що істотні умови вказаного договору визначені на підставі типового договору, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 07.09.98 N 194 не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки з 30.07.2004р. набрав чинності Закон України «Про житлово-комунальні послуги» і усі договори про надання житлово-комунальних послуг повинні укладатись відповідно до вимог вказаного закону.

Крім того, відповідно до ч.7 ст. 28 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» типові договори на надання житлово-комунальних послуг затверджує Кабінет Міністрів України.

Слід зазначити також, що згідно п.1 прикінцевих положень даного Закону, договори, укладені раніше, які не приведені у відповідність до його положень до 01.01.2006р. втрачають чинність.

Також Правилами утримання житлових будинків та при будинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспа України № 76 від 17.05.05р. передбачено, що порядок укладання договорів у сфері житлово-комунальних послуг визначається згідно з Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (п.1.6).

Необхідно також зазначити, що додатком до договору, а відповідно невід’ємною його частиною та істотною умовою, є узгоджена сторонами дислокація до договору № 1 від 01.07.05р. Однак, позивач не надав суду узгодженої сторонами дислокації будинків. Відповідач-2 зазначає, що до договору № 1 від 01.07.05р. такої дислокації не складалось. Наявна у справі копія переліку житлового фонду (а.с21) не є узгодженою дислокацією будинків, та не містить посилань на те, що є додатком саме до договору № 1 від 01.07.05р. За таких обставин, не можна вважати узгодженою таку істотну умову договору, як перелік будинків, що передавався на обслуговування позивачу за договором № 1 від 01.07.05р.

Відповідно до ст. 1 ГПК України з позовом підприємства, установи, організації , інші юридичні особи мають право звертатись до господарського суду за захистом своїх порушених прав або охоронюваних законом інтересів.

В даному випадку колегія суддів вважає, що оскільки договір від 01.07.2005р. є неукладеним, ніяких прав позивача оспорюваним договором, укладеним між відповідачами, не порушено.

ТОВ ВЖЦ «Декорум» не є стороною спірного договору, а тому йому не належить право його оспорювання саме з підстав відсутності в договорі істотних умов, які визначені названою статтею 26 зазначеного Закону.

На підставі викладеного, судова колегія зазначає, що у позивача відсутні права щодо заявлення вимог про визнання спірного договору недійсним з підстав, викладених у позовній заяві.

Разом з тим, щодо доводів скаржника стосовно укладення спірного договору без проведення конкурсу, то згідно приписів ч.2 ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» орган місцевого самоврядування визначає перелік житлово- комунальних послуг, право на здійснення яких буде виборюватися на конкурсних засадах. Тобто обов’язковість проведення конкурсу визначається органом місцевого самоврядування і дана обставина не є підставою для визнання недійсним договору №1 від 02.01.2008р.

Слід також зазначити, що на момент розгляду даної справи у суді першої інстанції, спірний договір був розірваний сторонами за взаємною згодою, що підтверджується додатковою угодою від 16 квітня 2008 року.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позивач всупереч статті 33 ГПК України не довів тих обставин, на які він посилається у апеляційній скарзі, у зв’язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови позивачу у задоволенні позовних вимог.

Крім того, заявник апеляційної скарги документально не підтвердив та не довів у встановленому законом порядку, яким самим чином укладення договору № 1 від 02.01.2008р., між відповідачем-1 та відповідачем-2 порушує його законні права та охоронювані законом інтереси.

Вимога заявника апеляційної скарги щодо визнання дійсним договору № 1 від 01.07.2005р. не підлягає задоволенню, оскільки вона не була предметом розгляду у суді першої інстанції і відповідно до ч.3 ст.101 ГПК України не може прийматись та розглядатись судом апеляційної інстанції.

Доводи заявника апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним та матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи заявника, які викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для зміни або скасування судового рішення.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на заявника апеляційної скарги

Керуючись ст. ст. 49, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд –

Постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо – житлового центру «Декорум», м.Херсон залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Херсонської області від 24.06.2008р. у справі № 13/260-пд-08 залишити без змін.

Головуючий суддя Мойсеєнко Т. В.

судді Мойсеєнко Т. В.

Колодій Н.А. Коробка Н.Д.