ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2008
Справа № 12/38-08

Дніпропетровський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
судді Науменко І.М. -доповідач

суддів:
Білецької Л.М.,
Голяшкіна О.В.

при
секретарі судового засідання: Прокопець Т.В.

за
участю представників сторін:

від
відповідача:  ОСОБА_1 , паспорт
серії  НОМЕР_1  від 08.12.01;

від позивача:  Гуленко Марина Сергіївна, представник ,
довіреність №20  від 27.03.08;

розглянувши
апеляційну скаргу селянського (фермерського) господарства ОСОБА_2,АДРЕСА_1

на
рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2008 року  у справі № 12/38-08

за
позовом   товариства з обмеженою відповідальністю
Комерційний банк „Земельний Капітал”, м. Дніпропетровськ

до
:  селянського (фермерського) господарства
ОСОБА_2, Дніпропетровська область

про  стягнення 1251048,65 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 20.02.08р. у справі № 12/38-08 (суддя Жукова
Л.В.) позов задоволено частково.

Приймаючи
оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не
виконав належним чином зобов'язання за договором у встановлений строк, в
зв'язку з чим виникла заборгованість у сумі 657020,00 грн.

Не
погодившись з рішенням господарського суду, відповідач звернувся до
Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що судом
першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права, а також неповно
досліджено всі матеріали справи.

Позивач в своєму відзиві на
апеляційну скаргу просив залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного господарського суду, дослідивши матеріали справи, вивчивши
апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як
видно з матеріалів справи, 12 лютого 2006р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю Комерційний банк „Земельний Капітал” та Селянським  (фермерським) господарством ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір № 922 за умовами п.1.1 якого  позивач при наявності кредитних ресурсів
надає відповідачеві кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії на
суму 1 000 000,00 грн. строком погашення 09 лютого 2007р. та сплатою процентів
у розрахунку 23 % річних, а  відповідач
зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти на умовах цього договору.

В подальшому, між сторонами були
укладені додаткові угоди до договору № 1 від 31.05.2006р.; № 2 від
29.06.2006р.; № 3 від 28.12.2006р.; № 4 від 08.02.2007р.; № 5 від 25.04.2007р.;
№ 6 від 17.05.2007р.; № 7 від 15.06.2007р.; № 8 від 18.06.2007р.; № 9 від
26.07.2007р.;  № 10 від 20.09.2007р.; №
11 від 31.10.2007р.

Пунктом 1 додаткової  угоди
№ 1 від 31.05.2006р. до зазначеного
кредитного договору  збільшено
суму відкритої кредитної лінії за кредитним договором № 922 від 13 лютого
2006р. на 600 000,00 гривень. Пункт 1.1 кредитного договору після слів „...на
суму” викладено в наступній редакції: „1 600 000,00 грн.”

Додатковою угодою № 4 від
08.02.2007р. до кредитного договору внесено зміни до п.1.1 кредитного договору
№ 922 від 13 лютого 2006 року. Після слів „... надає позичальнику кредит” слід
читати наступне: на суму 1 475 000,00 грн. строком погашення 25 жовтня 2007
року”.

Додатковою угодою № 6 від
17.05.2007р. до кредитного договору збільшено суму відкритої кредитної лінії за
кредитним договором № 922 від 13 лютого 2006р. до 1 635 000,00 грн.

Додатковою угодою № 7   від 15.06.2007р. до кредитного договору  сплата річних процентів   змінена
з 23% до 20% річних.

Так, на виконання  вищезазначених зобов'язань за договором
позивач в період з  28 лютого 2006р. по
26 жовтня 2007р. перерахував на користь відповідача кошти у розмірі 1 763 024
грн. 66 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями
меморіальних ордерів (а.с. 44-132, том. 1).

Згідно п.5.5, п.5.7 кредитного
договору відповідач взяв на себе зобов'язання забезпечувати повне погашення
суми кредиту згідно з п.1.1 цього договору. Перераховувати проценти за
користування кредитом 30 (31) числа кожного місяця згідно з умовами цього
договору.

В забезпечення кредитного договору №
922 було укладено договори застави нерухомого та рухомого майна, яке належить
С(Ф)Г ОСОБА_2

Судовою
колегією встановлено, що внаслідок невиконання С(Ф)Г „ОСОБА_2 своїх зобов'язань
по кредитному договору № 922 від 12.02.06р. приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 14.02.08р. було
вчинено виконавчий напис за № 1850 про звернення стягнення на заставлене майно.

Постановами
Підрозділу примусового виконання рішень Відділу Державної виконавчої служби
Головного управління юстиції у Дніпропетровській області 20.02.2008р. на
підставі згаданого виконавчого напису відкриті виконавчі провадження відносно
відповідача у даній справі.

Тобто
фактично позивач використав своє право на задоволення своїх вимог стосовно
даного предмету спору.

Статтею
4 Закону України „Про виконавче провадження” встановлено, що заходами
примусового виконання рішень є: звернення стягнення на майно боржника;
звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію
боржника; вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів,
зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно
частин 1, 2, 5, 6, 7 ст.. 52 Закону України „Про виконавче провадження”,
стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за
виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. За
постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору, винесеної у
виконавчому провадженні про звернення стягнення на заставлене майно, стягнення
звертається на вільне від застави майно боржника. У разі коли коштів, одержаних
від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто
стягнення на заставлене майно, виконавчий документ повертається
стягувачу-заставодержателю в порядку, визначеному пунктом 6 частини першої статті
40 цього Закону. Реалізація заставленого майна провадиться в порядку,
встановленому цим Законом. З коштів, одержаних від реалізації заставленого
майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого
вони використовуються для задоволення вимог заставодержателя. Якщо
заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, кошти йому
виплачуються у разі належного підтвердження права на заставлене майно. Після
повного задоволення вимог заставодержателя залишок коштів використовується для
задоволення вимог інших стягувачів у порядку, визначеному цим Законом. Спори,
які виникають у виконавчому провадженні щодо звернення стягнення на заставлене
майно, вирішуються судом.

Згідно
ч.2 ст.. 5 Закону України „Про заставу”, застава майна може здійснюватися
шляхом передачі товаророзпорядчого документа (коносаменту, складського
посвідчення - варанта тощо) кредиторові.

Згідно
ст.. 20 Закону України „Про заставу”,
визначено порядок реалізації та звернення стягнення на заставлене майно.

Відповідно
до ст.. 21 Закону України „Про заставу”, реалізація заставленого майна
провадиться спеціалізованими організаціями з аукціонів (публічних торгів), якщо
інше не передбачено договором, а державних підприємств та відкритих акціонерних
товариств, створених у процесі корпоратизації, всі акції яких перебувають у
державній власності, - виключно з аукціонів (публічних торгів). Якщо перший
аукціон (публічні торги) оголошено таким, що не відбувся, проводиться наступний
аукціон. Початковою ціною другого і наступних аукціонів вважається ціна,
зменшена на 30 відсотків по відношенню до початкової ціни попереднього
аукціону. Якщо другий і наступні аукціони (публічні торги) оголошені такими, що
не відбулися, заставодержатель має право залишити заставлене майно за собою за
початковою ціною, яка була запропонована на останньому аукціоні (публічних
торгах). У разі якщо заставодержатель відмовився залишити заставлене майно за
собою, це майно реалізується у встановленому порядку, якщо інше не передбачено
договором.

Таким
чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно дослідив
матеріали справи та невірно застосував норми матеріального права, а тому
рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п.1 та п. 4 ч. 1
ст. 104 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись
ст.ст.101, 103-105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну
скаргу селянського (фермерського) господарства ОСОБА_2, Дніпропетровська
область -задовольнити.

Рішення
господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2008р. у справі №
12/38-08 -скасувати.

В
задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя
І.М. Науменко

Суддя
Л.М. Білецька

Суддя                                                                                                   О.В.
Голяшкін