ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2008 р.

№ 42/507

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Остапенка М.І.

суддів :

Вовк І.В.

Барицька Т.Л.

розглянувши касаційну скаргу

ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 28.05.2008 року

у справі за позовом

ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України

до

ВАТ "Укрнафта"

про

зобов’язання укласти договір

В С Т А Н О В И В:

у грудні 2007 року, ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України звернулася до господарського суду м. Києва з позовом до ВАТ "Укрнафта" про зобов’язання укласти договір зберігання природного газу у 2007-2008 рр №117-462 від 22.10.2007 року у його редакції.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилався на безпідставність вимог відповідача викласти п.п.2.1, 2.7.2, 2.7.3, 2.7.4, 2.7.5, 2.12, 5.7 в іншій редакції, що буде суперечити нормативним актам, які регулюють спірні відносини, зокрема "Порядку формування планових розподілів поставок природного газу споживачам та документального оформлення використання обсягів газу учасниками газового ринку України", затвердженого наказом НАК "Нафтогаз України" від 27.01.2004 року, постанові Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 року №747, а тому, з урахуванням цих обставин та обов’язковості надання послуг зі зберігання природного газу на основі договору, позивач просив зобов’язати відповідача укласти з ним договір зберігання природного газу у період з 15.04.2007 року по 15.04.2008 року на запропонованих ним умовах.

Рішенням господарського суду м. Києва від 03.04.2008 року позов задоволено частково. Зобов’язано ВАТ "Укрнафта" укласти з ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" договір зберігання природного газу №117-462 від 22.10.2007 року в редакції згідно листа ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" №128456/11-004 від 23.10.2007 року, крім п.п.2.1, 2.13, 5.7, які викласти в редакції ВАТ "Укрнафта" згідно протоколу розбіжностей №1 від 09.11.2007 року.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду першої інстанції, як ВАТ "Укрнафта", так і ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України, звернулися до апеляційного господарського суду зі скаргами, за наслідками розгляду яких, постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.05.2008 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, апеляційну скаргу відповідача задоволено, рішення господарського суду м. Києва від 03.04.2008 року скасовано, постановлено нове рішення про відмову у позові.

Постановлені у справі судові рішення оскаржено у касаційному порядку й ухвалою Вищого господарського суду України від 07.08.2008 року порушено касаційне провадження у справі касаційною скаргою ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України", у якій вона посилається на неправильну правову оцінку судами обставин справи, безпідставність неприйняття умов договору у запропонованій нею редакції і просить рішення господарського суду м. Києва від 03.04.2008 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.05.2008 року скасувати, постановивши нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши викладені у касаційній скарзі доводи, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.181ГК України, господарський договір викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Як виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на ринку послуг зі транспортування та зберігання вуглеводнів, позивач дотримався вимог зазначеної вище норми, передавши спір щодо розбіжностей на вирішення господарського суду.

При цьому, позивач правильно зазначає, що надавати послуги зі зберігання та транспортування природного газу на основі договорів він зобов’язаний відповідно до Закону України "Про нафту і газ", Закону України "Про трубопровідний транспорт", ліцензійних умов здійснення ним господарської діяльності та інших нормативних документів, які регулюють ринок природного газу України.

Проте, ні наведені вище закони, ні постанова Кабінету Міністрів України "Про забезпечення споживачів природним газом" від 27.12.2001 року №1729, ні наказ НАК "Нафтогаз України" від 27.01.2004 року №45, яким затверджено Порядок формування планових розподілів поставок природного газу споживачам та документального оформлення використаних обсягів газу учасниками газового ринку України, хоча і не зареєстрований у Міністерстві юстиції України, але на який посилається позивач, не містять у собі обов’язковості для відповідача укласти спірний договір, а тому, його укладання можливе лише за взаємною згодою, а у протилежному випадку –такий договір вважається неукладеним.

Що ж до посилань позивача на підпорядкованість відповідача НАК "Нафтогаз України", право останньої на регулювання відносин зі зберігання природного газу відповідно до повноважень, наданих постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року №1729, то зазначена постанова регулює порядок закупівлі та розподілу природного газу НАК "Нафтогаз України", як уповноваженої на те особи, і не передбачає регулювання спірних відносин, а як учасник ВАТ "Укрнафта", НАК "Нафтогаз України" впливає на діяльність відповідача через органи управління останнього, і нормативні акти, прийняті НАК "Нафтогаз України" у межах наданих повноважень і які, відповідно до чинного законодавства, набрали чинності, є обов’язковими до виконання учасниками спірних відносин, незалежно від змісту договірних зобов’язань.

При такому положенні, та враховуючи, що на час прийняття рішення суду строк запропонованого позивачем договору сплинув, відповідач втратив інтерес до участі у спорі і відмовляється від договору, який не є для нього обов’язковим, апеляційний господарський суд правильно відмовив у позові і підстав для скасування судових рішень, за наведених у касаційній скарзі мотивів, судова колегія не вбачає.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.05.2008 року –без змін.

Головуючий М.І. Остапенко

Судді                                                                        І.В. Вовк

Т.Л. Барицька