ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2008 р.

№ 3/392

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого –судді

Дерепи В.І.

суддів :

Грека Б.М. –(доповідача у справі)

Стратієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 18.03.08

у справі

№ 3/392

господарського суду

м. Києва

за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до

Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Святошинського району м. Києва

про

стягнення 41202572,09 грн.

за участю представників від:

позивача

Косовець Н.В. (дов. від 22.05.08)

відповідача

Михайлова Ю.В. (дов. від 03.03.08)

Коміссарова Т.А. (дов. від 02.01.08)

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2007 року Відкрите акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулось із вимогою про стягнення 41202572,09 грн. заборгованості за надані послуги з водопостачання і водовідведення.

Рішенням господарського суду міста Києва від 29.11.07 вимоги ВАТ "АК "Київводоканал" до КП УЖГ Святошинського району міста Києва задоволено частково. Стягнуто з КП УЖГ Святошинського району міста Києва 23637289,89 грн. основного боргу, 1544426,68 грн. штрафу,

2782506,81 грн. пені та 5961486,95 грн. збитків від інфляції, а також витрати зі сплати державного мита. В іншій частині позову відмовлено.

18.03.08 Київський апеляційний господарський суд прийняв постанову, якою частково задовольнив апеляційну скаргу КП УЖГ Святошинського району міста Києва та скасував рішення господарського суду міста Києва від 29.11.2007 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з КП УЖГ Святошинського району міста Києва на користь ВАТ "АК "Київводоканал" 23637289,89 грн. основного боргу, 1544426,68 грн. штрафу, 2782506,81 грн. пені та 5961486,95 грн. збитків від інфляції, в позові в цій частині відмовив. В іншій частині рішення господарського суду міста Києва від 29.11.07 залишене без змін.

Суб’єкт касаційного оскарження вважає, що судом апеляційної інстанції невірно застосовані норми матеріального та процесуального права, а отже просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.03.08 та залишити в силі рішення господарського суду міста Києва від 29.11.07.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, між ВАТ "АК "Київводоканал" та КП УЖГ Святошинського району міста Києва був укладений договір на послуги з водопостачання та водовідведенням № 00362/2-08 від 26.03.02.

За умовами пункту 3.1 наведеного договору, кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показників водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента. Показники водолічильників заносяться у маршрутні карти та підписуються представником абонента, а також скріплюються печаткою абонента.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачем, на виконання умов договору, поставлено питну воду у період з червня 2005 року по червень 2007 року (включно) на суму 48574720,24 грн. Даний розрахунок об’єму поставленої води підтверджується показниками лічильників.

Задовольняючи вимоги щодо стягнення заборгованості за питну воду, господарський суд зазначив, що із загальної суми поставленої питної води у спірний період, що становить 48574720,24 грн., відповідач частково розрахувався, а отже заборгованість становить 23637289,89 грн.

З огляду на приписи статей 358 та 625 Цивільного кодексу України, судом першої інстанції задоволено позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання зобов’язання, індекс інфляції та 3% відсотки за весь час прострочки.

Суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції з тих мотивів, що позивач, в розумінні приписів статей 32, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України, не довів наявність існування заборгованості у підприємства перед компанією на суму 23637289,89 грн., а отже рішення суду першої інстанції скасовано та відмовлено в стягненні основного боргу та фінансових санкцій.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.п.1.6 Постанови від 29.12.76 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад законодавства України.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої та апеляційної інстанцій не відповідають матеріалами справи та вимогам закону. Так, визнавши факт наявності договірних відносин з водопостачання та водовідведення, які оформлені договором № 00362/2-08 суди першої та апеляційної інстанцій в порушення статей 32, 43 Господарського процесуального кодексу України не врахували акт взаємозвірки розрахунків по договору. Із наявного акту взаємозвірки, який надано на виконання вимог суду першої інстанції, сума заборгованості та фактична сума сплати не співпадають із сумою, яка визнана господарським судом.

Застосовуючи відповідальність за невиконання грошового зобов’язання, а також застосовуючи положення Цивільного кодексу України щодо сплати індексу інфляції та 3% річних, суд першої інстанції задовольнив вимоги без врахування часткової сплати боргу як до звернення до суду, так і в період розгляду справи.

Суд першої інстанції всилу приписів ст.ст. 549, 551 Цивільного кодексу України, стягнув пеню за період з 30.03.05 по 26.03.06 в сумі 2782506,81 грн. В той же час, ні місцевим, ні апеляційним судом не враховано, що відповідно до пункту статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Таким чином, судами не було взято до уваги зазначені вимоги закону та положеннями договору, а отже рішення суду першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно уважно дослідити договір, зокрема, виконання договірних зобов’язань, а саме здійснення оплати за надані послуги. Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги, міру виконання зобов’язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов’язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Судам слід врахувати викладене та вирішити спір відповідно до вимог закону.

Враховуючи викладене і керуючись ст.ст. 1115, 1119, 1117, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" задовольнити частково. Рішення господарського суду міста Києва від 29.11.07 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.03.08 по справі № 3/392 скасувати, а справу направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Головуючий - суддя                                                                      В. Дерепа

Судді                                                                                                    Б. Грек

Л. Стратієнко