ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.06.2008                                                              Справа № 12/91

за позовом закритого акціонерного товариства „Будівельне управління №1”, м. Мукачево

до відповідача Мукачівської центральної районної лікарні, м. Мукачево

про стягнення суми 26 041,66 грн. –основного боргу; 7 261,43 грн. –пені; 792,39 грн. – 3 % річних та 294,11 грн. –інфляційних збитків.

Суддя Тисянчин В. М.

Представники:

Від позивача –Рогальський С. А., (представник за довіреністю від 21.05.2008 року)

Від відповідача –не з’явився (не викликався, явка на розсуд сторін)

СУТЬ СПОРУ: заявлено позов закритим акціонерним товариством „Будівельне управління №1”, м. Мукачево до Мукачівської центральної районної лікарні, м. Мукачево про стягнення суми 26 041,66 грн. –основного боргу; 7 261,43 грн. –пені; 792,39 грн. – 3 % річних та 294,11 грн. –інфляційних збитків.

Представнику позивача роз’яснено права і обов’язки передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не заявлено.

Представник позивача підтримує позовні вимоги, посилаючись на їх обгрунтованість матеріалами справи.

Відповідач свого уповноваженого представника для участі у розгляді справи не направив, однак надісланою заявою (факс від 06.06.2008 року) визнає основний борг в сумі 26 041,66 грн., а в стягненні пені, 3% річних та інфляційних збитків просить суд відмовити в зв’язку з відсутністю своєчасного фінансування коштів з бюджету.

Вивчивши доводи позовної заяви та матеріали справи, дослідивши їх, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Заборгованість відповідача в сумі 26 041,66 грн. –основного боргу щодо оплати за виконані, згідно договорів № 22 від 24.07.2006 року та № 24 від 15.08.2006 року, роботи по поточному ремонту харчоблоку лікарні, підтверджується матеріалами справи, зокрема:

- дефектними актами за 2006 рік;

- довідками про вартість виконаних підрядних робіт за липень та серпень 2006 року;

- актом прийомки виконаних робіт за липень 2006 року;

- актами звірки взаємних розрахунків станом на 01.01.2007 року та станом на 01.11.2007 року;

- розрахунком позову, а за таких обставин сума основного боргу підлягає стягненню примусово.

Заявлені вимоги позивача (претензія № 40 від 24.03.2008 року) про добровільне погашення боргу відповідач не виконав, чим порушив ст. ст. (11; 526); 509; 530 ЦК України (чинного з 01.01.04).

Саме ця обставина і послужила підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново –господарські зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Таким чином, на день розгляду спору у суді, обставини спору (права і зобов’язання сторін) оцінюються судом з огляду на правила ЦК та ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов’язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору чи вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 509 ЦК України в силу зобов’язання –кредитор вправі вимагати виконання обов’язку від боржника у випадку невиконання останнім своїх зобов’язань у відносинах. Підставою виникнення зобов’язання є юридичний факт.

Відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду, підрядчик зобов’язується виконати на свій ризик певну роботу за завданням замовника (з його або своїх матеріалів), а замовник зобов’язується прийняти й оплатити виконану роботу.

В даній правовій ситуації юридичним фактом, на підставі якого виникли зобов’язальні відносини між сторонами, є виконання робіт по поточному ремонту харчоблоку лікарні (ст. 11 ЦК України).

Отже, обов’язок відповідача оплатити вартість виконаних робіт по поточному ремонту харчоблоку лікарні є безспірним.

Одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається (ст. 615; 625 ЦК України).

Крім цього, за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань, відповідачу нарахована до сплати пеня в розмірі 7 261,43 грн. При оцінці правильності нарахування пені судом встановлено, що ці вимоги заявлені без правового обґрунтування, не укладенні в письмовій формі та не відповідають вимогам ст. 14, п. 2 ст. 258, ст. 547, ст. 549 ЦК України; ст. ст. 216 –218, 220 ГК України; Положень Закону України від 22.11.1996 року, Роз’ясненням ВГСУ від 12.05.1999 року № 02-5/223 „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”, а тому задоволенню не підлягають.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3% - річних від простроченої суми (п.2 ст. 625 ЦК України). Тому, вимоги позивача в частині стягнення 792,39 грн. –3% річних та 294,11 грн. – інфляційних збитків правомірні і підлягають задоволенню.

При постановленні судового рішення враховується характер зобов’язання, наслідки його невиконання, особа відповідача, ступінь його вини, суспільно – державну значимість господарської діяльності сторін, обставини, що впливають на неможливість виконання відповідачем зобов’язання належним чином та межі здійснення цивільних прав (п.3 ст. 13 ЦК України), де не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, безпідставного збагачення за рахунок погіршення фінансово –майнового стану сторони у спорі.

За ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право.

Отже, із встановлених судом обставин вбачається, що склад цивільно –правової відповідальності є наявним на момент судового розгляду справи.

Встановлюючи дійсні обставини справи, суд посилається на фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, в даному випадку –письмовими доказами. При цьому, заяви та пояснення не приймаються судом за преюдицію, а перевіряються на достовірність.

Досліджуючи критерії розмежування вини і недобросовісності суб’єктів спірних відносин суд притримувався лінії розмежування специфічних для різних видів цивільних відносин форм дотримання або порушення обов’язкових з погляду права моральних велінь вочевидь, що має визначатися колом обставин, які зумовлюють застосування до правопорушника заходів цивільно –правової відповідальності.

Позак, невідповідність параметрам добросовісності конкретних характеристик діяння учасника цивільних відносин залежно від мети правового регулювання може призводити не тільки до ненабуття ним певного права або відмови йому у праві на використання того чи іншого засобу правового захисту, а й до зміни його правового становища.

Таким чином, позивачем частково доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому позов підлягає задоволенню частково, поклавши відшкодування судових витрат за змістом ст. 49 ГПК України на відповідача з огляду його вини у виникненні спору.

Виходячи з викладеного, оцінивши повноту, достатність позовних матеріалів, проаналізувавши подані по справі доказові документи для вирішення спору, керуючись ст. 124 Конституції України; ст. 2 Закону України „Про судоустрій України”; ст.ст. 4, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 75, 82 - 84, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.           Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Мукачівської центральної районної лікарні (м. Мукачево, вул. Пирогова, 8 - 13; код 01992831) на користь закритого акціонерного товариства „Будівельне управління №1” (м. Мукачево, вул. Сеченова, 20; код 01269075) суму 26 041,66 (двадцять шість тисяч сорок одну грн. 66 коп.) –основного боргу; 792,39 (сімсот дев’яносто дві грн. 39 коп.) –3% річних; 294,11 (двісті дев’яносто чотири грн. 11 коп.) –інфляційних збитків та 344 (триста сорок чотири грн.) - у відшкодування витрат по оплаті держмита; 118 (сто вісімнадцять грн.) –у відшкодування витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

3. В задоволенні решти позову –відмовити.

Дане рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Тисянчин В. М.