ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.06.08

Справа № 15/212-08.

за
позовом Виробничо-комерційного підприємства товариства з обмеженою
відповідальністю “Торгсервіс”, м. Кролевець, Сумська область

до
відповідача Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м.
Суми

про
стягнення 2339 грн. 46 коп.

СУДДЯ
Резниченко О.Ю.

За
участю представників сторін:

Від
позивача:  Носовець О.А., довіреність б/н
від 01.05.2007р.

Від
відповідача:  ОСОБА_2, довіреність б/н
від 14.02.2008р.

В судовому засіданні 09.06.2008р.
оголошувалась перерва до  23.06.2008р. об
12 год. 45 хв.

Суть спору: Позивач просить стягнути з
відповідача 2339 грн. 46 коп. заборгованості, в тому числі 1930 грн. 40 коп.
основного боргу відповідно до договору поставки №61 від 12.02.2007р., 188 грн.
28 коп. пені, 27 грн. 74 коп. -3% річних, 193 грн. 04 коп. штрафу.

Відповідач в судове засідання 22.05.2008р.
подав письмовий відзив на позов в якому пояснив, що договір поставки №61 від
12.02.2007р. ним не укладався та не підписувався, за видатковими накладними
товар він не одержував, вказані накладні не підписував, тому проти позову
заперечує повністю.

В судове засідання від 09.06.2008р.
позивач подав додаткове  пояснення №256
від 06.06.2008р., в якому зазначив, що договір поставки №61 від 12.02.2007р.
був укладений з відповідачем, за накладними (які начебто не визнаються
відповідачем) відповідач проводив часткову оплату позивачу, що підтверджується
прибутковими касовими ордерами, копії яких долучені до пояснення.

В судовому засіданні відповідач усно
пояснив, що отримання товару по накладним заперечує.

В судовому засіданні 09.06.2008р. суд
зобов'язував позивача подати  в слідуюче
судове засідання оригінали документів доданих до позовної заяви. Але позивач в
дане судове засідання оригінал договору поставки №61 від 12.02.2007р. та
оригінали видаткових накладних, за якими він просить стягнути з відповідача
заборгованість, суду не подав, усно в судовому засіданні пояснив, що вказані
оригінали на підприємстві відсутні.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, оцінивши надані докази,
суд встановив:

12.02.2007р.
між позивачем та відповідачем був укладений договір поставки №61, за умовами п.
1.1. якого позивач передає у власність відповідачу товар  у строки на умовах, передбачених даним
договором, а відповідач в термін та на умовах, передбачених договором, приймає
товар, оплачує його вартість, повертає тару.

Відповідно до п. 4.1  договору оплата кожної партії товару
здійснюється  покупцем (відповідачем)
шляхом перерахування 100% її вартості на розрахунковий рахунок постачальника (позивача)
або шляхом внесення готівки в касу постачальника. Відстрочка оплати за кожну
окрему партію товару становить 7 календарних днів з моменту поставки товару,
але в будь-якому разі до наступної поставки товару (п. 4.2 договору).

Згідно п. 2.5 договору  товар вважається переданим постачальником та
прийнятим покупцем за кількістю і якістю згідно з підписаними сторонами
накладними.

У  березні-квітні 2007р. та у липні 2007р. по
видатковим накладним позивач поставив відповідачу за договором продукцію (продовольчі
товари), на загальну суму 3242 грн. 95 коп., за яку відповідач розрахувався
частково  у сумі 1312 грн. 55 коп. і борг
відповідача перед позивачем, на день звернення позивача з позовною заявою до
суду, склав 1930 грн. 40 коп.

Відповідно до п. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські зобов'язання на лежним чином відповідно до
закону, інших правових актів, договору, а за відсутно сті конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно
до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і відповідно до умов договору.

Факт
отримання відповідачем продукції за договором відповідачем не визнається, ним
пояснено, що договір поставки №61 від 12.02.2007р. ним не укладався та не
підписувався, за видатковими накладними товар він не одержував, вказані
накладні не підписував, печаткою їх не скріплював. Також у запереченні
відповідач посилається на те, що  у п.
3.1 договору поставки №61 від 12.02.2007р.
передбачується, що поставка кожної партії товару здійснюється на
підставі замовлення покупця. В замовленні вказується необхідний асортимент
товару, кількість товару, дату поставки, але відповідач пояснює, що відповідної
заяви не подавав. Також п. 4.3 договору №61 від 12.02.2007р. визначає, що по
закінченню кожного місяця проводиться звірка розрахунків по товарі і тарі, для
чого постачальник направляє до покупця свого представника, але ні представник
до відповідача не з'являвся, ні акти звірок йому не надсилалися.

Крім
цього, відповідач посилається на п. 2 Інструкції про порядок реєстрації
виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей,
затвердженої Наказом Міністерства фінансів України № 99 від 16.05.1996 року,
відповідно до якого товарно-матеріальні цінності відпускаються покупцям тільки
за довіреністю одержувачів, а таких довіреностей на отримання продукції за
вказаним договором  відповідач не видавав,
у самих видаткових накладних, які надані
позивачем відсутні посилання на довіреність на отримання
товарно-матеріальних цінностей. Також відповідачем подано довідку Сумського
міського центру зайнятості №0717/529 від14.02.2008р., в якій зазначено з  якими найманими працівниками у ПП
ОСОБА_1зареєстровані трудові договори (особа яка підписувала видаткові накладні
у відповідача не працювала). Тобто, відповідач вважає, що відсутні будь-які
докази щодо отримання відповідачем товару по вищевказаним накладним.

Суд
вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню з огляду
на наступне:

Відповідно до ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк
(строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій
діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або
іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 689 Цивільного кодексу
України встановлено, що покупець зобов'язаний вичинити дії, які відповідно до
вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання
та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного
законодавства.

Пункт 2.2 договору поставки №61 від
12.02.2007р. визначає, що товар може поставлятися двома способами - або шляхом
його самовивозу покупцем або шляхом його доставки постачальником
(централізовано). Централізована доставка продукції проводиться відповідно до
узгодженого графіку або прийнятого замовлення, автомобільним транспортом
постачальника, за його рахунок.

Відповідно до п.п. 1, 2 Інструкції про
порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання
цінностей, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України № 99 від
16.05.1996 року, інструкція поширюється на підприємства, установи та
організації, їхні відділення, філії, інші відособлені підрозділи та
представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності. Сировина,
матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент,
товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також
нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери відпускаються покупцям
або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів, при цьому
довіреність на одержання цінностей видається тільки особам, що працюють на
даному підприємстві, в свою чергу, довіреність особам, що не працюють на даному
підприємстві, може бути видана з дозволу керівника підприємства, якщо
підприємство, де працює дана особа, видало їй довіреність на одержання тих саме
цінностей і такої ж кількості з цього підприємства.

Абзац 3 п. 13 вказаної Інструкції
встановлює, що при централізовано-кільцевих перевезеннях цінностей
підприємствам їх відпуск постачальниками може здійснюватися без довіреності,
якщо одержувач цінностей за підписом керівника і головного бухгалтера
підприємства або інших осіб, які уповноважені підписувати довіреності,
повідомив постачальника про зразок печатки (штампу), якою матеріально
відповідальна особа, що буде приймати цінності, завіряє на супровідних
документах (накладній, акті, ордері тощо) свій підпис про одержання цінностей.

З матеріалів справи вбачається, що
одержувач цінностей (відповідач) не повідомив постачальника (позивача) про
зразок печатки (штампу), якою матеріально відповідальна особа, що буде приймати
цінності, завіряє на супровідних документах (накладній, акті, ордері тощо) свій
підпис про одержання цінностей.

Тобто,
за вказаних умов, позивач взагалі не повинен був передавати товар, відповідно
до видаткових накладних SU 08131 від 19.03.2007р., SU 15462 від 25.04.2007р.,
SU 32535 від 16.07.2007р. вказаній ним, як матеріально-відповідальній особі
-  ОСОБА_3, оскільки, по-перше,
відповідачем не виконано умов вказаної Інструкції для укладення договору
поставки, та, по-друге, вона не мала відповідних повноважень на отримання
товару.

Крім
цього, суд вважає за необхідне зазначити, що в судовому засіданні 09.06.2008р.
суд зобов'язував позивача подати в слідуюче судове засідання оригінали
документів доданих до позовної заяви. Але позивач в дане судове засідання
оригінал договору поставки №61 від 12.02.2007р. та оригінали видаткових
накладних, за якими він просить стягнути з відповідача заборгованість, суду не
подав, усно в судовому засіданні пояснив, що вказані оригінали на підприємстві
відсутні.

Відповідно
до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести  ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Таким чином, позивачем не доведено факту
отримання відповідачем товару, тому позовні вимоги в частині стягнення
основного боргу за поставлений товар визнаються судом необґрунтованими і
такими, що не підлягають задоволенню.

Тому, з огляду на вищевикладене, позовні
вимоги  в частині стягнення 188 грн. 28
коп. пені, 27 грн. 74 коп. -3% річних, 193 грн. 04 коп. штрафу також
задоволенню не підлягають.

На
підставі викладеного, керуючись ст. ст. 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України суд, -

ВИРІШИВ:

1.
В задоволенні позову - відмовити.

Суддя                                                                                          О.Ю.
Резниченко

В
судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення.

Повний
текст рішення підписано 24.06.08 р.