ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2008 р.

№ 10/54

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів: Дерепи В.І. –головуючого (доповідача), Грека Б.М., Стратієнко Л.В.,

за участю представників: позивача –

відповідача –

розглянувши касаційну скаргу ТзОВ "Рівненські торгівельні мережі" на рішення господарського суду Рівненської області від 6 травня 2008 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25 червня 2008 року у справі за позовом ТзОВ "Міжнародна група морепродуктів" до ТзОВ "Рівненські торгівельні мережі" про стягнення 106420, 37 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2008 року позивач звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача про стягнення 76254,72 грн. заборгованості за отриманий товар та 30 165, 65 грн. пені, згідно укладеного договору.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 6 травня 2008 року (суддя Павлюк І.Ю.) позов задоволений частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 76254, 72 грн. основного боргу за отриманий товар, пені в сумі 3296, 90 грн., судові витрати. В решті позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25 червня 2008 року вказане рішення суду залишене без змін.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, відповідач просить їх скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що оскаржувані судові рішення слід залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як правильно встановлено судами, 1 травня 2007 року між сторонами у справі було укладено договір купівлі-продажу №105с, відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати у власність, а покупець - прийняти та оплатити товар в кількості, асортименті та за ціною, вказаними в накладних, що є невід'ємними частинами договору.

Згідно п.4.3 договору, оплата здійснюється на протязі 21 календарного дня з моменту підписання відповідної видаткової накладної.

На виконання умов договору, позивач протягом листопада 2007 року –січня 2008 року поставив відповідачу товар в асортименті на загальну суму 76 483, 56 грн., що підтверджується матеріалами справи.

При вирішенні спору місцевий та апеляційний господарські суди всебічно дослідили надані сторонами докази і правильно встановили той факт, що відповідач, у встановлені договором строки, за отриманий ним товар повної оплати не здійснив, перерахувавши позивачеві тільки 228, 48 грн.

Факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 76254, 72 грн. підтверджується, також, наявним в матеріалах справи актом звірки взаєморозрахунків.

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи, що відповідач у визначений укладеним договором строк оплату за отриманий ним товар не здійснив, місцевий господарський суд обгрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача 76254, 72 грн. основного боргу.

На підставі ст.230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Як встановлено судами, пунктом 4.4 укладеного сторонами договору передбачається, що у випадку прострочення оплати отриманого товару, покупець сплачує на користь продавця штраф у розмірі 0,5% несплаченої вартості переданого товару за кожний день прострочки.

Виходячи з викладеного, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, правомірно задовольнив вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 3296, 90 грн. за період з 29 листопада 2007 року по 28 березня 2008 року, відмовивши в решті частині стягнення пені.

За таких обставин, оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону та обставинам справи, тому підстав для їх зміни немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Рівненської області від 6 травня 2008 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25 червня 2008 року залишити без змін, а касаційну скаргу ТзОВ "Рівненські торгівельні мережі" –без задоволення.

Головуючий, суддя В.Дерепа

Судді Б.Грек

Л.Стратієнко