ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2008 р.

№ 39/50

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П.- головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу дочірнього підприємства “Фірма “Дайленко”, м. Київ (далі –ДП “Фірма “Дайленко”)

на рішення господарського суду міста Києва від 08.11.2007 та

постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.02.2008

зі справи № 39/50

за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) “Київреклама”, м. Київ (далі – КП “Київреклама”)

до ДП “Фірма “Дайленко”

про стягнення 170 537, 36 грн.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

позивача –Ковальчук О.В.,

відповідача – Кліндухова П.В.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про стягнення 170 537, 36 грн., у тому числі: 144 698, 40 грн. основної заборгованості за договором на право тимчасового користування місцем для розміщення об’єкту зовнішньої реклами; пені в сумі 4 844, 68 грн.; інфляційних збитків у сумі 16 015, 26 грн.; трьох відсотків річних у сумі 4 979, 02 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.11.2007 (суддя Гумега О.В.) позов задоволено повністю: з ДП “Фірма “Дайленко” стягнуто на користь КП “Київреклама” відповідні суми, а також суми судових витрат у справі. У прийнятті зазначеного рішення суд з посиланням, зокрема, на приписи статей 14, 202, 205, 546, 547, 549, 625 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України), Типових правил розміщення зовнішньої реклами (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067), а також статей 33 і 49 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2008 (колегія суддів у складі: Кондес Л.О. –головуючий, судді Куровський С.В. і Михальська Ю.Б.): апеляційну скаргу ДП “Фірма “Дайленко” задоволено частково; зазначене рішення місцевого господарського суду скасовано в частині стягнення пені в сумі 4 844, 68 грн. і в цій частині позовних вимог відмовлено; у решті згадане рішення залишено без змін; резолютивну частину останнього викладено в редакції, що враховує відповідні зміни; з КП “Київреклама” стягнуто на користь ДП “Фірма “Дайленко” 48, 44 грн. державного мита з апеляційної скарги. У прийнятті зазначеної постанови суд виходив із законності та обґрунтованості рішення місцевого господарського суду, за винятком задоволення вимог про стягнення пені, нарахування якої є неправомірним.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України ДП “Фірма “Дайленко” просить оскаржувані судові рішення з даної справи скасувати і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги КП “Київреклама” частково, в сумі 26 006, 40 грн. Скаргу мотивовано прийняттям цих рішень з порушенням норм матеріального права та невідповідності їх фактичним обставинам справи; за розрахунком скаржника, сума його заборгованості перед КП “Київреклама” становить 26 006, 40 грн.

У відзиві на касаційну скаргу КП “Київреклама” заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, та просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення та постанову –без змін.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судовими інстанціями у справі встановлено, що:

- 23.03.2005 КП “Київреклама” і ДП “Фірма “Дайленко” уклали договір № 112/ТК (далі – Договір) на право тимчасового користування місцем для розміщення об’єкту зовнішньої реклами (далі –ОЗР), згідно з яким:

на виконання Порядку розміщення об’єктів зовнішньої реклами у м. Києві КП “Київреклама” (робочий орган) надає ДП “Фірма “Дайленко” як розповсюджувачу зовнішньої реклами право на тимчасове користування місцем за адресою згідно з додатком до Договору, який є невід’ємною частиною останнього, на підставі погодженої у вставноленому порядку дозвільної документації на розміщення ОЗР, а ДП “Фірма “Дайленко” використовує надане місце за цільовим призначенням –для розміщення ОЗР, здійснює оплату за право користування місцем і звільняє його у триденний термін після закінчення терміну дії дозволу (та/або Договору) в частині наданого права користування місцем, на яке припинено дію дозволу та/або Договору (пункт 2.1);

розмір плати за право користування місцем для розміщення ОЗР установлюється виконавчим органом (Київською міською державною адміністрацією), і оплата здійснюється розповсюджувачем зовнішньої реклами на підставі рахунків-фактур, наданих робочим органом (пункт 4.1);

ДП “Фірма “Дайленко” зобов’язане отримати рахунок на сплату коштів за право тимчасового користування місцем для розташування ОЗР не пізніше 15-го числа поточного місяця (пункт 4.2);

ДП “Фірма “Дайленко” зобов’язалося вносити відповідну плату не пізніше 20-го числа поточного місяця шляхом перерахування суми коштів, зазначеної в рахунку-фактурі КП “Київреклама”, на поточний рахунок останнього (пункт 4.5);

за несвоєчасну та/або неповну сплату платежів за право тимчасового користування місцем для розміщення ОЗР розповсюджувач зовнішньої реклами (ДП “Фірма “Дайленко”) сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у термін, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (пункт 6.3);

- 23.03.2005 сторонами підписано додаток № 1 до Договору, за яким КП “Київреклама” згідно з пунктом 2.1 Договору надало ДП “Фірма “Дайленко” право тимчасового користування місцем для розміщення ОЗР за адресами, зазначеними в цьому додатку;

- розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 15.07.2002 № 1395 “Про затвердження Положення госпрозрахункової організації “Київреклама” останній надано право надавати платні послуги у сфері розміщення реклами;

- КП “Київреклама” на виконання умов Договору виставило ДП “Фірма “Дайленко” за період з червня 2005 року по червень 2007 року рахунки на оплату за право тимчасового користування місцями для розміщення ОЗР на загальну суму 144 698, 40 грн.; відповідну оплату ДП “Фірма “Дайленко” не здійснено в повному обсязі;

- наявні у справі докази свідчать, що ДП “Фірма “Дайленко” отримало послуги –право тимчасового користування місцями для розміщення ОЗР;

- КП “Київреклама” нарахувало ДП “Фірма “Дайленко” суму інфляційних збитків 16 015, 26 грн., пеню в сумі 4 844, 68 грн., три відсотки річних у сумі 4 979, 02 грн.

Судом апеляційної інстанції додатково встановлено, що:

- за пунктом 2.1 Договору КП “Київреклама” надало ДП “Фірма “Дайленко” право на тимчасове користування двома місцями для розміщення ОЗР –відповідно до дозволів №№ 09040-05 і 09041-05 зі строком дії останніх по 24.05.2006;

- згідно з пунктом 7.2 Договору строк його дії визначається по кожному місцю розташування ОЗР окремо у додатках (адресних програмах), що є невід’ємною частиною Договору; строк дії останнього може бути продовжено шляхом укладення додаткової угоди та внесення змін до додатків (адресних програм);

- з додатку № 1 до Договору вбачається, що датою закінчення строку дії Договору по кожному місцю розташування ОЗР є 24.05.2006, при цьому КП “Київреклама” не доведено, що сторони продовжили строк дії Договору по кожному місцю розташування ОЗР після 24.05.2006;

- пунктом 1 Порядку визначення розміру плати за право тимчасового використання місць (для розташування ОЗР), які перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Києва, його районів, або повноваження щодо розпорядження якими здійснюють органи місцевого самоврядування м. Києва, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 31.05.2005 № 859 (зареєстроване в Київському міському управлінні юстиції 21.06.2005 за № 36/678), установлено, що плата за право тимчасового використання відповідних місць складається з базових тарифів та коефіцієнтів диференціації плати в залежності від зони розміщення зовнішньої реклами, на які послідовно перемножується базова плата;

- за станом на день подання позову зі справи ДП “Фірма “Дайленко” не здійснило з КП “Київреклама” повного розрахунку і мало перед ним заборгованість у сумі 144 698, 40 грн., що складається з боргу в сумі 61 538, 40 грн. на підставі рахунків-фактур з 02.06.2005 по 14.04.2006 (у межах строку дії Договору) та з боргу в сумі 83 160 грн., який виник на підставі рахунків-фактур з 15.06.2006 по 15.05.2007 (після припинення дії Договору), та з боргу в сумі 83 160 грн., який виник на підставі рахунків-фактур з 15.06.2006 по 15.05.2007 (після припинення дії Договору);

- ДП “Фірма “Дайленко” не подано доказів того, що після припинення строку дії Договору воно звільнило використовувані ним місця у триденний строк, як це передбачено пунктом 2.1 Договору;

- як вбачається із здійсненого КП “Київреклама” розрахунку суми пені, остання нарахована ним на суму боргу, що виник на підставі рахунків-фактур, які виставлялися цим підприємством ДП “Фірма “Дайленко” “у післядоговірному періоді”, починаючи з 15.09.2006, коли пункт 6.3 Договору вже не регулював відносини сторін стосовно відповідальності за прострочення виконання грошового зобов’язання.

Причиною спору в даній справі стало питання про наявність або відсутність заборгованості відповідача перед позивачем у зв’язку з виконанням укладеного сторонами Договору.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України “Про рекламу” розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах провадиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, та в порядку встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067, плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування. При цьому площа місця розташування рекламного засобу визначається як сума площі горизонтальної проекції рекламного засобу на це місце та прилеглої ділянки завширшки 0, 5 метра за периметром горизонтальної проекції цього засобу. Для неназемного та недахового рекламного засобу площа місця дорівнює площі вертикальної проекції цього засобу на уявну паралельну їй площину.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи не перевірено:

- чи здійснювалося КП “Київреклама” нарахування плати за тимчасове користування ДП “Фірма “Дайленко” місцями для розміщення ОЗР з урахуванням наведених приписів згаданих Типових правил стосовно площі місця розташування рекламного засобу;

- чи повинно було враховуватись у визначенні розміру такої плати застосування коригуючого коефіцієнта 2, 0 (стосовно неосвітлених рекламних засобів), і якщо повинно, - то чи застосовувалось.

З’ясування відповідних обставин мало значення для правильного визначення розміру заборгованості відповідача перед позивачем, а відповідно й інших стягуваних у даній справі сум (збитків від інфляції тощо).

Незрозумілим у зв’язку з цим є такий висновок суду апеляційної інстанції: “Посилання відповідача в апеляцій на те, що він не погоджується з розміром плати за право користування місцями, стверджуючи, що у позивача немає підстав збільшувати розмір плати і тому рахунки повинні бути відкориговані на стадії апеляційного провадження у даній справі, є неправомірним, оскільки вимоги, які викладені відповідачем в апеляційній скарзі, не підлягають розгляду в межах апеляційного перегляду даної справи”. По-перше, в даному разі йдеться не про вимоги відповідача, а про його заперечення проти вимог позивача. По-друге, за приписами статті 101 ГПК України апеляційний господарський суд у процесі перегляду справи за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі; тобто жодних законодавчо визначених обмежень в оцінці відповідних доводів ДП “Фірма “Дайленко” у суду апеляційної інстанції не було.

Не з’ясувавши, таким чином, усіх обставин, що входили до предмету доказування в даній справі та мали значення для правильного вирішення спору в ній, попередні судові інстанції припустилися неправильного застосування приписів частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 названого Кодексу стосовно всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

У зв’язку з наведеним у Вищого господарського суду України відсутні підстави для висновку про правильність застосування попередніми судовими інстанціями у вирішенні даного спору норм матеріального права, в тому числі ЦК України, Закону України “Про рекламу” та згаданих Типових правил розміщення зовнішньої реклами.

Касаційна ж інстанція згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України на має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

У новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до вимог закону.

Слід також перевірити належними засобами доказування обґрунтованість доводів ДП “Фірма “Дайленко” про те, що ОЗР за дозволом № 09041-05 взагалі не було встановлено, й відтак місце для розміщення зовнішньої реклами за цим дозволом не використовувалися і плата за таке користування не повинна була нараховуватись.

Керуючись статтями 1117 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу дочірнього підприємства “Фірма “Дайленко” задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 08.11.2007 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.02.2008 зі справи № 39/50 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Б. Львов