ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2008 р.

№
2-7/12699-2007

Вищий  господарський
суду  України  в складі колегії

суддів:

Грейц
К.В. -головуючого,
Бакуліної С.В., Глос О.І.,

розглянувши
матеріали касаційної скарги

ТОВ
"Кінг-99"

на  постанову

від
20.02.2008

Севастопольського
апеляційного господарського суду

у
справі  господарського суду АР Крим №
2-7/12699-2007

за
позовом

СПД
ОСОБА_1

до 3 особи

Виконавчого
комітету Берегової сільської ради 1.
СПД ОСОБА_3. 2.          ТОВ
"Кінг-99"

про

визнання
недійсним рішення

за
участю представників:
- позивача

ОСОБА_2
(довіреність від 02.06.2008)

-
відповідача -
3-х осіб

не
з'явилися не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду АР
Крим від 24.12.2007 (суддя Дворний І.І.) у справі № 2-7/12699-2007, залишеним
без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду
від 20.02.2008 (колегія суддів у складі головуючого судді Латиніна О.А., суддів
Дугаренко РО.В., Прокопанич Г.К.), позовні вимоги СПД ОСОБА_1 про визнання
недійсним рішення Виконавчого комітету Берегової сільської ради від 07.08.2007
№ 192, яким затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, задоволені, визнано недійсним
рішення Берегової сільської ради м. Феодосії.

Судові акти вмотивовано посиланням на
преюдиціальні положення судових рішень у справах № 2-27/11838-2006А та №
2-2/1200-2007 господарського суду АР Крим, якими задоволені позовні вимоги СПД
ОСОБА_1 про визнання нечинним рішення № 994 від 20.12.2001 Берегової сільської
ради м. Феодосія про затвердження проекту відводу і надання СПД ОСОБА_3 в
оренду терміном на 10 років земельної ділянки площею 0,5 га та про визнання
недійсним договору від 25.01.2002 оренди земельної ділянки площею 0,5 га,
укладеного між Береговою сільською радою і приватним підприємцем ОСОБА_3, що
призвело до порушення відповідачем під час прийняття спірного рішення
законності та наданої компетенції, а також прав позивача як землекористувача
частини земельної ділянки під збудованим об'єктом, прийнятим в експлуатацію.

Не
погоджуючись з рішенням та постановою у справі, ТОВ "Кінг-99" в
поданій касаційній скарзі просить їх скасувати, посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій принципів господарського судочинства щодо захисту
гарантованих Конституцією України та законами прав та інтересів осіб без
встановлення факту їх наявності у позивача на час звернення до суду з позовом
і, відповідно, факту їх порушення відповідачем шляхом прийняття оспорюваного
рішення про затвердження акту прийняття закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію.

Розпорядженням
заступника в.о. голови судової палати Вищого господарського суду України від
28.05.2008 № 02-12.2/180 для розгляду касаційної скарги призначено колегію
суддів у складі: головуючого судді
Грейц К.В., суддів Бакуліної С.В., Глос О.І.

Ухвалою
Вищого господарського суду України від 29.05.2008  в судовому засіданні касаційної інстанції за
участю представників сторін оголошено перерву до 05.06.2008 до 12 год. 30 хв.

Представники
відповідача і 3-х осіб своїм процесуальним правом на участь в судовому
засіданні касаційної інстанції 05.06.2008 не скористались.

Заслухавши
у відкритому судовому засіданні пояснення представника позивача, перевіривши
повноту встановлення обставин справи судами попередніх інстанцій та
правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судами
попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Берегової
сільської ради від 07.08.2007 № 192 затверджено акт державної приймальної
комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта
-автозаправного комплексу в м. Феодосії по Керченському шосе (район
залізничного переїзду у пункті відстою туристичних потягів).

Задовольняючи
позовні вимоги про визнання зазначеного рішення недійсним, суди попередніх
інстанцій послались на преюдиціальні положення судових рішень у справах №
2-27/11838-2006А та № 2-2/1200-2007 господарського суду АР Крим, якими
задоволені позовні вимоги СПД ОСОБА_1 про визнання нечинним рішення № 994 від
20.12.2001 Берегової сільської ради м. Феодосія про затвердження проекту
відводу і надання СПД ОСОБА_3 в оренду терміном на 10 років земельної ділянки
площею 0,5 га та про визнання недійсним договору від 25.01.2002 оренди
земельної ділянки площею 0,5 га, укладеного між Береговою сільською радою і
приватним підприємцем ОСОБА_3, і якими встановлено факт накладання одна на одну
меж земельних ділянок, наданих у користування СПД ОСОБА_1 та СПД ОСОБА_3,  отже, приймаючи спірне рішення про прийняття
в експлуатацію об'єкту будівництва, відповідач не врахував відсутності у СПД
ОСОБА_3правовстановлюючого документу на земельну ділянку під цим об'єктом.

Втім,
відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під
час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів,
в яких беруть участь ті самі сторони, однак, суди попередніх інстанцій не
звернути увагу, що у земельних спорах у вищезазначених справах відповідачем
була Берегова сільська рада як власник земель територіальної громади, а
у даному спорі відповідачем є Виконавчий комітет Берегової сільської ради,
який у спірних правовідносинах діяв на виконання делегованих повноважень у
галузі будівництва, встановлених п. 1 ч. "б" ст. 31 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні".

За
таких обставин, підстави для застосування правил звільнення від доказування,
встановлених нормою ч. 2 ст. 35 ГПК України, відсутні, отже, у справі про
визнання недійсним рішення Виконавчого комітету Берегової сільської ради
позивачеві на виконання вимог ст. ст. 33, 34 ГПК України слід було довести
належними і допустимими доказами, а суду з врахуванням приписів ст. ст. 38, 43
ГПК України встановити наявність обставин і підстав, які входять до предмету
доказування, втім, колегія суддів зазначає, що в порушення зазначених норм
позивач не довів ні наявності права або інтересу, за захистом яких він
звернувся до суду, ані їх порушення відповідачем через прийняття оспорюваного
рішення про затвердження акту прийняття закінченого будівництвом об'єкта в
експлуатацію, а суди попередніх інстанцій, в свою чергу, не встановили
порушення відповідачем під час прийняття спірного рішення законності та наданої
компетенції.

Так,
позивачем не надані, в матеріалах справи відсутні, а судами попередніх
інстанцій не витребовувались, не досліджувались і не оцінювались документи про
наявність у позивача будь-якого належним чином набутого права і саме на ту
земельну ділянку, на якій збудовано об'єкт, прийнятий спірним рішенням
виконкому в експлуатацію, а, отже, судові висновки про необхідність захисту
такого права та у обраний позивачем спосіб з метою відновлення цього права, яке
мало існувати як під час його порушення, так і на момент подання позову і
ухвалення рішення про задоволення позову, є суперечливими і передчасними.

Вирішуючи
спір, суди послались на те, що рішенням Виконавчого комітету Берегової
сільської ради від 07.08.2007 № 192 затверджено акт державної приймальної
комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта
-автозаправного комплексу в м. Феодосії по Керченському шосе (район
залізничного переїзду у пункті відстою туристичних потягів), яким визнано право
власності на вказаний об'єкт за СПД ОСОБА_3, однак, колегія суддів констатує,
що в порушення ч. 2 ст. 57 ГПК України позивачем зазначене рішення (його копія
або засвідчений витяг) не надане і  в
матеріалах справи відсутнє, чим унеможливлюється висновок про його
відповідність законодавству та наданій компетенції.

Крім
того, суди не встановили дійсні правовідносини сторін за справою і їх правового
регулювання, внаслідок чого не врахували, що спір у справі не пов'язаний з
встановленням за позивачем або оспорюванням ним права власності на збудований
об'єкт, втім, задоволення позову у обраний позивачем спосіб не відновлює його
право (як вважає позивач, право землекористування), яке він вважає порушеним,
натомість порушує право власності власників об'єкту, прийнятого в експлуатацію
-СПД ОСОБА_3та ТОВ "Кінг-99", щодо яких діє принцип непорушності
права власності, встановлений нормами ст. 41 Конституції України, ст. 321
Цивільного кодексу України.

Відповідно
до постанови Пленуму Верховного суду України від 29.12.1976 № 11 "Про
судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи,
вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню
до даних правовідносин.

Мотивувальна
частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, а також оцінку
всіх доказів. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати.
Мотивувальна частина рішення повинна мати також посилання на закон та інші
нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права і
обов'язки сторін у спірних правовідносинах.

Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для
даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Резолютивна
частина рішення повинна містити чіткі та безумовні висновки, що ґрунтуються на
аналізі та оцінці фактичних обставин, викладених у його мотивувальній частині,
та відповідати застосованим до спірних відносин нормам права.

Однак,
в порушення цих приписів судами попередніх інстанцій не встановлена наявність
чи відсутність обставин, які входять до предмету доказування і з якими закон
та/або договір, на які посилається позивач, пов'язує виникнення у нього права
на позов і судовий захист у обраний ним спосіб, а у відповідача -встановлених
законом прав і повноважень на вчинення дій, які є предметом оскаржуваного
рішення, та наслідків їх недотримання, крім того, в порушення вимог ст. 84 ГПК
України рішення про задоволення позову не містить ні номеру, ані дати видання
оспорюваного акта, чи визнається акт недійсним повністю або частково, відсутній
розподіл судових витрат між сторонами.

Таким
чином, не встановлення судами попередніх інстанцій зазначених обставин, які
мають суттєве значення у справі, та відсутність їх правової оцінки є порушенням
вимог ч. 1 ст. 43 ГПК України, що виключає можливість висновку суду касаційної
інстанції щодо правильності застосування норм матеріального права при вирішенні
спору.

Оскільки відповідно до приписів
ст. ст. 1115, 1117 Господарського процесуального кодексу
України касаційна інстанція перевіряє повноту встановлення та юридичну оцінку
обставин справи і не наділена повноваженнями щодо їх встановлення, колегія
суддів на підставі п. 3 ст. 1119 Господарського процесуального
кодексу України вважає за необхідне скасувати судові акти попередніх інстанцій,
а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення
зазначених обставин і надання їм належної правової оцінки з врахуванням всіх
вищевикладених вказівок цієї постанови.

Керуючись
статтями 1115, 1117, 1119 - 11112
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Севастопольського апеляційного
господарського суду від 20.02.2008 та рішення господарського суду АР Крим від
24.12.2007 у справі № 2-7/12699-2007 скасувати.

Справу
направити на новий розгляд до господарського суду АР Крим.

Касаційну скаргу ТОВ "Кінг-99"
задовольнити частково.

Головуючий
суддя                                                                 К.В.Грейц

Судді
С.В.Бакуліна

О.І.Глос