ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2008
Справа № 18/699-07

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів
:

головуючого
Логвиненко А.О. (доповідач)

суддів:
Мороз В.Ф., Стрелець Т.Г.

при секретарі судового
засідання       Ревковій Г.О.

з участю представників :

від позивача:  Разводов В.І., Чернявський П.Г.

від
відповідача:ОСОБА_1.ОСОБА_2ОСОБА_3

від третьої особи: Пека А.І.

розглянувши
апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Дніпропетровське обласне
підприємство автобусних станцій” на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 26.06.2008р. по справі

за  позовом
Відкритого акціонерного товариства “Дніпропетровське обласне
підприємство автобусних станцій”, м. Дніпропетровськ

до відповідача
Приватного підприємця ОСОБА_1

з участю
третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - регіональне відділення
фонду державного майна України по Дніпропетровській області

про усунення
перешкод, стягнення 4320гр. та по зустрічному позову про визнання договору
неукладеним

В С Т А Н О В И В :

28.11.2007р. до господарського суду
Дніпропетровської області надійшов позов відкритого акціонерного товариства
“Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій” (далі ДОПАС) про
усунення перешкод у праві власності. Свої вимоги позивач мотивував тим, що
1.10.2006р. між ДОПАС та приватним підприємцем ОСОБА_1 укладено договір оренди
площадки, що розташована на території автостанції у м. Нікополь. На вказаній
площадці відповідач організував роботу кафе. Не зважаючи на те, що строк дії
договору закінчився, ОСОБА_1 відмовляється звільнити площадку, чим перешкоджає
позивачу користуватися своєю власністю. На цій підставі позивач просив
спонукати відповідача звільнити площадку, розташовану за адресою : м. Нікополь,
пр. Єлектрометалургів,37.

Під час розгляду справи позивач уточнив
позовні вимоги (т1 а.с.141-142) та просив також стягнути з відповідача завдані
збитки в сумі 4320гр., посилаючись на те, що не повернувши після закінчення
договору об'єкт оренди,ОСОБА_1 продовжує ним користуватися без здійснення
орендної плати.

ОСОБА_1. звернулась з зустрічним позовом, в
якому просила визнати договір від 1.10.2006р. неукладеним, мотивуючи свої
вимоги тим, що спірний договір не містить істотних умов (т1 а.с.122-124).

Ухвалою суду від 18.01.2008р. (т1 а.с.33)
до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача залучено регіональне відділення фонду державного
майна України по Дніпропетровській області (далі Фонд держмайна).

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 26.06.2008р. (судді Петрова В.І., Камша Н.М.,
Загинайко Т.В.) в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Не погодившись з рішенням ДОПАС звернулось
з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом
норм матеріального та процесуального права, просило змінити рішення та
задовольнити первісний позов. При цьому апелянт послався на те, що суд не повно
дослідив обставини справи та не врахував, що спірна площадка знаходиться на
території автостанції ДОПАС.

У своєму відзиві ОСОБА_1 зазначила, що
рішення є законним та обґрунтованим.

Фонд держмайна у відзиві зазначив, що не
може дати пояснень щодо суті спору.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши
пояснення представників сторін та третьої особи, обговоривши доводи апеляційної
скарги та перевіривши у відповідності до ст. 101 ГПК України законність і
обґрунтованість рішення у повному обсязі, колегія суддів вважає, що скарга
підлягає задоволенню з наступних підстав.

З
матеріалів справи вбачається, що відповідним наказом від 22.01.1998р. на базі
державного Дніпропетровського обласного підприємства автобусних станцій 11299
було створено ДОПАС, якому під час приватизації проведеної у 2001р. Фонд
державного майна передав у власність об'єкти нерухомості, серед яких є будівля
та площа автостанції, розташовані за адресою : м. Нікополь, пр.
Єлектрометалургів,37 (т1 а.с.10-12, т2 а.с.13,24).

1.10.2006р. між ДОПАС та ОСОБА_1 укладено
договір №06-933сп за умовами якого позивач надав відповідачу площадку, площею
300м2, на якій ОСОБА_1 зобов'язалась організувати роботу літнього
кафе (т1 а.с.7). При цьому сторони обумовили, що строк дії договору
закінчується 31.12.2006р.

В зв'язку з виникненням суперечки щодо
продовження дії договору №06-933сп, ДОПСА у 2007р. звернувся до господарському
суду з позовом про усунення перешкод в здійсненні права користування. Рішенням
господарського суду Дніпропетровської області від 9.08.2007р. по справі
№30/309-07 (т1 а.с.35-37) в позові ДОПАС відмовлено. При цьому, судом
встановлено наступні факти : за своєю правовою природою договір №06-933сп є
договором майнового найму, а строк його дії продовжено після 31.12.2006р. на
той же строк, тобто до 31.03.3007р.

Відповідно до приписів ст.35 ГПК України
факти встановлені рішенням суду під час розгляду справи №30/309-07 не
доводяться при вирішенні справи №18/699-07, оскільки сторонами цих справ є
ДОПАС та ОСОБА_1

2.10.2007р. ДОПАС направив в адресу ОСОБА_1
повідомлення про своє небажання поновлювати дію договору №06-933сп після
закінчення строку його дії (т1 а.с.8).

Таким чином, з урахуванням умов договору
щодо строку його дії та приписів ст. 764 ЦК України, дія договору №06-933сп
закінчилась 1.10.2007р. З огляду на це, відповідно до п.3.3 договору та ст.785
ЦК України, по закінченні строку дії договору ОСОБА_1 повинна повернути ДОПАС
отримане за договором майно - площадку, площею 300м2, що знаходиться
за адресою : м. Нікополь, пр. Єлектрометалургів,37.

Відмовивши в задоволенні первісного позову
суд першої інстанції послався на те, що позивачем не надано доказів того, що
спірна площадка яку займає відповідач, передавалась ДОПАС під час приватизації
державного майна і що позивач є її власником.

Проте такі висновки суду зроблено без всебічного
дослідження обставин справи.

Так, Нікопольською міською радою у 1993р.
було видано акт на право постійного користування земельною ділянкою площею
1,09га. автовокзалові, що розташований у м. Нікополь (т1 а.с.46-49).

У переліку нерухомого майна, що передано у
власність ДОПАС, зазначено, що ДОПАС у власність було передано як приміщення
автостанції, розташованої у м. Нікополь по вул. Єлектрометалугрів,37 так і
площа, на якій остання розташована (т1 а.с.10-11).

З наданого на вимогу суду під час
апеляційного перегляду справи плану приватизації Дніпропетровського обласного
підприємства автобусних станцій 11299 слідує, що Нікопольська автостанція, як
структурний підрозділ підприємства автобусних станцій 11299, увійшла до
структури ДОПАС після закінчення приватизації. При цьому, планом приватизації
враховувалось наявність акту постійного землекористування, отриманого
Нікопольською автостанцією.

Крім того, судом першої інстанції не
враховано, що земельна ділянка на якій розташовано автовокзал, входить до
складу земель транспорту, використання яких регулюється спеціальним
законодавством.

Так, відповідно до статті 67 Земельного
кодексу України до земель транспорту належать землі, надані підприємствам,
установам та організаціям залізничного, автомобільного транспорту і дорожнього
господарства, морського, річкового, авіаційного, трубопровідного транспорту та
міського електротранспорту для виконання покладених на них завдань щодо
експлуатації, ремонту і розвитку об'єктів транспорту. Статтею 11 Закону України
"Про транспорт" встановлено, що землями транспорту визнаються землі,
надані у користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із
Земельним кодексом України, для виконання покладених на них завдань щодо
експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об'єктів транспорту. Розміри
земельних ділянок, що надаються для зазначених цілей, визначаються відповідно
до затверджених у встановленому порядку норм або проектно-технічної
документації.

Про належність території, що займає автовокзал
м. Нікополь до земель транспорту зазначається у акті управління з контролю за
виконанням та охороною земель у Дніпропетровській області (т2 а.с.32).

За таких обставин колегія суддів вважає, що
спірна площадка знаходиться на землях автотранспорту і позивач є особою, що має
право розпоряджатися нею, укладати передбачені законом угоди щодо неї та
вимагати її повернення.

Оскільки відповідач використовує майно,
розташоване на землях автомобільного транспорту, виключно на підставі договору,
укладеного з ДОПАС, не маючи при цьому передбачених ст.125 Земельного Кодексу
України документів, які дають право використовувати цю земельну ділянку,
закінчення строку договору є підставою для задоволення позову.

Задоволенню підлягають і вимоги ДОПАС про
стягнення з відповідача 4320гр. неустойки, оскільки це право позивача
передбачено ч2 ст.785 ЦК України.

Безпідставним є посилання відповідача на
те, що позивач не є власником спірного майна з огляду на вищенаведені докази та
враховуючи таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1
на протязі тривалого часу у ДОПАС та його правопопередника орендує приміщення
автовокзалу для облаштування на ньому літнього кафе не оспорюючи його право
розпоряджатися вказаним майном (т1 а.с.75-86). Тому відмову відповідача
виконати умови договору №06-933сп в частині повернення майна ДОПАС, яка
ґрунтуються на невизнанні ОСОБА_1 за ДОПАС права власності на спірний об'єкт,
суд розцінює як зловживання відповідачем своїми правами, що у відповідності до
ч3 ст.16 ЦК України є додатковою підставою для задоволення первісного позову.

Що стосується  рішення Нікопольської міської ради від
28.01.2000р. про вилучення із користування ДОПАС частини земельної ділянки (т1
а.с.113) то колегія суддів вважає неможливим його застосування до спірних
правовідносин, оскільки, по-перше, він не змінює для ОСОБА_1 умов договору
№06-933сп в частині прийнятого відповідачем зобвоязання повернути по закінченні
строку його дії спірний об'єкт ДОПАС і, по-друге, у довідці наданій
10.09.2008р. відділом земельних ресурсів у м. Нікополь, зазначено, що акт на
постійне землекористування ділянкою, площею 1,09га, наданий автостанції яка
увійшла до складу ДОПАС, до цього часу є дійсним.

Разом з тим, судом першої інстанції
обґрунтовано відмовлено в задоволенні зустрічного позову, оскільки вимоги
ОСОБА_1 про визнання договору№06-933сп
неукладеним не ґрунтуються на законі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає
що рішення суду повинно бути змінено на підставі п3,4 ч1 ст.104 ГПК України через
невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду,
обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. 101, 103 -105 ГПК України
суд, -

П
О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного
товариства “Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій”
задовольнити.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 26.06.2008р. змінити, виклавши резолютивну
частину в наступній редакції :

Позов відкритого акціонерного товариства
“Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій” задовольнити.

Зобов'язати приватного підприємця
ОСОБА_1(АДРЕСА_1, ідентНОМЕР_1) звільнити ділянку, площею 300м2,
розташовану за адресою : м. Нікополь, пр. Єлектрометалургів,37.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь відкритого
акціонерного товариства “Дніпропетровське обласне підприємство автобусних
станцій” (49038 м. Дніпропетровськ, вул. Курчатова,10 )
4320гр. неустойки та судові витрати у сумі 127,50 грн. державного мита в тому
числі за розгляд справи апеляційною інстанцією та 118,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне  забезпечення
судового  процесу.

В решті рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 26.06.2008р. залишити без змін.

Видачу відповідних наказів доручити
господарському суду Дніпропетровської області.

Головуючий
А.О. Логвиненко

Суддя
В.Ф. Мороз

Суддя
Т.Г. Стрелець