ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2008 р.

№
14/436-31/9

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка
І.А. - головуючого, Разводової С.С., Самусенко С.С. - доповідача,

розглянувши
матеріали касаційної скарги

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

на
рішення

господарського
суду міста Києва  від 15 червня 2007
року

та
постанову

Київського
апеляційного господарського суду  від
14 лютого 2008 року

у
справі

№
14/436-31/9

господарського
суду

міста
Києва

за
позовом

Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1

до

1. ДП
"Київське обласне автотранспортне управління" 2. ДП
"Київпассервіс"

про

стягнення
35211 грн. 96 коп.

за участю представників

сторін

від
позивача -

ОСОБА_2

від
відповідача 1 -

не
з'явився

від
відповідача 2 -Дедюк О.В.

В С Т А Н О В И В:

Фізична
особа - підприємець ОСОБА_1звернувся до господарського суду міста Києва із
позовною заявою, в якій просив стягнути з ДП "Київське обласне
автотранспортне управління" 35211 грн. 96 коп., в тому числі 30054 грн. 69
коп. боргу за договором про сумісну діяльність, пов'язану з обслуговуванням
пасажирів автомобільним транспортом, від 10 березня 2000 року, інфляційних
витрат в сумі 3 992 грн. 10 коп. та річних в сумі 1164 грн. 59 коп.

Рішенням
господарського суду міста Києва від 27 грудня 2005 року у справі № 14/436,
залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від
04 липня 2006 року, позов задоволено частково, стягнуто з ДП
"Київпассервіс" 25439 грн. 39 коп. основного боргу, 2734 грн. 75 коп.
інфляційних витрат, 619 грн. 36 коп. - 3% річних, в задоволенні решти позову
відмовлено, провадження у справі до ДП "Київське обласне автотранспортне
управління" припинено.

Постановою
Вищого господарського суду України від 08 листопада 2006 року рішення
господарського суду міста Києва від 27 грудня 2005 року та постанову Київського
апеляційного господарського суду від 04 липня 2006 року у справі № 14/436
скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста
Києва.

Ухвалою
Верховного суду України від 01 лютого 2007 року у справі №14/436 відмовлено
фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 у порушенні касаційного провадження з
перегляду постанови Вищого господарського суду України від 08 листопада 2006
року.

За
новим розглядом рішенням господарського суду міста Києва від 15 червня 2007
року провадження у справі № 14/436-31/9 до ДП "Київське обласне автотранспортне
управління" припинено, в позові відмовлено повністю.

Постановою
Київського апеляційного господарського суду від 14 лютого 2008 року у справі №
14/436-31/9 апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишено без
задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 15 червня 2007 року у
справі № 14/436-31/9 залишено без змін.

У
касаційній скарзі фізична особа - підприємець ОСОБА_1просить скасувати
постанову Київського апеляційного господарського суду від 14 лютого 2008 року
та рішення господарського суду міста Києва від 15 червня 2007 року у справі №
14/436-31/9 та прийняти нове рішення, яким задовольнити повністю позовні вимоги
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1.

Касаційні
вимоги ґрунтуються, зокрема, на посиланнях про порушення судами першої та
апеляційної інстанцій норм процесуального права при неправильному застосуванні
норм матеріального права, п. 5.1 договору, п.п. 2, 4 наказу Міністерства
транспорту України №380 від 22 липня 1999 року "Про затвердження тарифів
на проїзд пасажирів і перевезення багажу в автобусах міжміських міжобласних
маршрутів'', п. 2.7 Методичних рекомендацій визначення рівня тарифів на послуги
пасажирського автотранспорту загального користування, ст. 3, 4 Закону України
"Про податок на додану вартість".

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної
скарги, правильність застосування норм матеріального та процесуального права
місцевим та апеляційним господарськими судами, судова колегія Вищого
господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до ст.1117 ГПК України касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Попередніми
судовими інстанціями встановлено наступні обставини у справі № 14/436-31/9.

10
березня 2000 року між позивачем як Перевізником та ДП "Київське обласне
автотранспортне управління" був укладений Договір № 198 про сумісну

діяльність,
пов'язану з обслуговуванням пасажирів автомобільним транспортом, за умовами
якого сторони взяли на себе зобов'язання щодо організації перевезення пасажирів
від автостанції відповідача - 1 автобусами позивача на затверджених у
встановленому порядку автобусних маршрутах.

Відповідно
до Розділу 3 Договору позивач, зокрема, зобов'язаний виділяти на автостанції
технічно справні автобуси, забезпечувати їх подачу до відправлення в рейс на
початковий пункт маршруту для посадки пасажирів згідно часу, встановленого
розкладом руху, здійснювати перевезення пасажирів за квитками, форма яких
затверджена Мінтрансом України.

Наказом
Міністерства транспорту України від 22 липня 1999 року № 380 (далі Наказ)
"Про затвердження Тарифів на проїзд пасажирів і перевезення багажу в
автобусах міжміських міжобласних маршрутів" (далі Тарифи), який діяв на
дату існування спірних правовідносин затверджені тарифи на проїзд пасажирів та
перевезення вантажу. Відповідно до п. 1 Наказу вказані тарифи є граничними.

Згідно
ч. 3 п. 2 Тарифів вони не включають податок на додану вартість і витрати,
пов'язані з обслуговуванням пасажирів на автовокзалах та автостанціях.

Відповідно
до п. 1 Тарифів вони застосовуються за перевезення пасажирів і багажу
автомобільним транспортом, що здійснюються усіма підприємствами, установами,
організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які займаються
підприємницькою діяльністю.

Господарськими
судами попередніх інстанцій встановлено, що кілометраж маршруту "Київ -
Ромни" становить 268 км, гранична вартість проїзду відповідно до Тарифу
становила 14 грн. 34 коп., крім того нараховувалось ПДВ в сумі 2 грн. 87 коп.
та страховий збір в сумі 0 грн. 29 коп.

Відповідно
до п.5.1 Договору відповідач - 1 із загальної виручки від реалізації квитків по
відомостях касової продажі (форми 20-АСС) на приміських, міжміських
(внутрішньообласних, міжобласних) та міжнародних маршрутах перераховує по мірі
надходження відомостей у слідуючих розмірах: позивачу, як Перевізнику - 90%,
відповідачу - 1 - 10%.

Господарськими
судами попередніх інстанцій також встановлено, що сума яка заявлена позивачем
до стягнення з відповідача - 2 складається з суми ПДВ, яка була нарахована
відповідачем - 1 на суму тарифу та сплачена останнім до Державного бюджету
України.

Відповідно
до ст. 2 Закону України "Про систему оподаткування" під податком,
збором, іншим обов'язковим платежем до бюджетів і внеском до державних цільових
фондів розуміється обов'язковий внесок до бюджету відповідного рівня або
державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що
визначаються законодавчими актами України.

Згідно
ст.6 Закону України "Про систему оподаткування" об'єктами
оподаткування є доходи (прибуток), добавлена вартість продукції (робіт,
послуг), вартість певних товарів, спеціальне використання природних ресурсів,
майно юридичних і фізичних осіб та інші об'єкти, визначені законодавчими актами
України.

Відповідно
до ст. 7 Закону України "Про систему оподаткування" ставки податків
та розміри інших обов'язкових платежів встановлюються Верховною Радою України,
Верховною Радою Республіки Крим і місцевими Радами народних депутатів
відповідно до законодавства України про оподаткування і не змінюються протягом
бюджетного року, якщо інше не передбачено законодавчими актами України.

Згідно
Розділу 4 Договору відповідач - 1, зокрема, зобов'язаний проводити своєчасно
попередній та поточний продаж квитків на автобуси, що відправляються від
автостанцій.

Відповідно
до п. 6.1 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід",
затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року
N 290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за
N 860/4153, не визнаються доходами такі надходження від інших осіб сума податку
на додану вартість, акцизів, інших податків і обов'язкових платежів, що
підлягають перерахуванню до бюджету й позабюджетних фондів.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками
господарського суду першої та апеляційної інстанції щодо не відповідності
вимогам чинного законодавства розрахунків позивача.

Суди
вірно прийшли до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про
стягнення з відповідача 130054 грн. 69 коп. боргу за договором про сумісну
діяльність, пов'язану з обслуговуванням пасажирів автомобільним транспортом від
10 березня 2000 року.

Судами
попередніх інстанцій встановлено, що сума, яка заявлена позивачем до стягнення
складається із суми ПДВ, яка була нарахована пасажирам  відповідачем-1 на суму тарифу та сплачена
останнім до Державного бюджету України.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України також погоджується з висновками
господарських судів першої та апеляційної інстанції у тому, що вимоги позивача
про стягнення інфляційних витрат та річних не підлягають задоволенню, оскільки
вони не сформульовані як самостійні, не містять окремого обґрунтування і
доказів, а є правовим наслідком стягнення основного боргу, а тому не можуть
бути задоволені.

Господарськими
судами вірно вказано, що оскільки відповідач-2 ДП "Київпассервіс" є
правонаступником майнових прав та обов'язків відповідача-1 ДП "Київське
обласне автотранспортне управління", провадження у справі за позовом до ДП
"Київське обласне автотранспортне управління" підлягає припиненню за
п. 6 ст.80 ГПК України.

Враховуючи
вищенаведені встановлені господарськими судами попередніх інстанцій обставини у
даній справі, колегія суддів Вищого господарського суду України встановила
доводи касаційної скарги не прийнятними та погоджується з висновками місцевого
та апеляційного господарських судів і вважає рішення та постанову такими, що
відповідають нормам матеріального і процесуального права.

Враховуючи
викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119,
11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну
скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову
Київського апеляційного господарського суду від 14 лютого 2008 року у справі №
14/436-31/9 залишити без змін.

Головуючий
суддя
І. Плюшко

Судді:
С. Разводова

С. Самусенко