ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2008 р.

№
2-4136/2007

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Самусенко
С.С. -головуючого,

Дунаєвської
Н.Г.,

Плюшка
І.А.,

розглянувши
матеріали касаційної скарги

громадянина ОСОБА_1

на
рішення та
постанову

Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 03 серпня 2007 року Харківського апеляційного
господарського суду  від 12 грудня 2007
року

у
справі

№
2-4136/2007 (2-1085/2006)

Фрунзенського
районного суду м. Харкова

за
позовом

ТОВ
"Фінансово-промислова компанія "ГРОСС"

до

громадянина
ОСОБА_1

про

витребування
майна із чужого незаконного володіння; визнання рішення загальних зборів
частково недійсним; стягнення незаконно отриманих дивідендів; розірвання
договорів позики та стягнення грошової суми за цими договорами; стягнення
вартості автомобіля

за
зустрічним позовом

громадянина
ОСОБА_1

до

ТОВ
"Фінансово-промислова компанія "ГРОСС"

про

стягнення
невиплачених дивідендів; визнання права власності  на майно; зобов'язання провести реєстрацію
автотранспорту

за
позовом

громадянина
ОСОБА_2

до

ТОВ
"Фінансово-промислова компанія "ГРОСС"

про

визнання
рішення загальних зборів частково недійсним

за
участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору

1.          громадянки ОСОБА_3 2.          громадянина ОСОБА_4 3.          Управління ДАІ ГУ МВС України в
Харківській області

за
участю представників сторін

від
позивача -не з`явився від відповідача - ОСОБА_5, ОСОБА_6 від громадянина
ОСОБА_2 -не з`явився

від
третьої особи-1 - не з`явився від третьої особи-2 - ОСОБА_4. від третьої
особи-3 - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 03.08.2007 по справі № 2-4136/2007 (2-1085/2006)  (суддя Бобко Т.В.) витребувано із володіння
ОСОБА_1 спірні автомобілі, визнано рішення загальних зборів ТОВ
"Фінансово-промислова компанія "ГРОСС" від 26-29 липня 1999 року
недійсним в частині визначення порядку і строків виплати частини  майна і прибутку ОСОБА_1 та затвердження
розміру вартості майна і його номенклатури, що виділене товариством для
розрахунків з ОСОБА_1, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ
"Фінансово-промислова компанія "ГРОСС" суми отриманих дивідентів
та суми боргу за договорами позики з урахуванням індексу інфляції та трьох
відсотків річних. В задоволенні зустрічного позову громадянина ОСОБА_1 до  ТОВ "Фінансово-промислова компанія
"ГРОСС" відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 12.12.2007 (головуючий суддя Карбань І.С., судді Гончар
Т.В., Шутенко І.А.) рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від
03.08.2007 по справі № 2-4136/2007 (2-1085/2006) залишено без змін.

До Вищого господарського суду України
надійшла касаційна скарга громадянина ОСОБА_1, в якій він просить скасувати
рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.08.2007 та постанову
Харківського апеляційного господарського суду від 12.12.2007 по справі №
2-4136/2007 (2-1085/2006), посилаючись на норми Закону України “Про
господарські товариства”, зазначає про безпідставність задоволення позовних
вимог.

Зокрема,
в касаційній скарзі зазначено, що закон не встановлює обмежень щодо здійснення
розрахунку частини вартості майна та прибутку, які підлягають виплаті учаснику
у зв`язку із його виходом із товариства, а також не обмежує термінів прийняття
таких рішень.

Підставою
для виплати відповідних дивідендів ОСОБА_1 як засновнику ТОВ ФПК
"Гросс" по підсумкам роботи за 1997 рік було рішення товариства №7
від 09.04.1999, яке є обов`язковим для всіх учасників ТОВ ФПК "Гросс"
і має виконуватись згідно статті 11 Закону України "Про господарські
товариства".

В
подальшому ОСОБА_1 (за наявності наведеного вище рішення) як одним із учасників
ТОВ ФПК "Гросс" було повністю дотримано процедуру виходу учасника з
товариства (повідомлено товариство про вихід зі складу та надано нотаріально
завірену копію про вихід), а позивачем дотримано процедуру прийняття
відповідних рішень 26-29.07.1999 про виплату йому частини майна товариства.

Суди
першої та апеляційної інстанцій, надаючи оцінку рішенню ТОВ ФПК
"Гросс" №7 від 09.04.1999, припустилися суттєвих порушень положень
ст.ст. 10, 11, ч.1 і 2 статті 54 Закону України "Про господарські
товариства" та вийшли за межі позовних вимог в порушення положення ч.1
статті 11 ЦПК України, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваних
рішень.

У
рішенні та постанові при вирішенні питання про визначення прибутку від
діяльності ТОВ ФПК "Гросс" та правомірності нарахування дивідентів
засновникам суди посилаються на висновки експертів, які суперечать один одному.

Суди
не розглянули позовні вимоги ТОВ ФПК "Гросс": 1) про визнання
недійсним договору купівлі-продажу автотранспортного засобу ВАЗ-21099,
укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_7; 2) про визнання недійсним договорів
купівлі-продажу автомобілю ВАЗ-21099 від 23.12.1999, укладеного між ОСОБА_1 та
ОСОБА_8 та договору купівлі-продажу автомобіля ВАЗ-21099 від 13.06.2001,
укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_7, а також про повернення зазначеного
автомобіля власнику ТОВ ФПК "Гросс", чим порушили ст.84 ГПК України
(ст. 216 ЦПК України), що є підставою для їх скасування.

Судом
при винесенні рішення від 03.08.2007 було вирішено питання тільки щодо позовних
вимог ОСОБА_1 стосовно визнання за ним права власності на автомобілі
"ДЄУ-Нубіра" та "Ніссан-Петрол". Позовні вимоги ОСОБА_1
шодо визнання за ним права власності на інше майно, яке було зазначене ним у
таблиці (окрім автомобілів), залишились поза увагою судових інстанцій, що також
є порушенням вимог ч.7 і 8 статті 84 ГПК України (стаття 216 ЩІК України).

Згідно
ч.1 і 2 статті 126 ЦПК України (стаття 60 ГПК України) суддя під час відкриття
провадження у справі, підготовки справи до судового розгляду або під час її
розгляду мають право постановити ухвалу про об`єднання в одне провадження
кількох однорідних позовних вимог із позовами одного й того самого позивача до
одного й того самого відповідача чи до різних відповідачів або за позовом
різних позивачів до одного й того самого відповідача. Залежно від обставин
справи суддя чи суд мають право постановити ухвалу про роз`єднання кількох
поєднаних в одному провадженні вимог у самостійні провадження, якщо їх спільний
розгляд ускладнює вирішення справи.

17.07.2001
під час судового засідання представником ОСОБА_1 було заявлено клопотання, в
якому він просив роз`єднати наведені вище позовні вимоги, зважаючи на той факт,
що вони не є однорідними, випливають з різних правовідносин, а отже, мають
розглядатись в різних позовних провадженнях.

Однак,
ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17.07.2001, ОСОБА_1 було
відмовлено у задоволенні клопотання про роз`єднання позовних вимог.

Зважаючи
на той факт, що відповідач (з огляду на положення статті 293 ЦПК України) не
міг подати апеляційну скаргу на вказану ухвалу, зазначене питання мало бути
перевірено судом під час розгляду апеляційної скарги на рішення суду по справі
в рамках якої виносилась ця ухвала.

Розгляд
касаційної скарги по справі № 2-4136/2007 (2-1085/2006) ухвалою Вищого
господарського суду України від 24.03.2008 було відкладено та наголошено про
неявку представників позивачів ТОВ ФПК "Гросс", громадянина ОСОБА_2,
третіх осіб 1 та 3 в судове засідання касаційної інстанції.

Позивачі
ТОВ ФПК "Гросс", громадянин ОСОБА_2 і треті особи 1 та 3
процесуальним правом участі їх повноважних представників в судовому засіданні
касаційної інстанції не скористалися.

В запереченнях на касаційну скаргу
ТОВ ФПК "Гросс", ОСОБА_10 та ОСОБА_7 просять залишити рішення
Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.08.2007 та постанову
Харківського апеляційного господарського суду від 12.12.2007 по справі №
2-4136/2007 (2-1085/2006) без змін.

Вищий
господарський суд України розглянувши в касаційному провадженні касаційну
скаргу, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників, обговоривши
доводи касаційної скарги, заперечень на касаційну скаргу та перевіривши
застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального
права в межах касаційного провадження, встановив, що касаційна скарга підлягає
частковому  задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським
судам підвідомчі справи, зокрема, що виникають з корпоративних відносин у
спорах між господарським товариством та його учасником (засновником,
акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками
(засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані зі створенням,
діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім
трудових спорів.

Згідно
статті 1 Господарського процесуального кодексу України особа має право
звернутися до господарського суду за захистом своїх прав.

Відповідно
до статті 54 Закону України "Про господарські товариства" від
19.09.1991 №1576-ХІІ (в редакції від 05.05.1999) при виході учасника з
товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини
майна товариства, пропорційна його частці у статутному фонді. Виплата
провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і
в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства
вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі. Учаснику,
який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в
даному році до моменту його виходу.

Згідно
ч.1 ст.41 Закону України "Про господарські товариства" вищим органом
акціонерного товариства є загальні збори товариства.

Вищий
господарський суд України вважає рішення судів такими, що не ґрунтуються на
всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин
справи, що не відповідає статті 43 ГПК України.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на те, що оскільки
загальні збори є органом товариства, то їх рішення мають розцінюватися як
рішення самого товариства, а не окремих учасників (акціонерів) товариства. Тому
відповідачем у спорах про визнання недійсним рішення загальних зборів має бути
саме товариство.

Не
підлягає розширеному тлумаченню пункт 4 частини 1 статті 12 ГПК України щодо
підвідомчості справ.

За
змістом частини 3 статті 167 Господарського кодексу України, яка визначає
поняття корпоративних відносин, обов`язковим учасником корпоративного спору
повинен бути суб`єкт корпоративних прав, тобто акціонер або учасник
господарського товариства.

Також,
Вищий господарський суд України звертає увагу на те, що при розгляді справ у
спорах про визнання недійсними рішень загальних зборів суду слід виходити з
того, що підставою для визнання недійсними прийнятих загальними зборами рішень
можуть бути: порушення порядку скликання та проведення загальних зборів,
передбаченого законом та внутрішніми документами акціонерного товариства,
акціонер (учасник) товариства був позбавлений можливості взяти участь у
загальних зборах, рішення загальних зборів порушує права чи законні інтереси
акціонера (учасника) товариства.

Вирішуючи
спір по суті, суд повинен встановити наявність в особи, яка звернулася із
позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист
якого подано позов, а також з`ясувати наявність чи відсутність факту їх
порушення або оспорювання.

Враховуючи
викладене, господарськими судами попередніх інстанцій порушено ч. 1 ст. 16 Цивільного
кодексу України, яка надає право звернутися до суду особі за захистом лише
свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Також суперечить
суті спірних правовідносин і застосований судами попередніх інстанцій спосіб
захисту цивільного права.

Також,
враховуючи те, що господарськими судами попередніх інстанцій не було
встановлено, чи є громадянин ОСОБА_2 суб`єктом корпоративних відносин і не
обґрунтовано, в чому полягає порушення його прав та інтересів оспорюваним
рішенням загальних зборів ТОВ "Фінансово-промислова компанія
"ГРОСС" від 26-29 липня 1999 року, задоволення його позову не
відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Звернення
із позовом товариства до учасника із позовом про визнання недійсним рішенням
вищого органу - загальних зборів - самого товариства законом не передбачається.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України зазначає, що господарським судом
першої інстанції не було досліджено належним чином питання щодо наявності
порушення суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист
якого подано позов, а також не з`ясовано наявність чи відсутність факту їх
порушення або оспорювання.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що доводи касаційної
скарги заслуговують на увагу, з огляду на що зазначена касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Встановивши,
що предмет позову не відповідає встановленим законом способам захисту прав,
господарський суд повинен відмовити в позові.

Позивачем
ТОВ ФПК "Гросс" для спільного розгляду із позовом про витребування
майна з чужого незаконного володіння та визнання недійсним рішення загальних
зборів ТОВ ФПК "Гросс" від 26-29.07.1999 було подано до суду позовну
заяву про стягнення з гр.ОСОБА_11 суми боргу за договорами позики та інфляції і
трьох процентів річних.

Судами
безпідставно не звернуто увагу на те, що наведені вище позовні вимоги, зважаючи
на той факт, що вони не є однорідними, випливають з різних правовідносин, мають
розглядатись в різних позовних провадженнях за відповідною встановленою
процесуальним законом підвідомчістю.

Засулуговують
на увагу доводи касаційної скарги, що суди першої та апеляційної інстанцій не
врахували відсутність оспорення в судовому порядку рішення ТОВ ФПК
"Гросс" №7 від 09.04.1999, і що у рішенні та постанові при вирішенні
питання про визначення прибутку від діяльності ТОВ ФПК "Гросс" та
правомірності нарахування дивідентів засновникам суди посилаються на висновки
експертів, які суперечать один одному.

Судами
не відображено в оскаржуваних судових рішеннях у відповідності до норм
процесуального законодавства відповідний розгляд всіх заявлених позовних вимог
за первісним та зустрічним позовами.

Згідно
ст. 1117 ГПК України
переглядаючи  у касаційному
порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції
норм матеріального і процесуального права.

Касаційна
інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не
були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про  достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти докази.

Судом
касаційної інстанції за результатами розгляду касаційних скарг встановлено, що
прийняті судами рішення не ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, тому вказані
рішення не відповідають положенням ст.43 ГПК України та вимогам, що викладені в
постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.76 № 11 “Про судове
рішення” зі змінами та доповненнями.

Згідно
п.3 ч.1 ст.1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або
постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Враховуючи
вищенаведене, суд касаційної інстанції скасовує рішення судів попередніх
інстанцій і передає справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

При
новому розгляді справи місцевому господарському суду слід врахувати
вищенаведене, дослідити належним чином всі процесуальні питання у даній справі,
зокрема, вивчити за ст.ст. 1, 2, 12 ГПК України питання підвідомчості з огляду
на суб`єктний склад сторін та позовні вимоги, з`ясувати, чи порушено в даному
випадку оспорюваними рішеннями загальних зборів права позивачів за первісним
позовом, чи предмет позову відповідає встановленим законом способам захисту
прав, у зв`язку із встановленим з`ясувати питання щодо вірності обраного
способу захисту порушеного права, всебічно, повно і об'єктивно розглянути в
судовому процесі всі обставини справи та у відповідності до закону прийняти
рішення.

Враховуючи
викладене та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу громадянина ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 03.08.2007 та постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 12.12.2007 по справі № 2-4136/2007 (2-1085/2006)
скасувати.

Справу №2-4136/2007
(2-1085/2006)  передати на новий розгляд
до господарського суду Харківської області.

Головуючий
суддя
С. Самусенко

Судді:
Н. Дунаєвська

І.
Плюшко