ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

12.05.08
Справа  № 18/216

Львівський
апеляційний господарський суд,  в складі
колегії:

головуючого-судді:                     Бойко С.М.,

суддів:                                           Бонк Т.Б.,

Марко Р.І.,

при
секретарі Чаплик І.,

з
участю представників:

від
скаржника  - не з”явився,

позивача -
з”явився,

відповідачів-
не з”явилися,

третіх
осіб -  не з”явилися,

розглянув
апеляційну скаргу
ОСОБА_1, м.Ужгород

на рішення господарського суду
Закарпатської області від 24.01.2008 року, суддя Кривка В.П., в справі  за
№18/216

за
позовом  товариства з обмеженою відповідальністю
«Торговий дім «Парада», м.Ужгород

до відповідача 1 ОСОБА_2,
м.Ужгород

до відповідача 2 Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вест-Сток», м.Ужгород

за
участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача закритого акціонерного товариства
«Ужгородська швейна фабрика», м.Ужгород

за
участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідача:

1. товариства з обмеженою
відповідальністю «Вест Трансферт», м.Ужгород

2.
ОСОБА_1, м.Ужгород

про
захист корпоративних
прав акціонера ЗАТ «Ужгородська швейна фабрика» шляхом визнання незаконним
продажу іменних акцій ЗАТ «Ужгородська швейна фабрика»та визнання недійсним
договору купівлі-продажу  цінних паперів
№ВК/36-06/1 від 12.02.2007 року,

ВСТАНОВИВ:

рішенням
господарського  суду Закарпатської
області від 24.01.2008 року задоволено позовні вимоги товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім «Парада»до ОСОБА_2  та товариства з обмеженою відповідальністю
«Вест-Сток»про захист корпоративних прав акціонера ЗАТ «Ужгородська швейна
фабрика»  шляхом визнання недійсним
договору купівлі-продажу  цінних паперів
№ВК/36-06/1 від 12.02.2007 року.

Рішення
суду мотивоване тим, що під час укладення спірного договору порушено вимоги ч.З
ст.81 ГК України, оскільки позивача позбавлено можливості скористатися належним
йому переважним правом на придбання акцій, які продавались акціонером ОСОБА_2.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить рішення
суду першої інстанції скасувати та припинити провадження по справі, в
зв”язку з порушенням місцевим судом норм процесуального права, апелюючи тим, що
зі змісту ст.ст.1,12,21 ГПК України господарський суд наділений повноваженнями
розглядати підвідомчі йому справи між юридичними особами та громадянами, які
здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, або
справи між юридичними особами та фізичними особами, що не є суб'єктами
підприємницької діяльності, у випадках, передбачених законодавчими актами
України.

Скаржник
вважає, що даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України,
оскільки позов заявлено до фізичної особи, яка не є суб'єктом господарювання, і
не виникає з корпоративних відносин сторін, що місцевим судом не з»ясовано, а
тому вирішено спір в порушення норм ГПК України.

У
відзиві на апеляційну скаргу позивач просить в її задоволенні відмовити,
мотивуючи тим, що даний спір  є
підвідомчим господарському суду відповідно до п.4 ч.1 ст.12 ГПК України,
оскільки виник з корпоративних відносин. Відповідно вказаної норми до виключної
компетенції   господарських судів
відносяться  справи у спорах між
учасниками господарського товариства та господарським товариством, пов»язані з
реалізацією та захистом корпоративних прав, за захистом яких в спірному випадку
звернувся позивач.

В
судове засідання представники інших учасників процесу повторно не з»явилися,
хоча належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, що
підтверджується повідомленнями про вручення ухвал суду, а тому суд вважає за
можливе розгляд справи провести без їх участі за наявними в справі документами
про права і обов”язки сторін.

Суд,
заслухавши пояснення представника позивача, який підтримав свою позицію,
пояснення дав аналогічні, викладені в письмових поясненнях та дослідивши наявні
докази по справі,  вважає, що апеляційна
скарга  задоволенню не підлягає.

Судом
встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю „Торговий дім
„Парада" є власником 191 483 простих іменних акцій ЗАТ „Ужгородська швейна
фабрика", що становить 52,21% від загального статутного фонцу цього
товариства (а.с. 11).

Судом
також встановлено, що 12.02.2007 року між акціонером ЗАТ „Ужгородська швейна
фабрика" ОСОБА_2. (продавець) та ТОВ „Вест-Сток" (покупець) укладено
договір №ВК/36-06/1 купівлі-продажу цінних паперів, за умовами якого останній
придбав прості іменні акції ЗАТ „Ужгородська швейна фабрика" у кількості
83 шт. за ціною 4150 грн. (а.с.12). Даний договір є предметом оскарження з
підстав порушення переважного права
позивача, як акціонера ЗАТ „Ужгородська швейна фабрика", на
придбання акцій ЗАТ в разі відчуження їх одним із акціонерів без повідомлення
про це.

Як
вбачається з письмових пояснень ЗАТ „Ужгородська швейна фабрика", жодних
письмових, усних заяв, попереджень та пропозицій щодо наміру чи здійснення
відчуження своїх акцій від акціонера ОСОБА_2. на адресу керівництва ЗАТ не
надходило (а.с. 85). Аналогічні пояснення надано ТОВ „Вест-Трансферт" -
реєстратором акцій ЗАТ „Ужгородська швейна фабрика", зокрема, про те, що
при поданні документації про внесення змін до реєстру акціонерів (у зв'язку з
укладенням спірного договору та відчуженням акцій) жодних документів щодо
забезпечення законодавчо встановленого права акціонерів ЗАТ на можливість
реалізації переважного права на придбання відчужених акцій  надано не було. Одночасно зазначено, що
чинним законодавством не передбачено подання реєстратору документів, що
підтверджують дотримання акціонерами таких вимог при відчуженні своїх акцій,
тому цей обов'язок покладається на акціонера, який здійснює продаж належних
йому акцій (а.с. 86).

Відповідно
до ч.3 ст.28 Закону України "Про господарські товариства" перехід та
реалізація права власності на акції здійснюється відповідно до законодавства
України. Згідно із підпунктом г) ст.11 цього закону учасники товариства
зобов'язані, зокрема, нести обов'язки, якщо це передбачено цим законом, іншим
законодавством та установчими документами.

Частиною
третьою ст.81 Господарського кодексу України встановлено, що

акції
закритого акціонерного товариства розподіляються між засновниками або

серед
заздалегідь визначеного кола осіб і не можуть розповсюджуватися

шляхом
підписки, купуватися та продаватися на біржі. Акціонери закритого

товариства
мають переважне право на придбання акцій, що продаються іншими

акціонерами
товариства. При цьому, законодавцем закріплюється переважне право

на
придбання акцій у нормі прямої дії, яка підлягає виконанню незалежно від

наявності
в статуті ЗАТ положень про таке переважне право і порядок його

здійснення.

Місцевим
судом правильно зазначено, що зі змісту пункту 1, абзацу першого пункту 5
статті 4 Закону України "Про власність" (в редакції, яка діяла на
момент вчинення спірного правовідношення) у контексті частин першої, сьомої
статті 41 Конституції України, у системному зв'язку з частиною третьою статті
81 Господарського кодексу України випливає, що власник на свій розсуд володіє,
користується і розпоряджається належним йому майном, але, здійснюючи своє
право, він зобов'язаний не порушувати права та охоронювані законом інтереси
громадян, юридичних осіб і суспільства, в -тому числі переважне право (яке не є
абсолютним) акціонерів закритого акціонерного товариства на придбання акцій, що
відчужуються іншими його акціонерами. Саме таке офіційне тлумачення положень
ч.2 ст.28 Закону України "Про господарські товариства" надано
рішенням Конституційного Суду України по справі за конституційним зверненням
ЗАТ „Оболонь" і громадянинаОСОБА_3 , яке згідно ст.150 Конституції України
є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути
оскаржене.

Згідно
ч.2 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися
від дій, які могли б порушувати права інших осіб.

З
наведеного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що під
час укладення спірного договору порушено вимоги ч.3 ст. 81 ГК України, оскільки
позивача позбавлено можливості скористатися належним йому переважним правом на
придбання акцій, які продавались акціонером ОСОБА_2.

Частиною
ч.1 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам
суспільства.

В
частині першій ст.215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину
є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи
вищенаведене та зазначені положення законодавства, вимога позивача про захист
корпоративних прав акціонера ЗАТ, шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу
цінних паперів № ВК/36-06/1 від 12.02.2007 року обгрунтована ст.ст. ч.1 ст.
203, 215, 216, 236, 319 ЦК України, підтверджується матеріалами справи та
відповідачами не спростована, а тому підставно задоволена місцевим судом.

Щодо
заявленої позивачем додаткової  вимоги
про визнання незаконним продажу іменних акцій ЗАТ „Ужгородська швейна
фабрика", то місцевим судом також підставно зазначено, що така охоплюється
заявленим способом захисту про визнання оскаржуваного правочину недійсним.

Покликання
скаржника на порушення місцевим судом норм процесуального права є безпідставною
та спростовується наступним.

Відповідно
до п.4 ч.1 ст.12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи, що
виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та
його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а
також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що
пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності
цього товариства, крім трудових спорів.

Відповідно
до ч.1 ст.167 ГК України  корпоративні
права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні)
господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в
управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку
(дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої
відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та
статутними документами.

В
спірному випадку позивачем заявлено вимогу про захист корпоративних прав
акціонера ЗАТ «Ужгородська швейна фабрика» шляхом визнання недійсним договору
купівлі-продажу  цінних паперів
№ВК/36-06/1 від 12.02.2007 року, тобто спір стосується захисту корпоративних
прав позивача, яких його було позбавлено під час укладення спірного договору, а
тому за своїм змістом  правовідносини,
які склалися між сторонами носять характер корпоративних відносин.

Спори
про визнання недійсними договорів купівлі-продажу акцій та спори щодо інших
правочинів з акціями не є такими, що виникають з корпоративних відносин і
залежно від суб'єктного складу сторін підлягають розгляду господарськими або
загальними судами, проте, скаржником  не
враховано виключення з цієї категорії спорів, пов'язаних з порушенням
переважного права на придбання акцій, що наявне в спірному випадку.

З
вищенаведеного доводи скаржника про скасування рішення місцевого суду є
безпідставними.

Рішення
місцевого суду прийняте у відповідності з вимогами  діючого законодавства, а тому підстав для
його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись
ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд,

постановив:

рішення
господарського суду Закарпатської області від 24.01.2008 року в справі за
номером  18/216 залишити без змін, а
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 -без
задоволення.

Постанова
набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному
порядку.

Матеріали
справи  повернути в місцевий господарський
суд.

Головуючий
-суддя:
С.М.Бойко

Судді:
Т.Б.Бонк

Р.І.Марко