ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.08.08 р.                     Справа № 20/106пн

Колегія суддів господарського суду Донецької області у складі: Донець О.Є. (головуючий), Мальцев М.Ю., Новікова Р.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Відкритого акціонерного товариства „Державна енергогенеруюча компанія „Центренерго”, м.Київ, в особі структурного підрозділу Вуглегірська ТЕС ВАТ „Центренерго”, м.Світлодарськ

до відповідача: Комунального підприємства „Компанія „Вода Донбасу”, м.Донецьк

про встановлення факту ненадання послуг та про зобов’язання не перешкоджати спеціальному водокористуванню

За участю представників:

від позивача: Вендичанський С.А., Черногорський П.В. – дов.

від відповідача: Кізілова М.М. – дов.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду звернулося Відкрите акціонерне товариство „Державна енергогенеруюча компанія „Центренерго”, м.Київ, в особі структурного підрозділу Вуглегірська ТЕС ВАТ „Центренерго”, м.Світлодарськ, із позовом до Комунального підприємства „Компанія „Вода Донбасу”, м.Донецьк, про встановлення факту ненадання послуг Вуглегірський ТЕС Комунальним підприємством “Компанія “Вода Донбасу” та про зобов’язання відповідача не перешкоджувати первинному водокористувачу – Вуглегірській ТЕС здійснювати спеціальне водокористування.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на оформлення сторонами до лютого 2008 р. актів по наданню послуг з перекидання води з річки Сіверський Донець по каналу Сіверський Донець-Донбас (далі-СДД) до водозабору Курдюмівської насосної, на сплату позивачем коштів відповідачеві на підставі зазначених актів та “Калькуляції вартості послуг по перекиданню води для здійснення спеціального водокористування Вуглегірською ТЕС”, на загрози відповідача щодо фізичного перешкоджання водокористуванню позивача та на перешкоджання за допомогою гідротехнічних споруд здійсненню позивачем забору технічної води з каналу СДД, на те, що позивач є первинним водокористувачем, що відповідач порушує законодавство України та права позивача, змушуючи останнього сплачувати грошові кошти за послуги, які фактично не надаються, на приписи Цивільного, Водного кодексів України, постанови Кабінету Міністрів України № 524 від 30.05.97 р., а також на надані суду документи, що наявні в матеріалах справи.

Відповідач позову не визнав, посилаючись на безпідставність позовних вимог.

Судом задоволено клопотання позивача про залучення до матеріалів справи додаткових доказів, про фіксацію судового процесу технічними засобами аудіо -запису.

Клопотання відповідача про витребування від позивача додаткових доказів по справі судом задоволено частково – в межах, що узгоджуються із принципами рівності сторін та їх змагальності у господарському процесі, належності та допустимості доказів.

Розпорядженням голови господарського суду Донецької області розгляд справи призначено колегіальним складом суду, який під час вирішення спору здійснювався у встановленому порядку.

У судовому засіданні оголошувались перерви з 10.06.08 р. до 08.07.08 р., з 08.07.08 р. до 04.08.08 р.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Предметом позову є вимоги про встановлення факту ненадання послуг Вуглегірський ТЕС Комунальним підприємством “Компанія “Вода Донбасу” та про зобов’язання відповідача не перешкоджувати первинному водокористувачу – Вуглегірській ТЕС здійснювати спеціальне водокористування.

Свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на оформлення сторонами до лютого 2008 р. актів по наданню послуг з перекидання води з річки Сіверський Донець по каналу Сіверський Донець-Донбас до водозабору Курдюмівської насосної, на сплату позивачем коштів відповідачеві на підставі зазначених актів та “Калькуляції вартості послуг по перекиданню води для здійснення спеціального водокористування Вуглегірською ТЕС”, на загрози відповідача щодо фізичного перешкоджання водокористуванню позивача та на перешкоджання за допомогою гідротехнічних споруд здійсненню позивачем забору технічної води з каналу СДД, на те, що позивач є первинним водокористувачем, що відповідач порушує законодавство України та права позивача, змушуючи останнього сплачувати грошові кошти за послуги, які фактично не надаються, на приписи Цивільного, Водного кодексів України, постанови Кабінету Міністрів України № 524 від 30.05.97 р., а також на надані суду документи, що наявні в матеріалах справи.

Відповідач проти позову заперечив у зв’язку із безпідставністю позовних вимог.

Згідно із ст.4-2) Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст.4-3) зазначеного кодексу, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.43 зазначеного кодексу, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому, судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції.

Розмежування компетенції між судами загальної юрисдикції щодо розгляду справ визначається, зокрема, нормами процесуального права.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відкрите акціонерне товариство „Державна енергогенеруюча компанія „Центренерго”, м.Київ, в особі структурного підрозділу Вуглегірська ТЕС ВАТ „Центренерго”, м.Світлодарськ, у даній справі заявило вимогу про встановлення факту ненадання послуг Вуглегірський ТЕС Комунальним підприємством “Компанія “Вода Донбасу”, м.Донецьк.

Разом з тим, вимога щодо встановлення або спростування певного факту не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належать повноваження щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення. Господарські суди порушують провадження у справах за позовами, в основі яких правова вимога – спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин.

Так, відповідно до ст.12 Господарського процесуального України, господарським судам підвідомчі:

- справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у т.ч. щодо приватизації майна, та з інших підстав, а також у спорах про визнання недійсними актів з підстав, зазначених у законодавстві, крім спорів, визначених у цій нормі;

- справи про банкрутство;

- справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції.;

-справи що виникають з корпоративних відносин.

Із змісту вказаної норми вбачається, що господарському суду підвідомчі справи у спорах, за виключенням справ, визначених у пп.2, 3 ч.1 ст.12 Господарського процесуального кодексу України. Отже, господарський суд розглядає: справи у позовному провадженні, для якого є характерною наявність спору про право між сторонами; справи про банкрутство; справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати.

Разом з тим, господарські суди можуть встановлювати наявність чи відсутність певних фактів, здійснюючи розгляд спорів про право.

Надання або ненадання певних послуг може бути виявлено під час розгляду спору про стягнення вартості цих послуг, зобов’язання їх надати, про примусове виконання обов’язку в натурі або про припинення певних дій, тощо.

Отже, провадження у справі в цій частині позову слід припинити на підставі п.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, державне мито в сумі 85,00 грн. – повернути позивачеві.

Позивачем також заявлені вимоги про зобов’язання відповідача не перешкоджувати водокористувачеві – Вуглегірській ТЕС здійснювати спеціальне водокористування.

У позовній заяві позивач зазначає, що відповідач неодноразово загрожував фізично перешкоджати водокористуванню позивача, а також, що за допомогою гідротехнічних споруд на каналі СДД відповідач фізично перешкоджає здійсненню позивачем забору технічної води з каналу Курдюмівською насосною, чим змушує позивача сплачувати по необґрунтованим тарифам за невизначені за змістом послуги та за послуги, які взагалі не надаються позивачу.

При цьому, до позовної заяви не додано та під час вирішення спору не долучено до матеріалів справи доказів такого перешкоджання.

Згідно із ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами:

письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів;

поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Відповідно до ст.34 зазначеного кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказів перешкоджання відповідачем здійсненню позивачем спеціального водокористування в розумінні ст.ст.32, 34 Господарського процесуального кодексу України суду не надано.

Крім того, позивачем не визначено, у чому конкретно виявилося таке перешкоджання, які винні та протиправні дії чи бездіяльність відповідача перешкоджають позивачеві здійснювати спеціальне водокористування та порушують його право чи охоронюваний законом інтерес.

Отже, позивач не довів належними доказами факту перешкоджання відповідачем здійсненню позивачем спеціального водокористування, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині позову слід залишити без задоволення.

Клопотання позивача про зобов’язання відповідача надати відповіді на поставлені позивачем запитання суд залишив без задоволення у зв’язку із тим, що зазначене клопотання не узгоджується із приписами ст.ст.4-2, 4-3, 22 Господарського процесуального кодексу України щодо рівності та змагальності сторін.

Судові витрати покладаються на позивача в порядку ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 12, 33, 43, 44, 49, п.1.1 ст.80, ст.ст.2-85 Господарського процесуального кодексу України, ст.124 Конституції України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову в частині вимог про зобов’язання Комунального підприємства „Компанія „Вода Донбасу”, м.Донецьк, не перешкоджати первинному водокористувачу – Вуглегірській ТЕС здійснювати спеціальне водокористування – відмовити.

Провадження у справі в частині вимог про встановлення факту ненадання послуг Вуглегірський ТЕС Комунальним підприємством “Компанія “Вода Донбасу”- припинити.

Видати Відкритому акціонерному товариству „Державна енергогенеруюча компанія „Центренерго”, м.Київ, в особі структурного підрозділу Вуглегірська ТЕС ВАТ „Центренерго”, м.Світлодарськ, довідку на повернення з держбюджету сплаченого держмита в сумі 85,00 грн.

Повний текст рішення оголошено 04.08.08 р.

Суддя Донець О.Є.

Суддя Мальцев М.Ю.

Суддя Новікова Р.Г.

Надруковано 3 примірники: 1-позивачеві; 1 – відповідачам; 1 – у справу