ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.08                                                                                           Справа№ 15/94а

за позовом: приватного підприємства “Янус”, м. Стрий, Львівська область

до відповідача: Державна податкова інспекція у Стрийському районі, м. Стрий, Львівська область

про визнання недійсними податкових повідомлень рішень з платежу податок на додану вартість від 27.02.2006 р. №/0; від 11.05.2006 р. №/1; від 10.10.2006 р. №/3; з платежу податок на прибуток підприємств від 27.02.2006 р. №/0; від 11.05.2006 р. №/1; від 10.10.2006 р. №/3.

Головуючий суддя Костів Т.С.

Суддя Масловська Л.З.

Суддя Мороз Н.В.

Секретар Качур Ю.

Представники:

Від позивача –Трофімова Л.А. (доручення б/н від 01.02.2008 р.) - представник

Від відповідача –Робейко А.А (довіреність №10 від 17.05.2007 р.), Білоус А.Т. (довіреність №19 від 17.05.2007 р.), Стинавська Л.В. (довіреність №18587/0/15-0 від 27.10.2007 р.). –представники

Суть спору: приватне підприємство “Янус”, м. Стрий, Львівська область, звернулось із позовом до Державної податкової інспекції у Стрийському районі, м. Стрий, Львівська область, про визнання недійсними податкових повідомлень рішень з платежу податку на додану вартість на загальну суму 36883855 грн. (з яких 24589237 грн. –основний платіж, 12294618 грн. –штрафні (фінансові) санкції) від 27.02.2006 р. №/0; від 11.05.2006 р. №/1; від 10.10.2006 р. №/3; та податкові повідомлення –рішення з платежу податку на прибуток підприємства на загальну суму 9750 грн. (з яких 6500 грн. –основний платіж, 3250 грн. –штрафні (фінансові) санкції) від 27.02.2006 р. №/0; від 11.05.2006 р. №/1; від 10.10.2006 р. №/3.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 14.03.2008 р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд на 01.04.2008 р.. Розгляд справи неодноразово відкладався з мотивів, зазначених в ухвалах суду від 01.04.2008 р., 08.04.2008 р., 08.05.2008 р., 03.06.2008 р., 23.06.2008 р., 26.06.2007 р.. Розпорядженням голови господарського суду Львівської області від 08.04.2008 р. призначено колегію суддів для розгляду даної справи. Розпорядженням заступника голови господарського суду Львівської області від 02.06.2008 р. у зв’язку із відпусткою судді Желіка М.Б., останнього виведено зі складу колегії та введено у колегію суддю Мороз Н.В.

Представникам сторін роз’яснено їх права згідно зі ст. ст. 49, 51 КАС України. У відповідності до ст. 71 КАС України справа слухається за наявними у ній матеріалами.

Представник позивача у судових засіданнях позов підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві, поясненнях. Ствердив, зокрема, що оспорювані податкові повідомлення-рішення були винесені на підставі акту №118/23-1/32994866 від 17.02.2006 р., складеного за результатами документальної планової перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства Приватного підприємства “Янус” (код ЗКПО - 32994866) за період з 30.06.2004 року по 30.09.2005 року”. Вважає висновки перевіряючих безпідставними та такими, що не відповідають законодавству. Просить позов задовольнити.

Представники відповідача позов заперечили з мотивів, зазначених в акті №118/23-1/32994866 від 17.02.2006 р. та запереченнях. Ствердив, зокрема, що в порушення Закону України “Про податок на додану вартість”, позивач занизив суми податку на додану вартість та податку на прибуток за наслідками виконання умов договору комісії з ТзОВ “Анджеліна”, не включивши отриману суму 31190 грн. до валових доходів. Відповідно, занижена сума податку на прибуток підприємств склала 6500 грн., а податку на додану вартість –5198,33 грн.. При цьому, визнавши помилку, позивач самостійно включив у звітність суму податку на додану вартість 2717 грн., невключений залишок склав 2481 грн.. Решта сум податку на додану вартість були донараховані позивачу за результатами операції із ТзОВ “Алтон КН” внаслідок того, що рішенням Солом’янського районного суду міста Києва від 22.03.2005 р. по справі №2-2089, установчі документи якого були визнані недійсними з моменту реєстрації, а свідоцтво платника ПДВ –з моменту внесення в реєстр платників ПДВ. Однак, за березень 2005 р. позивач безпідставно включив до податкового кредиту суму 24586756 грн.. Просить у позові відмовити.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, оглянувши оригінали документів, що мають значення для справи, суд встановив наступне.

З 23.12.2005 р. по 10.02.2006 р. відповідач провів планову перевірку дотримання вимог податкового та валютного законодавства позивачем, що підтверджується актом №118/23-1/32994866 від 17.02.2006 р. “Про результати документальної планової перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства Приватного підприємства “Янус” (код ЗКПО - 32994866) за період з 30.06.2004 року по 30.09.2005 року”.

Згідно із актом №118/23-1/32994866 від 17.02.2006 р. встановлено ряд порушень законодавства, зокрема, не включення до валового доходу в 4 кварталі 2004 р. комісійну винагороду від ТзОВ “Анджеліна” згідно податкової накладної №7 від 28.12.2004 р. суму 25991,67 грн., що призвело до заниження податку на прибуток в сумі 6500 грн. та податку на додану вартість в сумі 5198,33 грн., сума якого на дату перевірки була частково включена в сумі 2717 грн. до податкової декларації позивачем, а залишок заниженої суми податку на додану вартість склав 2481 грн.. Встановлено також безпідставне включення позивачем до податкового кредиту за березень 2005 р. 24586756 грн. за наслідками господарської операції з ТзОВ “Алтон КН”.

На підставі зазначеного акту, відповідачем були винесені оспорювані податкові повідомлення-рішення з платежу податок на додану вартість на загальну суму 36883855 грн. (з яких 24589237 грн. –основний платіж, 12294618 грн. –штрафні (фінансові) санкції) від 27.02.2006 р. №/0; від 11.05.2006 р. №/1; від 10.10.2006 р. №/3; та податкові повідомлення –рішення з платежу податок на прибуток підприємства загальну суму 9750 грн. (з яких 6500 грн. –основний платіж, 3250 грн. –штрафні (фінансові) санкції) від 27.02.2006 р. №/0; від 11.05.2006 р. №/1; від 10.10.2006 р. №/3.

З матеріалів справи вбачається, що між ПП „Янус" (комісіонер) та ТзОВ „Анджеліна” (комітент) укладено договір комісії №01/09-К від 01.09.04р., предметом якого є зобов’язання комісіонера перед комітентом здійснити за дорученням комітента за винагороду, в інтересах останнього, від свого імені продаж нафтопродуктів, по ціні не нижче вказаної комітентом (п. 1.1.). Виступаючи від свого імені, комісіонер самостійно укладає договір продажу з третьою особою (покупцем) (п. 1.4.). При укладенні договору з покупцем комісіонер буде діяти тільки в інтересах комітента. Комісіонер набуває право на продаж товарів комітента. Право власності на майно, щодо якого комісіонер укладає правочин з третьою особою, не переходить до комісіонера. Таке право переходить від комітента до третьої особи .

Відповідно до ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов’язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що договір фактично виконувався сторонами. 01.09.2004 р. між позивачем та ПП “Мірабель” був укладений договір № 01/09 НП на передачу у власність нафтопродуктів, за яким ПП. “Янус” передав у власність ПП „Мірабель" на умовах, встановлених цим договором нафтопродукти на загальну суму 828976962 грн. в т. ч. ПДВ 138162827грн. за дорученням комітента та за відповідну винагороду (комісійні в сумі 35216 грн., у т.ч. ПДВ 7043 грн.) від свого імені але за рахунок комітента, що визнається відповідачем та випливає зі змісту акту.

Комісійна винагорода була отримана позивачем, що підтверджується прибутковими касовими ордерами. У відповідності до акту №2 від 25.12.2004 р. передачі нафтопродуктів на комісію, комісійна винагорода була визначена в сумі 31190 грн.. На суму комісійної винагороди в розмірі 31190 грн. (у т.ч. ПДВ 5198,33 грн.) ТзОВ “Анджеліна” видало позивачу податкову накладну №7 від 28.12.2004 р..

Згідно із п. 4.1. Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, валовий дохід –це загальна сума доходу платника податку, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами. У відповідності із ст. 11.3.1. вказаного закону, датою збільшення валового доходу вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу, або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) –дата фактичного надання результатів (послуг) платником податку.

У відповідності до п. 7.3.1. Закону України “Про податок на додану вартість”, датою виникнення податкових зобов’язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталась раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а у разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти –дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої –дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) –дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (надання послуг) платником податку.

Сума донарахованого податку на додану вартість за наслідками зазначеної операції становить 5198,33 грн., що підтверджується, зокрема, податковою накладною №7 від 28.12.2004 р..

У відповідності до ст. 10.1. Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, прибуток платників податку оподатковується за ставкою 25% до об’єкта оподаткування, що із врахуванням заокруглення, у даному випадку становить 6500 грн.

Твердження відповідача про не включення зазначеної суми комісійної винагороди до валового доходу в 4 кварталі 2004 р. підтверджується матеріалами справи та було визнано позивачем у позовній заяві.

У відповідності до ст. 17.1.3. Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, позивачу були нараховані штрафні (фінансові) санкції на суму недоплати податку на прибуток в розмірі 3250 грн. (50% суми недоплати).

Матеріалами справи, зокрема, платіжним дорученням №20 від 22.03.2005 р. на суму 6502,09 грн. підтверджується посилання позивача на самостійне виявлення помилки, добровільне донарахування суми до валового доходу, подання уточнюючого розрахунку податкових зобов’язань на суму 5200 грн. (вхідний № відповідача №14310 від 24.02.2005 р.) та сплата податку на прибуток підприємств в недоплаченій частині з урахуванням штрафних санкцій.

Таким чином, оспорювані податкові повідомлення-рішення з податку на прибуток підприємств винесені без урахування фактичних обставин та безпідставно. Належних доказів зворотнього суду не надано.

Позивачем стверджується та відповідачем визнається факт самостійного виправлення позивачем і включення до декларації з податку на додану вартість за лютий 2005 р. частину суми податку на додану вартість, належну за результатами зазначеної господарської операції з ТзОВ “Анджеліна”, в сумі 2717 грн.. Доказів включення до податкової звітності та погашення решти суми податку на додану вартість 2481 грн. суду не надано. Не надано також доказів порушення відповідачем законодавства при її нарахуванні, а відтак оспорювані податкові повідомлення-рішення з податку на додану вартість у цій частині є підставними.

З матеріалів справи також вбачається, що решта суми донарахованого відповідачем позивачу податку на додану вартість випливає з результатів господарської операції з ТзОВ “Алтон-КН” на підставі договору від 01.03.2005 р. №011003/02 на поставку товару (нафтопродуктів).

З матеріалів справи вбачається, що договір фактично виконувався сторонами. ТзОВ “Алтон-КН” поставив, а позивач прийняв товар на загальну суму 147520553,20 грн., що підтверджується, зокрема, податковими накладними № 23 від 01.03.2005р. на загальну суму 53092712,92 грн., в т. ч. ПДВ 8848785,49 грн.; № 24 від 01.03.2005р. на загальну суму 71596338,91 грн., в т.ч. ПДВ 11932723,15 грн.; № 43 від 14.03.2005 р. на загальну суму 1944500,32 грн., в т.ч. ПДВ 324083,39 грн.; № 65 від 29.03.2005 р. на загальну суму 1844848,32 грн., в т.ч. ПДВ 307474,72 грн.; № 66 від 29.03.2005 р. на загальну суму 247907,34 грн. в т.ч. ПДВ 41317,89 грн.; № 67 від 31.03.2005 р. на загальну суму 18794245,39 грн., в т.ч. ПДВ 3132374,23 грн.. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та визнані відповідачем в акті перевірки.

Позивач розрахувався за отриманий товар простими векселями емітованих ПП “Модулор” на загальну суму 147241000 грн., що підтверджується актами прийому-передачі векселя від 15.03.2005 р., 17.03.2005 р., 20.03.2005 р.; а також грошовими коштами в сумі 49533,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2 від 22.09.2005 р. та переуступкою боргу на суму 230000 грн., що підтверджується відповідним договором.

Доказів існування спору між сторонами договору щодо розрахунків суду не надано. Суми податку на додану вартість були включені до складу податкового кредиту.

Згідно із п. 4.8. Закону України "Про податок на додану вартість", у разі коли платник податку здійснює операції з продажу товарів (робіт, послуг), які є об'єктом оподаткування, під забезпечення боргових зобов'язань покупця, надане такому платнику податку у формі простого або переказного векселя або інших боргових інструментів, випущених таким покупцем або третьою особою, базою оподаткування є договірна вартість таких товарів (робіт, послуг) без врахування дисконтів або інших знижок з номіналу такого векселя, а за процентними векселями - договірна вартість таких товарів (робіт, послуг), збільшена на суму процентів, нарахованих або таких, що мають бути нараховані на суму номіналу такого векселя. У разі коли платник податку здійснює за згодою векселедержателя зустрічну поставку товарів (робіт, послуг) замість грошового погашення суми боргу, зазначеного у векселі, базою оподаткування є договірна вартість таких товарів (робіт, послуг) без врахування дисконтів або інших знижок з номіналу такого векселя, а за процентними векселями - договірна вартість таких товарів (робіт, послуг), збільшена на суму процентів, нарахованих або таких, що мають бути нараховані на суму номіналу такого векселя. При цьому, векселі отримані, але не оплачені платником податку, або видані, але не оплачені платником податку, не змінюють сум податкових зобов'язань або податкового кредиту такого платника податку, незалежно від видів операцій, по яких такі векселі використовуються.

З пояснень відповідача та змісту акту перевірки вбачається, що ТзОВ “Алтон КН” звітувався з податку на додану вартість у березні 2005 р., а останній звіт подало у квітні 2005 р.. Однак, рішенням Солом’янського районного суду м. Києва від 22.03.2005 р. визнано недійсними установчі документи ТзОВ „Алтон-КН" з моменту державної реєстрації (17.02.2004 р.) та свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість №36095861 НБ215823 від 03.05.2004 р. з моменту внесення в Реєстр платників ПДВ. ДПІ у Солом’янському районі м. Києва склало Акт № 1182 від 20.07.2005 р. про анулювання свідоцтва про реєстрацію платника податку па додану вартість №36095861 НБ215823 від 03.05.2004 р. з моменту внесення в Реєстр платників ПДВ.

Згідно із пп. 7.2.4. п. 7.2. ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість" право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому цим законом. Зазначеними обставинами та, як наслідок, нікчемністю правочину, відповідач обґрунтовує підставність донарахування позивачу суми податку на додану вартість в розмірі 24586675 грн. за результатами такої операції.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 22.11.2006 р. у справі №5/707-13/122А за позовом ДПІ у Стрийському районі до відповідача –1 –приватного підприємства “Янус”, відповідача –2 –ТзОВ “Алтон-КН”, та за участю третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору –ТзОВ “КТГ ТДМ”, ТзОВ “ТМ “Айва” про визнання недійсним договору від 01.03.2005 р. №011003/2 і застосування наслідків, передбачених у ст. 208 ГК України, з урахуванням ухвали Вищого адміністративного суду України від 09.04.2008 р. №К-38920/06 у вказаній справі, було закрито провадження у справі в частині визнання недійсним договору від 01.03.2005 р. №011003/02 на поставку товару (нафтопродуктів), укладеного між ПП. “Янус” та ТзОВ “Алтон-КН”, а в решті вимог у позові відмовлено.

При цьому, судовими інстанціями встановлено відсутність між сторонами вказаного договору господарських правовідносин, які вчинені з метою, що за відомо суперечить інтересам держави і суспільства, доведеності позивачем факту приховування, зокрема, ПП. “Янус” доходів від оподаткування та мети і умислу сторін договору на укладення угоди з метою, яка за відомо суперечить інтересам держави і суспільства. Судовими інстанціями констатовано, що сам факт скасування державної реєстрації не тягне за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації суб’єкта і до моменту виключення з державного реєстру, а станом на дату вчинення право чину установчі документи були дійсними. Судами наголошено на ч. 2 ст. 18 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців”, згідно із якою, якщо відомості, які підлягають внесенню до державного реєстру є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатись на них у спорі як достовірні.

Згідно із ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що на брало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, ТзОВ “Алтон-КН” не було виключено з Єдиного державного реєстру підприємств, установ, організацій навіть станом на 23.06.2008 р., що підтверджується листом Головного управління статистики у м. Києві №13-3452 від 23.06.2008 р.. Згідно із ч. 5 ст. 111 ЦК України, юридична особа є ліквідованою з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно із пп.7.2.3. п. 7.2. ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість" податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов’язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної віддається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Згідно із п. 5.3.9. Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” не належать до складу валових витрат лише будь-які витрати, які не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

З врахуванням наведеного, приймаючи до уваги фактичне виконання сторонами умов договору від 01.03.2005 р., що не заперечувалось відповідачем, як і факт понесення позивачем відповідних витрат, суд приходить до висновку, про підставне віднесення позивачем зазначених сум до податкового кредиту. Належних доказів зворотнього суду не надано.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно, у зв’язку із безпідставністю нарахування відповідачем основного платежу з податку на додану вартість, відповідачем безпідставно нараховані і суми штрафних (фінансових) санкцій.

Згідно із ч. 2 ст. 162 КАС України, суд вправі постановою визнати протиправним рішення суб’єкта владних повноважень чи окремі його положення, дії чи бездіяльність і скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення. Суд також може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод чи інтересів суб’єкта у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб’єктів владних повноважень. Згідно зі ст. 20 ГК України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання. Кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема, шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судові витрат покладаються на сторони пропорційно до задоволених вимог. Керуючись ст.ст. 2, 11, 69-71, 86, 161-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Визнати недійсними податкові повідомлення рішення з платежу податку на прибуток підприємства від 27.02.2006 р. №/0; від 11.05.2006 р. №/1; від 10.10.2006 р. №/3. за платежем податку на додану вартість від 20.04.2007 р. №000874231/2.

3.          Визнати недійсними податкові повідомлення рішення з платежу податку на додану вартість від 27.02.2006 р. №/0; від 11.05.2006 р. №/1; від 10.10.2006 р. №/3 в частині донарахування 24586675 грн. основного платежу та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 12293337,5 грн.

4.          В частині решти вимог у позові відмовити.

5.          Стягнути з Державної податкової інспекції у Стрийському районі на користь приватного підприємства “Янус” 1,70 грн. судового збору.

6.          Постанова набирає законної сили у відповідності із ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена у порядку і строки, передбачені ст. 186 КАС України.

Головуючий суддя                                                             Костів Т.С.

Суддя                                                                                                     Масловська Л.З.

Суддя                                                                                                              Мороз Н.В.