ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"04" липня 2008 р.

Справа № 18/96

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Тимошевської В.В. при секретарі судового засідання Горлової М.С. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 18/96

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю аграрно-промислова фірма "Агроділо", м. Світловодськ Кіровоградської області

до відповідача: Світловодської районної державної адміністрації Кіровоградської області, м. Світловодськ Кіровоградської області

про визнання права власності на нерухоме майно

Представники сторін:

від позивача - Михайлов В.В., довіреність № б/н від 01.10.05;

від відповідача - участі не брали.

Товариством з обмеженою відповідальністю аграрно-промислова фірма “Агроділо” подано позовну заяву до Світловодської районної державної адміністрації з вимогами визнати за позивачем право власності на нерухоме майно (майновий комплекс) за адресою: вул. 8-го Березня, 44, м. Світловодськ, Кіровоградської області, що має вартість за оцінкою позивача 31 000 грн. і складається з 34 (тридцяти чотирьох) одиниць нерухомого майна з підстав ст. ст. 328, 344, 392 Цивільного кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач відкрито, безперервно володіє нерухомим майном понад п”ятнадцять років, є власником майна, однак його право власності не визнається іншими особами.

04.07.2008 р. позивачем подано уточнення до позовних вимог, згідно яких позивач змінив підставу позову в частині невизнання його права власності іншими особами та вказав на втрату ним документа, що посвідчує його право власності на відповідний об”єкт (а.с. 56-59).

Згідно статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення у справі змінити підставу позову.

Розгляд справи 18/96 відкладався з підстав, викладених в ухвалі господарського суду від 10.06.2008 р.

В судовому засіданні 04.07.2008 р. представник позивача позовні вимоги з урахуванням поданих уточнень підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 04.07.2008 р. не з”явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, оскільки приймав участь в засіданні 10.06.2008 р., в якому повідомлялось про відкладення розгляду справи № 18/96.

Поряд з цим, на адресу суду 04.07.2008 р. надійшло пояснення від Світловодської районної державної адміністрації, згідно яких відповідач визнав позовні вимоги ( а.с. 78-79).

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України, зобов’язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін – це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез’явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними документами в матеріалах справи.

В судовому засіданні 04.07.2008 р. за згодою представника позивача оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, дослідивши докази які мають юридичне значення для розгляду позовної заяви, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

За приписами статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; одним із способів захисту права є його визнання.

Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Обґрунтовуючи позов у частині визнання права власності на нерухоме майно посиланням на статтю 392 Цивільного кодексу України, ТОВ аграрно-промислова фірма “Агроділо” вказало про втрату документів, які засвідчують його право власності на нерухоме майно (майновий комплекс) по вул. 8-го Березня в м. Світловодськ, а саме додатки до акта прийому-передачі: інвентаризаційний опис основних засобів виробництва та перелік основних засобів виробництва по групам ( пункти 2, 4 акту передачі). Виникнення права власності позивач мотивує правонаступництвом майнових прав ліквідованого Світловодського райсількомунгоспу, яке володіло вказаним майном.

Згідно з п.4 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Між тим, позивачем не надано до суду належних доказів на підтвердження факту набуття ним у власність нерухомого майна по вул. 8-го Березня, 44 в м.Світловодськ, що слідує з наступного.

Відповідно до статті 12 Закону України “Про господарські товариства” товариство є власником: майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням агропромислового комбінату “Світловодський” № 9 від 23.12.1991 р. вирішено ліквідувати Світловодський райсількомунгосп та створити на його базі мале підприємство при умовах повернення заборгованості та повернення пайових внесків колгоспам, які були засновниками райсількомунгоспу ( а.с. 9).

Рішенням виконавчого комітету Світловодської районної ради народних депутатів від 30.12.1991 р. № 395 надано згоду на ліквідацію з 01.01.1992 р. райсількомунгоспу АПК “Світловодський” та створення на його базі малого підприємства з правом правонаступництва ( а.с. 10).

Рішенням Світловодської районної ради народних депутатів № 54 від 21.02.1992 р. проведено державну реєстрацію статуту агропромислової фірми “Агроділо” у формі товариства з обмеженою відповідальністю ( а.с. 11, 27-34).

Згідно акту, затвердженого генеральним директором АПК “Світловодський”, здійснено передачу активів і пасивів Світловодського райсількомунгоспу станом на 01.01.1992 р. аграрно-промисловій фірмі “Агроділо” ( а.с. 15).

Зміст вказаного акту не обліковує перелік майна, що передається, а містить посилання на додатки до акту, які, за повідомленням позивача, втрачені, зокрема, інвентаризаційний опис основних засобів та перелік основних засобів виробництва.

За загальними правилами Цивільного законодавства України передача майна правонастуникам здійснюється, зокрема, за передавальним актом. Умовою виникнення у правонаступника права власності на передане майно є наявність такого права у підприємства, що припиняє свою діяльність та передає відповідне майно.

Поряд з цим, в матеріалах справи відсутні жодні докази, які б підтверджували перебування у власності Світловодського райсількомунгоспу нерухомого майна по вул. 8-го Березня, 44, в м.Світловодськ на час складення акту передачі майна 01.01.1992 р.

Перебування відповідного майна на балансі ТОВ аграрно-промислова фірма “Агроділо” ( а.с. 60-61, 65-66) не є беззаперечним доказом права власності, оскільки баланс підприємства є формою бухгалтерського обліку визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов'язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності підприємства. Згідно Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 2, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 31.03.1999 р. № 87, у статті балансу "Основні засоби" наводиться вартість не лише власних, а й орендованих або отриманих на умовах фінансового лізингу об'єктів.

Не розцінюється судом як доказ права власності позивача висновок аудиторської експертизи від 28.09.1993 р.( а.с. 71-74). Згідно Закону України “Про аудиторську діяльність” у редакції, чинній на момент проведення експертизи, аудит - це перевірка публічної бухгалтерської звітності, обліку, первинних документів та іншої інформації щодо фінансово-господарської діяльності суб'єктів господарювання з метою визначення достовірності їх звітності, обліку, його повноти і відповідності чинному законодавству та встановленим нормативам. Аудиторський висновок - це офіційний документ, засвідчений підписом та печаткою аудитора (аудиторської фірми), який складається у встановленому порядку за наслідками проведення аудиту і містить в собі висновок стосовно достовірності звітності, повноти і відповідності чинному законодавству та встановленим нормативам бухгалтерського обліку фінансово-господарської діяльності. Вказаний документ не підтверджує право власності. Крім того, як вбачається із змісту висновку, аудиторська експертиза проводилась щодо майна, облікованого на балансі ТОВ агропромислова фірма “Агроділо” станом на 01.07.1993 р., тоді як зазначений баланс в матеріалах справи відсутній.

З урахуванням викладеного, господарський суд вважає, що позивачем не підтверджено належними засобами доказування набуття ним у власність нерухомого майна, розташованого по вул. 8-го Березня, 44 в м.Світловодськ Кіровоградської області.

Крім викладених вище підстав, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги посиланням на статтю 344 Цивільного кодексу України та вказує про відкрите і безперервне володіння понад п”ятнадцять років нерухомим майном (майновий комплекс) по вул. 8-го Березня, 44, м.Світловодськ.

Згідно з частиною 1 статті 344 Цивільного кодексу України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду, зокрема, у випадку, коли особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном, продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом десяти років, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004р., а пунктом 8 цих положень встановлено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, визнання права власності за набувальною давністю не може мати місця раніше 1 січня 2011 р.

Наведеної правової позиції також дотримується Верховний Суд України при касаційному перегляді судових рішень у справах про визнання права власності на майно (постанова ВСУ від 16.08.2005 у справі N 8/509).

Таким чином, у господарського суду відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

З огляду на викладене та оцінивши в сукупності всі наявні в справі докази, господарський суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Визнання позову відповідачем не є безумовною підставою для прийняття рішення про задоволення позову, оскільки такі дії не повинні суперечити законодавству або порушувати права і охоронювані законом інтереси інших осіб.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача та з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Згідно ч. 3 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

До набрання рішенням законної сили воно може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя В.В.Тимошевська