ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

"21" серпня 2008 р. Справа № А6/384-08

11.15 год.

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді                                                                                Маляренка А.В.

при секретарі                                                                                          Коломієць М.В.

розглянувши адміністративну справу № А6/384-08

за позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю „Регіонпродукт”, с. Гнідин;

до                    Бориспільської об’єднаної державної податкової інспекції, м. Бориспіль;

про          скасування повідомлень-рішень.

Представники сторін:

від позивача:          Ширко В.Ю. представник за довіреністю –від 06.05.2008 р.;

відповідача:                    Шипіло І.А. посв. від 04.07..2003 р.;

Свирбиус Ю.Ю. посв. від 29.02.2008 р.

обставини спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Регіонпродукт” (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Київської області з позовними вимогами до Бориспільської об’єднаної податкової інспекції у Київській області (далі - відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень № 0/0 та № 0/0 від 30.05.2008 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.06.2008 року порушено провадження у справі № А6/384-08 та призначено розгляд справи на 08.07.2008 р.

08.07.2008 р. року відповідачем було подано заперечення на позовну заяву ТОВ „Регіонпродукт”, розгляд справи було відкладено до 12.08.2008 року.

В судовому засіданні 12.08.2008 року позивач підтримав свої позовні вимоги. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень були порушені норми чинного законодавства, а саме податковим органом неправомірно застосовані положення Закону України „Про податок на додану вартість”, Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” та Закону України „Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності”.

У судовому засіданні 12.08.2008р. було оголошено перерву до 21.08.2008 р.

Відповідач заперечив проти позовних вимог, зазначивши, що при проведенні перевірки та винесенні спірних податкових повідомлень-рішень діяв в межах чинного законодавства.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши їх пояснення, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

встановив:

Працівниками Бориспільської об’єднаної державної податкової інспекції в Київській області 20.05.2008 р. було проведено виїзну позапланову документальну перевірку ВАТ „Регіонпродукт”, за результатами якої складено акт „Про результати виїзної позапланової перевірки Відкритого акціонерного товариства „Регіонпродукт” (Товариство з обмеженою відповідальністю „Регіонпродукт” –правонаступник) (код за ) з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за період січень 2008 р.” від 20.05.2008р. № 216/23-1/32577712.

На підставі даного акту перевірки зроблено висновок про порушення позивачем вимог пп. 7.4.1. п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, в частині віднесення до складу податкового кредиту звітного періоду сум ПДВ у зв’язку з придбанням послуг, використання яких не можливо віднести до сфери господарської діяльності, що випливає з порушення підприємством п. 1.32. ст. 1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” та ст. 1 Закону України „Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності” в частині здійснення господарської діяльності без отримання необхідних дозвільних документів.

Також перевіркою встановлено, що суму бюджетного відшкодування в розмірі 115435 грн. не підтверджено та визначено до сплати до бюджету за грудень 2007 р. 4446 грн.

Так, вищезгаданим актом встановлено, що в періоді перевірки відповідно до самостійного рішення ВАТ „Регіонпродукт” щодо недоцільності та неефективності подальшої експлуатації основних засобів через їх фізичний та моральний знос, як такі, що не відповідають сучасним вимогам та технології виробництва. Виробнича діяльність молочного цеху припинена з 08.04.2007 р., м’ясного цеху –з 27.05.2007 р. для проведення реконструкції. З вересня 2007 р. розпочато часткову ліквідацію будівель та споруд.

Для виконання демонтажних робіт було залучено будівельну організацію ПП „Альфа-Буд Плюс”, з якою укладено договір підряду № 07/08 від 09.08.2007 р.

Згідно з Законом України „Про планування і забудову територій” фізичні та юридичні особи, заінтересовані в здійсненні будівництва об'єктів містобудування, подають письмову заяву про надання дозволу на будівництво до виконавчого органу відповідної ради. Дозвіл на будівництво дає право замовникам на отримання вихідних даних на проектування, здійснення проектно-вишукувальних робіт та отримання дозволу на виконання будівельних робіт у порядку, визначеному цим Законом. Дозвіл на будівництво надається на підставі комплексного висновку щодо відповідності запропонованого будівництва містобудівній документації, державним будівельним нормам, місцевим правилам забудови. Комплексний висновок і проект рішення про дозвіл на будівництво готуються спеціально уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури. Дозвіл на будівництво об'єкта містобудування не дає права на початок виконання будівельних робіт без одержання відповідного дозволу Державної архітектурно-будівельної інспекції України або її територіальних органів.

Дозвіл на виконання будівельних робіт - це документ, що засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд, видачу ордерів на проведення земляних робіт.

Відповідно до п. 1.32 ст. 1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України „Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності” документ дозвільного характеру - дозвіл, висновок, погодження, свідоцтво тощо, який дає суб'єкту господарювання право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності.

З урахуванням наведених положень законодавства перевіряючими зроблено висновок, що на здійснення робіт по реконструкції основних фондів, не отримало дозволу від місцевого дозвільного органу, виконання робіт проводиться з порушенням вимог чинного законодавства, вказана діяльність не може розглядатись як господарська, та, відповідно, суми сплаченого ПДВ при придбанні послуг в межах даної діяльності, не можуть бути віднесені до складу податкового кредиту по податку на додану вартість.

30.05.2008 року відповідачем –Бориспільською об’єднаною державною податковою інспекцією Київської області видане податкове повідомлення-рішення № 0/0, яким згідно з підпунктом „б” пп. 4.2.2, п. 4.2 ст. 4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” та відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4. ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 115435 грн.

Також, 30.05.2008 року Бориспільською ОДПІ Київської області видане податкове повідомлення-рішення № 0/0, яким згідно з підпунктом „б” пп. 4.2.2, п. 4.2 ст. 4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” та відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4. ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, позивачу визначено суму податкового зобов’язання у розмірі 6669 грн., в тому числі 4446 грн. основного платежу та 2223 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Заперечення відповідача проти позову, викладені в запереченнях на позов та в усних поясненнях його представників, співпадають з доводами та висновками, викладеними в акті перевірки Бориспільської ОДПІ Київської області.

Дослідивши надані докази в їх сукупності, заслухавши доводи сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ВАТ „Регіонпродукт” 16.03.2007 року на засіданні правління було прийняте рішення щодо недоцільності та неефективності подальшої експлуатації основних засобів через їх фізичний та моральний знос, як таких, що не відповідають сучасним вимогам та технології виробництва.

З метою виконання демонтажних робіт на підставі договору підряду № 07/08 від 09.08.2007 р. було залучено будівельну організацію ПП „Альфа-Буд Плюс”.

На виконання договору підряду № 07/08 від 09.08.2007 р. ПП „Альфа-Буд Плюс” здійснювало демонтажні роботи. Після виконання робіт ПП „Альфа-Буд Плюс” виписувало на користь позивача податкові накладні на суму виконаних робіт, за виконані роботи ТОВ „Регіонпродукт” розрахувалося у повному обсязі, а суми ПДВ, які були сплачені у складі оплати даних послуг, включались позивачем до суми податкового кредиту.

Згідно з пп. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Як вбачається зі змісту пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 цього ж Закону, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до п. 4.2. Статуту ТОВ „Регіонпродукт”, предметом діяльності товариства є прийом на первісну обробку свіжого цільного молока і молочних продуктів; виробництво молока пастеризованого, інших видів розфасованого молока, кефіру, йогуртів, ряжанки, вершків, м’якого сиру, сухого молока, казеїну, лактози, сироватки та інших молочних продуктів; виробництво тваринного масла, твердих (жирних) сирів тощо.

Як вбачається з вищезгаданого рішення правління позивача від 16.03.2007 р., виробничі фонди було вирішено реконструювати, оскільки вони вже не відповідають сучасним вимогам й технології виробництва, а також зазнали фізичного та морального зносу.

Таким чином, суд погоджується з твердженням позивача, що знесення та демонтаж частин будівель є невід’ємною частиною робіт по реконструкції основних фондів, які в подальшому будуть використовуватися у виробничому процесі, а отже, результати демонтажу будуть використовуватись в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності позивача, передбаченої у його статуті.

Також суд зазначає, що Закон України „Про податок на додану вартість” не ставить виникнення права на податковий кредит у залежність від наявності або відсутності проектно-кошторисної документації, дозвільних документів на будівництво тощо.

Відповідно до п. 1.8 ст. 1 Закону "Про податок на додану вартість" бюджетне відшкодування - сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Підпунктом 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону "Про податок на додану вартість" передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону "Про податок на додану вартість" датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

- дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Оскільки судом були дослідженні документи, що підтверджують факт отримання позивачем робіт по демонтажу та факт щодо фактичної оплати позивачем таких робіт, суд приходить до висновку про правомірність віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, пов'язаних з витратами на реконструкцію, частиною якої є демонтаж, з метою подальшого використання у виробництві товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У ст. 31 Закону України „Про планування та забудову територій”, на яку посилається відповідач, зазначено, що Державний контроль за плануванням, забудовою та іншим використанням територій здійснюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань містобудування та архітектури, відповідними спеціально уповноваженими органами з питань містобудування та архітектури, Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами, а також іншими спеціально уповноваженими органами виконавчої влади.

Чинне законодавство України, зокрема Закон України „Про державну податкову службу в Україні”, не наділяє органи державної податкової служби України повноваженнями щодо контролю за дотриманням законодавчих вимог та норм у сфері планування та забудови територій.

В той же час, суд зазначає, що здійснюючи оцінку законності діяльності у сфері будівництва, державна податкова інспекція перевищила межі наданих їй повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У ст. 31 Закону України „Про планування та забудову територій” зазначено, що Державний контроль за плануванням, забудовою та іншим використанням територій здійснюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань містобудування та архітектури, відповідними спеціально уповноваженими органами з питань містобудування та архітектури, Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами, а також іншими спеціально уповноваженими органами виконавчої влади.

Чинне законодавство України, зокрема Закон України „Про державну податкову службу в Україні”, не наділяє органи державної податкової служби України повноваженнями щодо контролю за дотриманням законодавчих вимог та норм у сфері планування та забудови територій.

Таким чином, здійснюючи оцінку законності діяльності у сфері будівництва державна податкова інспекція перевищила межі наданих їй повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Акт державного або іншого органу –це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов’язків характер для суб’єктів цих відносин. Підставами для визнання акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Умовою визнання акту недійсним є також порушення у зв’язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В супереч наведеним вимогам, відповідач, як суб’єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо скасування податкових повідомлень-рішень № /0 та № /0 від 18.02.2008 року, позивачем обґрунтовані, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 17, 94, 158, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Господарський суд Київської області –

постановив:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Скасувати податкове повідомлення-рішення Бориспільської об’єднаної державної податкової інспекції Київської області № 0/0 від 30.05.2008 року щодо зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 115435 грн.

3.          Скасувати податкове повідомлення-рішення Бориспільської об’єднаної державної податкової інспекції Київської області № 0/0 від 30.05.2008 року щодо податкового зобов’язання у розмірі 6669 грн., в тому числі 4446 грн. основного платежу та 2223 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

4.          Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Регіонпродукт” (08340, Київська обл., Бориспільський район, с. Гнідин, вул.. Заводська-1, , р/р в Р.банк Аваль м. Київ, МФО 300335) 3 (три) грн. 40 коп. за рахунок Державного бюджету України.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського адміністративного суду через господарський суд Київської області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови суду протягом десяти днів з дня складення у повному обсязі та наступної подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана без подання заяви про апеляційне оскарження постанови суду, якщо скарга подається протягом десяти днів з дня складення постанови у повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у 20-ти денний строк після подання заяви, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги у встановлений строк постанова суду набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду скарги і залишення її без задоволення, а постанови суду - без змін..

Суддя Маляренко А.В.

Дата складення та підписання постанови в повному обсязі –22.08.2008р.