ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

10.06.2008

Справа №2-24/1803-2008А

За адміністративним позовом – ЗАТ «УКпостач», (м. Красноперекопськ, вул. Півнична, 1а; ідентифікаційний код 30169718)

до відповідача – Красноперекопської об’єднаної державної податкової інспекції, ( м. Красноперекопськ, вул. Північна, 1)

За участю прокуратури АР Крим (м. Сімферополь, вул. Севастопольська, 21)

Про визнання нечинними податкових повідомлень – рішень

Суддя Колосова Г.Г.

При секретарі Капустіної І. М.

За участю представників:

від позивача – Попова А.М., довіреність № 07-003 від 09.07.2007 р.

від відповідача – Сачок О.А., довіреність № 571/10/10-0 від 22.02.2008 р., Лєвіков О.В., довіреність № 303/10/10-0 від 06.02.2008 р., Полякова Ю.Л., довіреність № 954/10/10-0 від 24.03.2008 р.

За участю прокурора – не з’явився

Обставини справи:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до суду про визнання нечинними податкових повідомленнь –рішень № /0 від 19.01.2007 р. про зменшення розміру бюджетного відшкодування податку на додану вартість за березень 2006 р. у сумі 16634.00 грн., № /0 від 21.01.2008 р. про зменшення розміру бюджетного відшкодування податку на додану вартість за лютий 2007 р. -80872,00 грн., за березень 2007 р. – 78700,00 грн., за квітень 2007 р. – 194871,00 грн. за травень 2007 р. – 132414,00 грн., за липень 2007 р. – 558429,00 грн., разом – 1045286,00 грн.

Листом від 01.04.2008 р. прокуратури АР Крим повідомила суд про вступ у справу на стороні відповідача.

Представника позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач проти позову заперечує за мотивами, викладеними у запереченні .

Згідно з п. 6 Закону України “Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України” № 2953-ІV від 06.10.2005р., що набрав чинність 01.11.2005р., до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991р. (1798-12), вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.41 Кодексу Адміністративного судочинства України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши представників сторін, суд -

в с т а н о в и в:

ЗАТ «УКпостач» зареєстровано як суб’єкт підприємницької діяльності - юридична особа виконкомом Краснопереркпської міської ради 25.10.2001р. та взято на податковий облік в Красноперекопській ОДПІ.

19.01.2007р. Красноперекопською ОДПІ була проведена невиїзна документальна перевірка позивача з питань розрахунку бюджетного відшкодування ПДВ за березень 2006 р., про що складений акт № 35/23-4/30169718.

На підставі акту перевірки Красноперекопською ОДПІ податковим повідомленням-рішенням № /0 від 19.01.2007 р. позивачу визначена сума завищеного бюджетного відшкодування з ПДВ за березень 2006 р. у сумі 16634,00 грн.

Податкове повідомлення-рішення № /0 від 19.01.2007 р. було отримане уповноваженою особою позивача 19.01.2007 р.

Позивач вважає його необґрунтованим та такими, що не відповідають чинному законодавству, в зв’язку з чим звернувся з позовом до суду про визнання його нечинним.

Відповідно до підпункту 5.2.5 пункту 5.2 статті 5 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” платник податків має право оскаржити до суду рішення контролюючого органу про нарахування податкового зобов'язання у будь-який момент після отримання відповідного податкового повідомлення, але з урахуванням строків давності.

Відповідно до пункту 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Пунктом 2 статті 99 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 3 статті 99 КАС України встановлено, що строки для звернення до адміністративного суду обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 101 КАС України процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Стаття 103 КАС України передбачає , якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

З матеріалів справи вбачається, що податкове повідомлення – рішення № /0 від 19.01.2007 р. було отримане уповноваженою особою позивача 19.01.2007 р.

Таким чином, перебіг строків для звернення до суду з адміністративними позовом повинен обчислюватися з 22.01.2007 р., тобто на наступний день з врахуванням вихідних днів, та становить до 22.01.2008 р.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до господарського суду з позовною вимогою про визнання нечинним податкового повідомлення –рішення № /0 від 19.01.2007 р. про зменшення розміру бюджетного відшкодування податку на додану вартість за березень 2006 р. у сумі 16634.00 грн. лише 29.01.2008 р., тобто після спливу строку для звернення з адміністративним позовом до суду.

Клопотань про поновлення строку для звернення до суду або про визнання причин пропуску строку для звернення до суду поважними до суду від позивача по справі не надходило та заявлено не було.

Статтею 100 КАС України встановлено, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Відповідач у запереченнях на позивну заяву № 977/10/10-0 від 24.03.2008 р. вказує на сплив строку для звернення з адміністративним позовом до суду позивачем.

У судових засіданнях відповідач також наполягав на застосуванні строків звернення до адміністративного суду, передбачених ст. 100 КАС України.

При таких обставинах, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовної вимоги про визнання нечинним податкового повідомлення –рішення № /0 від 19.01.2007 р. про зменшення розміру бюджетного відшкодування податку на додану вартість за березень 2006 р. у сумі 16634.00 грн.

Посилання позивача на п.п. 15.1.1 п. 15.1 ст. 15 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами”, суд до уваги не приймає у зв’язку з наступним.

Відповідно до п.п. 15.1.1 п. 15.1 ст.15 вказаного Закону податковий орган має право самостійно визначити суму податкових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Законом, не пізніше закінчення 1095 дня, наступного за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, а у разі, коли така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Якщо протягом зазначеного строку податковий орган не визначає суму податкових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого податкового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Таким чином, підпункт 15.1.1 пункту 15.1 статті 15 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” визначає строк давності тривалістю 1 095 днів для визначення суми податкових зобов'язань платника податків, а не строк звернення до адміністративного суду.

У період з травня 2007 р. по вересень 2007 р. відповідачем були проведені позапланові виїзні перевірки позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування на ПДВ за лютий 2007, березень 2007 р., квітень 2007 р., травень 2007 р., червень 2007 р.

Результати перевірки були оформлені відповідними довідками, яким відповідач підтвердив заявлені суми бюджетного відшкодування ПДВ за перевіряємий період.

Однак висновок щодо відшкодування з бюджету заявленої суми, як зазначив відповідач у довідках, буде зроблений при отримані результатів зустрічних перевірок та підтвердження інформації про фактичну сплату ПДВ до бюджету постачальниками позивача.

17.01.2008р. Красноперекопською ОДПІ була проведена позапланова невиїзна документальна перевірка позивача з питань достовірності відшкодування податку на додану вартість за лютий 2007, березень 2007 р., квітень 2007 р., травень 2007 р., червень 2007 р., про що складений акт № 40/23-4/30169718/3.

На підставі акту перевірки Красноперекопською ОДПІ податковим повідомленням-рішенням № /0 від 21.01.2008 р. позивачу визначена сума завищеного бюджетного відшкодування з ПДВ за лютий 2007 р. -80872,00 грн., за березень 2007 р. – 78700,00 грн., за квітень 2007 р. – 194871,00 грн. за травень 2007 р. – 132414,00 грн., за липень 2007 р. – 558429,00 грн., разом – 1045286,00 грн.

Позивач вважає його необґрунтованим та таким, що не відповідає чинному законодавству, в зв’язку з чим звернувся з позовом до суду про визнання його нечинним.

Красноперекопська ОДПІ в результаті перевірки від 17.01.2008р. встановила, що позивач порушив п. 1.8 ст.1, п.п. 7.7.2 п.7.7. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» № 16897-ВР від 03.04.1997р. (із змінами та доповненнями), що виразилось у завищенні заявленої до відшкодування суми ПДВ за лютий 2007 р. - 80872,00 грн., за березень 2007 р. – 78700,00 грн., за квітень 2007 р. – 194871,00 грн. за травень 2007 р. – 132414,00 грн., за липень 2007 р. – 558429,00 грн., разом – 1045286,00 грн.

Сутність порушення на думку відповідача полягає у тому, що відповідно до відповідей на запити відповідача, встановлено, що підприємства, з якими позивач мав взаємовідносини, визнані банкрутами та не підтверджено факту взаємовідносин по ланцюгу придбання товарів, у тому числі до виробника та відсутні відомості про нарахування сплати ПДВ до державного бюджету.

Як встановлено актом перевірки та не заперечується відповідачем, основним постачальником товару до позивача було ДП «Українська пивна компанія», яке надає усі супровідні документи на товар, який постачається, а також відносно сплати податків і зборів зауважень до ДП «Українська пивна компанія» не вказано.

Позовні вимоги позивача про визнання не чинним податкового – повідомлення рішення № /0 від 21.01.2008 р. підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до фактів, встановлених перевіркою та викладених у акті, відповідачем був зроблений висновок про те, що включенню до складу податкового кредиту підлягають лише суми, які були сплачені до бюджету.

З таким висновком суд не може погодитись, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Закону України "Про податок на додану вартість", платник податку - особа, яка згідно Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України. Згідно з пунктом 1.8 статті 1 Закону про податок на додану вартість, бюджетне відшкодування - сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1. пункту 7.4. статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", зазначено: "Податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8і цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

-          придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

-          придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги) починають використовуватися в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 цього Закону, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів, то з метою оподаткування такі товари (послуги), основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає початок такого використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження)".

Проте, наведені норми Закону не містять залежності виникнення у платника податку права на податковий кредит від результатів "зустрічних перевірок". Закони України "Про податок на додану вартість", "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" взагалі не містять визначення терміну "зустрічна перевірка".

Тобто, у порушення частини 2 статті 19, пункту 1 частини 1 статті 92 Конституції України, частини 3 статті 1 Закону України "Про систему оподаткування", у акті перевірки №40/23-4/30169718/3 від 17.01.2008 р. не доведено порушення зазначених положень Закону України "Про податок на додану вартість", та при винесенні оскаржуваного рішення в частині зменшення суми бюджетних відшкодувань зроблені висновки, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Податок на додану вартість нараховується на базову вартість товару, о якої детально викладене у статті 4 Закону про податок на додану вартість. Згідно з 1 частиною статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», поставка товару (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість по ставці 20%.

Покупець, оплачуючи продавцю вартість товару в водночас оплачує і податок на додану вартість, який входить до вартості товару та складає 20% від базової величини, але покупець оплачує суму податку не в бюджет, а безпосередньо продавцю товару. Законом про податок на додану вартість не передбачений механізм, згідно якого покупець товару може оплачувати обов'язок по податок на додану вартість безпосередньо до бюджету. Згідно з підпунктом 7.2.1. пункту 7.2. статті 7 Закону про податок на додану вартість платник податку (подавець) зобов'язаний надати покупцю податкову накладну встановленого зразка з вказівкою в окремому рядку ставці податку у цифровому значенні (20% до бази оподаткування). Право на нарахування податку та складання податкових накладних надано виключно особам, зареєстрованим у якості платника податку згідно зі статтею 9 Закону про податок на додану вартість.

Специфіка податку на додану вартість товару така, що платник податку перераховує до бюджету не ту суму податку, яку він отримав від покупця а суму, яка розраховується по формулі, встановленій в підпункті 7.7.1 пункту 7.1 статті 7 Закону про податок на додану вартість. Згідно даної норми, сума податку, яка підлягає оплаті (зарахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту такого звітного періоду. До складу податкового кредиту звітного періоду відносяться суми податку, оплачені в вартості товарів при їх придбанні, якщо платник податку мав підстави включати витрати на придбання товарів в склад валових витрат відповідно до вимог статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств".

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону про податок на додану вартість, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону про податок на додану вартість, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону про податок на додану вартість, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченої отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг).

Таким чином, Закон про податок на додану вартість чітко та однозначно встановив процедуру нарахування, сплату до бюджету та відшкодування з бюджету податку на додану вартість, і ця процедура відшкодування не передбачає необхідності перевірки оплати податку на додану вартість в бюджет по всьому ланцюжку операцій при оберті товару.

Бюджетному відшкодуванню підлягає сума податку, фактично оплачена отримувачем товарів у попередньому податковому періоді поставнику таких товарів, а доказом такої оплати є документ, який підтверджує фактичну сплату грошей покупцем продавцю в розмірі вартості товару з нарахуванням податку на додану вартість.

Відповідно до частини 2 статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Податкові зобов'язання не мають колективного характеру та у кожного платника податку виникають індивідуально, виходячи з проведених ним операцій.

За порушення податкового законодавства відсутня колективна відповідальність. Законослухняний контрагент не може нести ніякої відповідальності (ні кримінальної, ні адміністративної, ні цивільно-правової) в разі вчинення іншою особою неправомірних дій. Делегування відповідальності по оплаті податкових зобов'язань не існує. Якщо будь-який контрагент, який є учасником конкретного товарного обороту не виконав свого зобов'язання по сплаті податку на додану вартість (як і іншого будь-якого податку) до бюджету, то і відповідальність за це має нести виключно сам.

Крім того, відповідачем підтверджено, що заборгованості по сплаті податків за основним поставщиком позивача – ДП «Українська пивна компанія» не має.

Згідно з статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Також, пункт 1 частини 1 статті 92 Конституції України зокрема визначає, що виключно законами України встановлюються: Державний бюджет України і бюджетна система України; система оподаткування, податки і збори.

У відповідності до частини 3 статті 1 Закону України "Про систему оподаткування" ставки, механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів), за винятком особливих видів мита та збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності, і пільги щодо оподаткування не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування.

Як визначено у частині 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час слухання справи відповідних доказів того, що позивачем у період з лютого 2007 р. по травень 2007р. та у липні 2007 р. порушені положення Закону України "Про податок на додану вартість", відповідачем не надано.

Таким чином суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь у розмірі 3,30 грн. із державного бюджету України в порядку ч.1 ст. 94 КАС України.

У судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Постанова складена у повному обсязі 13 червня 2008 року.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. ч. 1 ст. 94,98,160-163 Кодекс адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Визнати нечинним податкове повідомлення – рішення Красноперекопської ОДПІ № /0 від 21.01.2008 р. про зменшення розміру бюджетного відшкодування податку на додану вартість за лютий 2007 р. -80872,00 грн., за березень 2007 р. – 78700,00 грн., за квітень 2007 р. – 194871,00 грн. за травень 2007 р. – 132414,00 грн., за липень 2007 р. – 558429,00 грн., разом – 1045286,00 грн.

3.          В іншій часини позову відмовити.

4.          Стягнути з Державного бюджету України на користь ЗАТ «УКпостач», (м. Красноперекопськ, вул. Півнична, 1а; ідентифікаційний код 30169718) 3,30 грн. судових витрат.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України у Севастопольський апеляційний господарський суд.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Колосова Г.Г.