ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

28 травня 2008 р.                                                                                  Справа № 16/77

10 год. 35 хв.

за позовом                    товариства з обмеженою відповідальністю „Скінорд”, м. Берегово

до відповідача           Берегівської об’єднаної державної податкової інспекції, м. Берегово

про                               скасування та визнання нечинними податкових повідомлено-рішень від 22.04.08 №/0 та №/0

Суддя О.В. Васьковський

При секретарі Зизень І.І.

Представники:

від позивача –Греца Я.В. (дов. від 23.04.08)

від відповідача –Тромбола В.Й. – державний податковий інспектор юридичного сектору (дов. від 28.01.08 №811/10/10-0)

СУТЬ СПОРУ: про скасування та визнання нечинним податкових повідомлень-рішень від 22.04.08 №/0, яким позивачу визначено податкове зобов’язання по податку на прибуток приватних підприємств в сумі 195082,50 грн., в т. ч. 133164 грн. основного платежу та 61918,5 грн. штрафних (фінансових) санкцій та №/0, яким позивачу визначено податкове зобов’язання по податку на додану вартість в сумі 31810,5 грн., в т. ч. 21207 грн. основного платежу та 10603,5 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Позивач просить позов задоволити, мотивуючи ти, що спірні податкові повідомлення-рішення є незаконними. Позовні вимоги обґрунтовує в частині податку на прибуток тим, що залишок товарних запасів (будівельних матеріалів) станом на 31.12.07 в сумі 49087 грн. не було включено до валових доходів, оскільки вони були придбані з метою поліпшення основних фондів, тому витрати на їх придбання позивач не включив до складу валових витрат, відповідно, вартість таких матеріалів не підлягала врахуванню при здійсненні обліку приросту (убутку) балансової вартості товарів. Однак, по цій позиції в ході перевірки відповідач збільшив позивачу валові витрати на суму 80443 грн., тому в цілому збільшення валових доходів та збільшення валових витрат не потягло за собою визначення податкових зобов’язань. Зменшення валових витрат на суму умовно-нарахованих відсотків за кредитним договором, а також витрат на оплату праці вважає неправомірним, оскільки віднесення таких витрат до складу валових витрат виробництва і обігу прямо передбачено законом, крім того, такі витрати безпосередньо пов’язані з господарською діяльністю позивача. Витрати по наданню інформаційно-консультаційних послуг так само безпосередньо пов’язані з його господарською діяльністю, оскільки такі витрати підтверджені оформленими належним чином первинними документами. В частині податку на додану вартість позивач стверджує, що відповідач неправомірно визначив податкові зобов’язання по даному платежу, оскільки суми податку на додану вартість (далі –ПДВ), сплачені при імпорті товарів на митну територію України, правомірно включені до складу податкового кредиту та бюджетного відшкодування. Крім того, навіть при зменшенні податкового кредиту по цій позиції у позивача не виникало до сплати податкових зобов’язань, тому відповідач в будь-якому випадку визначати податкові зобов’язання був не вправі, а міг тільки зменшити бюджетне відшкодування за відповідний податковий період.

Відповідач проти позову заперечує з мотивів, зазначених у письмовому запереченні проти позову. При цьому, зокрема зазначає, що перевіркою правомірно збільшено валові доходи та зменшено валові витрати позивача за відповідні податкові періоди, правильно збільшено об’єкт оподаткування по податку на прибуток та визначено відповідну суму податкових зобов’язань. В частині ПДВ відповідач стверджує, що відповідно до закону до складу податкового кредиту включаються виключно витрати на придбання або виготовленням товарів, а в даному випадку позивач імпортував обладнання на безоплатній основі, тому сума ПДВ, сплачена при його ввезенні на митну територію України, до складу податкового кредиту не відноситься.

У судовому засіданні 23.05.08, відповідно до ч.2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, оголошувалася перерва.

Відповідно до ч.3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 28.05.08 проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Відповідно до ч.4 ст.167 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони повідомлено, що повний текст постанови буде виготовлено 10.06.08.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи та додатково подані докази, суд встановив:

За результатами виїзної позапланової перевірки товариства з обмеженою відповідальністю „Скінорд” (далі –ТзОВ „Скінорд”) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.06 по 31.12.07, Берегівською об’єднаною державною податковою інспекцією складено акт від 18.04.08 №70-23/010/33245136, де зафіксовано наступні порушення: підпунктів 5.2.1., 5.3.9, 8.6.1 пунктів 5.1., 5.2., 5.3., 5.9., 8.6., 1.32., ст. 1, 5, 8 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” від 22.04.1997р. №283/97-ВР (далі - Закон №283/97-ВР), в результаті чого занижено податок на прибуток за 2006 рік в сумі 56526, в тому числі поквартально: за І квартал –243 грн., за ІІ квартал 218 грн., за ІІІ квартал 12487 грн. та за ІV квартал 43578 грн. та за 2007 рік – 75838 грн., в тому числі поквартально: за І квартал – 8672 грн., за ІІ квартал 35563 грн., за ІІІ квартал 15159 грн. та за ІV квартал 16444 грн.; пп. 7.4.1. п.7.4. ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997р. №168/97-ВР (далі –Закон №168/97-ВР) в результаті чого занижено податок на додану вартість за листопад 2006 року в сумі 4763 грн., за грудень 2006 року - в сумі 3551 грн., за квітень 2007 року в сумі –3229 грн., за травень 2007 року в сумі 9125 грн. та за червень 2007 року в сумі 539 грн.

За наслідками розгляду вказаного акту Берегівською об’єднаною державною податковою інспекцією прийнято наступні податкові повідомлення-рішення від 22.04.08:

№/0, яким позивачу визначено податкове зобов’язання по податку на прибуток приватних підприємств в сумі 195082,50 грн., в т. ч. 133164 грн. основного платежу та 61918,5 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

№/0, яким позивачу визначено податкове зобов’язання по податку на додану вартість в сумі 31810,5 грн., в т. ч. 21207 грн. основного платежу та 10603,5 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

В ході судового розгляду справи встановлено, що при проведенні перевірки правильності обчислення податку на прибуток відповідач збільшив позивачу валові доходи за 2007 рік на суму 49087 грн. у зв’язку з тим, що в порушення п.5.9 ст.5 Закону №283/97-ВР позивач не включив приріст балансової вартості запасів станом на 31.12.07 до складу валових доходів. Разом з тим, як випливає з пояснень позивача та змісту акту перевірки, при придбанні товарів (будівельних матеріалів), позивач не включав їх вартість до складу валових витрат виробництва і обігу, тому перевіркою встановлено заниження скоригованих валових витрат за 2007 рік на суму 80443 грн. (стор.12, 17 акту перевірки). Вказані обставини встановлені матеріалами справи і сторонами не оспорюються. Враховуючи збільшення перевіркою валових доходів на суму 49087 грн., та відповідне збільшення валових витрат на суму 80443 грн., в цій частині за наслідками перевірки не встановлено заниження об’єкту оподаткування податку на прибуток, що не призвело до визначення податкових зобов’язань відповідачем по цим епізодам.

Також, судом встановлено, що між позивачем та АКБ „Укрсоцбанк” укладено договір відновлювальної кредитної лінії від 05.07.07, відповідно до якого позивачу надавався кредит окремими частинами –траншами, зі сплатою 17% річних за кредитом та комісій, в межах максимального ліміту заборгованості позичальника в сумі 260000 грн.

З наданих відповідачем доказів: виписки з банківського рахунку, меморіальних ордерів та платіжних доручень встановлено, що отримані за вказаним договором кредитні кошти позивач використовував виключно на потреби, безпосередньо пов’язані з його господарською діяльністю. Виходячи з приписів пп.5.5.1. п.5.5 ст.5 Закону №283/97-ВР, яка прямо передбачає віднесення до складу валових витрат будь-яких витрат, пов'язаних з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами), відповідач правомірно відніс суму сплачених (нарахованих) відсотків за кредитним договором від 05.07.07 до складу валових витрат. Посилання відповідача на договір позики від 01.08.06, укладений між позивачем та фізичною особою –Левицьким Б.О. судом відхиляються, оскільки кредитний договір з банком та договір позики з фізичною особою є окремими, не пов’язаними між собою правочинами. Відповідач не довів, що кошти, отримані позивачем за кредитним договором використовувались на потреби, не пов’язані з господарською діяльністю, в тому числі на надання позики третім особам. До того ж норми закону не передбачають зменшення валових витрат платника податку на прибуток, пов’язаних із сплатою (нарахуванням) відсотків за борговими зобов’язаннями, на суму умовно нарахованих відсотків за іншими борговими зобов’язаннями, в яких платник виступає кредитором.

Між позивачем та фірмою ZAK SPOL S.R.O. укладено договори про надання послуг від 03.08.06 № 03/2006 та від 01.01.07 № 01/2007, відповідно до яких позивачу надавались інформаційно-консультаційні послуги по веденню виробничого процесу. Відповідно до п.3.5 вказаних договорів результатом виконання робіт є підписання сторонами акту приймання-передачі робіт згідно рахунку-фактури.

Як передбачено пп.5.2.1. п.5.2 ст.5 Закону №283/97-ВР до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Витрати позивача по придбанню інформаційно-консультаційних послуг по веденню виробництва безпосередньо пов’язані з підготовкою, організацією та веденням виробництва, тому відносяться до складу валових витрат. Суд приймає до уваги, що норми п.5.3-5-7 ст.5 Закону №283/97-ВР не містять обмежень щодо віднесення відповідних сум до складу валових витрат, а встановлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат виробництва і обігу прямо заборонено нормою п.5.11. ст.5 вказаного Закону.

Позивачем до матеріалів справи додано копії актів виконаних робіт, які підтверджують факт надання позивачу інформаційно-консультаційних послуг по веденню виробництва та їх вартість. Вказані первинні документи містять всі необхідні реквізити, визначені ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, що додає їм юридичної сили та доказовості.

За таких обставин, посилання відповідача на норму пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону №283/97-ВР є безпідставними. Суд відхиляє заперечення відповідача з посиланням на укладення позивачем інших господарських договорів з фірмою Beneton Ungeria KFT, оскільки умови вказаних договорів та договорів з фірмою ZAK SPOL S.R.O. передбачають надання різних видів послуг (взагалі у першому випадку послуги надаються позивачем, а в другому – позивач отримує послуги), крім того, відповідач не вправі при проведенні перевірки визначати доцільність чи недоцільність укладення платником податку того чи іншого господарського договору.

Що стосується витрат позивача на оплату праці працівників в розмірі ѕ від заробітку на період простою суд приймає до уваги, що відповідно до пп.5.6.1 п.5.6 ст.5 Закону №283/97-ВР до складу валових витрат платника податку відносяться витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат, виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на виплату авторських винагород та виплат за виконання робіт (послуг), згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-які інші виплати в грошовій або натуральній формі, встановлені за домовленістю сторін. Виплати працівникам, які здійснюються згідно з ст.113 Кодексу законів про працю в Україні в період простою відносяться до витрат на оплату праці. Суд враховує, що проведення таких витрат направлене на збереження трудових ресурсів платника, тому пов’язане з його господарською діяльністю. Оскільки, віднесення витрат на оплату праці до складу валових витрат прямо передбачено законом, зменшення відповідачем витрат позивача в цій частині є протиправним.

За таких обставин, проаналізувавши склад валових доходів та валових витрат позивача за охоплений перевіркою період, враховуючи факт збільшення відповідачем валових витрат позивача за 2007 рік на суму 80443 грн. суд приходить до висновку, що позивачем не занижено об’єкт оподаткування по податку на прибуток, тому визначення податкових зобов’язань з даного виду платежу відповідачем проведено неправомірно.

В частині податку на додану вартість суд встановив, що на протязі охопленого перевіркою періоду позивач здійснював імпорт обладнання, сплачуючи при митному оформленні в установленому порядку до бюджету податок на додану вартість. Факт сплати позивачем ПДВ до бюджету підтверджується наявними у матеріалах справи вантажними митними деклараціями. Норми пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону №168/97-ВР передбачають визначення податкового кредиту виходячи із сум податку, сплачених в тому числі при імпорті. Відповідно до пп.7.5.2. п.7.5 ст.7 вказаного Закону для операцій із імпорту товарів (супутніх послуг) та по поставці послуг нерезидентом на митній території України датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата сплати податку по податкових зобов'язаннях згідно з підпунктом 7.3.6 цієї статті. Ввезення товарів на митну територію України за договорами, що не передбачають грошову компенсацію вартості таких товарів їх постачальникам відноситься до митного режиму імпорту відповідно до ст.188 Митного кодексу України, тому такі умови договорів не звільняють платника від обов’язку сплати ПДВ при ввезенні товарів на митну територію України і не впливають на право платника в подальшому віднести сплачені суми ПДВ до складу податкового кредиту. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що суми ПДВ, сплачені позивачем при імпорті обладнання, правомірно включені ним до складу податкового кредиту та бюджетного відшкодування наступних податкових періодів.

Крім того суд враховує, що в ході проведення перевірки відповідач не встановив заниження позивачем податкових зобов’язань по ПДВ (сум, що підлягають сплаті до бюджету), навіть при врахуванні проведеного відповідачем зменшення податкового кредиту воно могло лише потягнути за собою зменшення сум бюджетного відшкодування, тому визначення сум податкових зобов’язань з даного виду платежу є протиправним і суперечить пп.7.7.1. п.7.7. ст.7 Закону №168/97-ВР. Відповідач в цій частині доводи позивача не заперечив.

За таких обставин, позов слід задоволити, а прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення від 22.04.08 №/0 та №/0 визнати нечинними.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 71, 86, ч.2 ст. 150, ст. ст. 158-163, ч.4 ст.167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

позов задоволити повністю.

Визнати нечинним податкові повідомлення-рішення від 22.04.08 №/0, яким товариству з обмеженою відповідальністю „Скінорд”, м. Берегово визначено податкове зобов’язання по податку на прибуток приватних підприємств в сумі 195082,50 грн., в т. ч. 133164 грн. основного платежу та 61918,5 грн. штрафних (фінансових) санкцій;та №/0, яким товариству з обмеженою відповідальністю „Скінорд”, м. Берегово визначено податкове зобов’язання по податку на додану вартість в сумі 31810,5 грн., в т. ч. 21207 грн. основного платежу та 10603,5 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Постанова набирає чинності протягом 10-ти днів з дня складання в повному обсязі відповідно до ст. ст. 160, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя                                          О.В. Васьковський

Повний текст постанови виготовлено та підписано 10.06.08.