ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

28.07.2008

Справа №2-27/5429-2008А

За позовом – Ялтинський гірсько – лісовий природний заповідник, м. Ялта, с. Советське, Долоське шосе, 2.

До відповідача – Контрольно – ревізійне управління в АР Крим, м. Сімферополь, бульвар Леніна, 5/7.

Про визнання недійсними акту перевірки і висновку.

Суддя Н.В. Воронцова.

При секретарі Пономаренко Н. О.

представники:

Від позивача – не з’явився.

Від відповідача - Бархіян, дор. у справі.

Сутність спору:

Позивач звернувся до Господарського суду АР Крим з позовом до відповідача про визнання акту позапланової перевірки КРУ від 07.12.20007 р. невідповідаючим чинному законодавству України і не маючим юридичної сили. Також просить суд визнати недійсним висновок КРУ про проведення позапланової перевірки у відношенні позивача по справі.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що у порушення норм чинного законодавства України позивачу не було направлено у встановлені строки вимоги і приписи на усунення порушень.

На підставі викладеного, просить позов задовольнити.

Позивач явку представника у судові засідання, що відбулися 18.06.2008 р. і 28.07.2008 р., не забезпечив, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином.

Відповідач в судовому засіданні усно проти позовних вимоги заперечує.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представника відповідача, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до ст.. 2 Закону України «Про державну контрольно – ревізійну службу в Україні» головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 10 вказаного Закону Головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається право безперешкодного доступу при проведенні ревізій на склади, у сховища, виробничі та інші приміщення, що належать підконтрольним установам, для їх обстеження і з'ясування питань, пов'язаних з ревізією.

Позаплановою виїзною ревізією вважається ревізія, яка не передбачена в планах роботи органу державної контрольно – ревізійної служби.

Відповідно до постанови ГС АР Крим від 16.11.2007 р., згідно дорученню Головного управління СБ України в АР Крим від 20.08.2007 р. №76/27115. на підставі направлень від 20.11.2007 р. №84 та №85 посадовими особами контрольно – ревізійного відділу м. Ялта було проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово – господарської діяльності Ялтинського гірсько – лісового природного заповіднику за період з 01.01.2002 р. по 01.11.2007 р.

По результатам перевірки було складено акт №24-21/63 від 07.12.2007 р.

В ході проведення перевірки було встановлено, що на момент проведення ревізії земель позивача не проведена, право постійного користування на землю не оформлене, в зв’язку з чим не дотримані вимоги п. п. 1, 3 Постанови ВР України №563 – ІІІ від 18..12.1990 р. «Про земельну реформу», п. 1 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо поліпшення охорони і використання земель в АР Крим» №1456/2003 від 17.12.2003 р., п. 4 «Плану заходів щодо поліпшення ефективності реалізації державної політики в сфері охорони і раціонального використання земель в АР Крим», Доручення Президента України №054/35931-01 від 08.09.2004 р. Також позивачем по справі здійснюється цільове використання земельних ділянок без наявності правовстановлюючого документа, що є порушенням ч. 3 ст. 125 Земельного кодексу України. Також адміністрацією позивача договірні відносини 2002 – 2005 р. р. на розробку технічної документації по землеустрію і встановлення меж земельних ділянок позивача в натурі ( на місцевості ) на території місцевих рад Великої Ялти, укладено неправомірно: за відсутністю службових повноважень, без дотримання встановленої послідовності організації проведення земельно – кадастрових робіт і без урахування вимог містобудівної документації.

На підставі вищевказаного, було встановлено. що при виконанні земельно – кадастрових робіт території Ялтинського гірсько – лісового природного заповідника в 2002 – 2005 р. р. адміністрацією заповідника в особі директора Мірошниченко О. М., яким укладено договори від 07.08.2003 р. №322-Г, від 28.09.2005 р. №55/2005 –з, від 17.10.2005 р. №288/2005-з, від 15.11.2005 р. №191/2005 –з, завдано матеріального збитку державним інтересам за рахунок коштів державного бюджету на загальну суму 309136,06 грн.

Не погодившись з висновками, вказаними у акті ревізії №24-21/63 від 07.12.2007 р. позивачем було надіслано відповідні заперечення.

У відповідь на вказані заперечення було надіслано висновок на заперечення до акту ревізії №24-21/63 від 07.12.2007 р., відповідно до якого заперечення позивача були визнані необґрунтованими.

При таких обставинах справи у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в зв’язку з наступним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАСУ справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до Роз’яснень Президії Вищого арбітражного суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням недійсними актів державних та інших органів” №02-5/35 від 26.01.2000 р. (з наступними змінами та доповненнями) акт державного чи іншого органу — це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов’язковий характер для суб’єктів цих відносин.

Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні.

Нормативний акт — це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов’язки тільки у того суб’єкта (чи визначеного ними певного кола суб’єктів), якому вони адресовані.

Постановою КМУ від 20.04.2006 р. №550 було затверджено «Порядок проведення інспектування державною контрольно-ревізійною службою».

Відповідно до п. 3 вказаного Порядку акт ревізії - документ, який складається особами, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід'ємною частиною акта.

Отже, акт перевірки є лише службовим документом, на підставі якого відділи контрольно – ревізійної служби України приймають відповідні обов’язкові вказівки про усунення виявлених порушень, а тому він не має обов’язковий характер для суб’єктів господарювання та не породжує для позивача по справі жодних правових наслідків.

Таким чином, спори щодо визнання нечинними актів ревізій не підвідомчі адміністративним судам.

Позивачу необхідно було оскаржити відповідні обовязкові вказівки, які приймаються по результатам проведення ревізій. Однак позивач правом уточнити позовні вимоги не скористався та відповідні обовязкові вказівки на розгляд суду не представив.

При таких обставинах справи, суд дійшов висновку у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги і заперечення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошено і підписано складом суду 28.07.08 р.

04.08.08 р. постанову було виготовлено у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.. 94, 98, 122, 158 – 164, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У позові відмовити.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, Постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Воронцова Н.В.