ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.08                                                                                           Справа№ 17/29A

осподарський суд Львівської області у складі судді Ділай У.І. при секретарі судових засідань Хрунь І.Ю. розглянув у відкритому судовому засіданні справу

За позовом:Прокурора Шевченківського району м.Львова в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова,

до відповідача-1:Товариства з обмеженою відповідальністю „ Тантал”, м.Львів

до відповідача-2: ПП “Бі-Трейд”, м.Львів

про:визнання недійсним господарського зобов’язання

В судовому засіданні взяли участь представники Сторін:

Від прокуратури: Нестеренко А.А.- пом. прокурора

Від позивача: Більо І.В. – старший державний податковий інспектор.

Від відповідача-1: Кузан Р.І.- предст.(довіреність у справі),

Від відповідача-2:не з’явився

Суть спору:

Позов заявлено прокурором Шевченківського району м.Львова в інтересах держави в особі ДПІ у Шевченківському районі м.Львова до ТзОВ „ Тантал” та до ПП “Бі-Трейд” про визнання недійсним господарського зобов’язання на суму 900 727грн., яке виникло на підставі договору поставки товару №ДГ-00013/1 від 01.09.06р., застосування правових наслідків передбачених ст.208 Господарського кодексу України.

Представники позивача та прокуратури в судовому засіданні позов підтримали.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених у запереченнях на позовну заяву. Зокрема Відповідач-1 вказав, що позивачем у позові не доведено конкретний зміст мети договору, що за відомо суперечить інтересам держави та суспільства. Висновок податкового органу щодо недійсності оспорюваного договору суперечить закладеному в ст.61 Конституції України принципу індивідуалізації відповідальності, оскільки ТзОВ „Тантал” не може нести відповідальність за будь-яку діяльність ПП “Бі-Трейд”.

Відповідач-2 вимог ухвал суду не виконав, письмових пояснень по суті позову не надав, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив.

Суд розглядає справу на підставі ст. 71 КАС України на підставі наявних доказів у справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Як зазначається в позовній заяві на підставі направлень від 16.05.2007 року № 553 виданого ДПІ у Шевченківському районі м. Львова з урахуванням вимог ч. 1 ст.11-1 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" та відповідно до плану-графіка проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання, проведена виїзна планова документальна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ПП «Танталл»вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.05.2006 р. по 31.12.2006р. За результатами перевірки складено акт від 12.06.2007 року № 1014/127/23-1/34368114, та винесено податкове повідомлення - рішення № 22300/ від 25.06.2007р. яким визначено суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість 472599 грн., в тому числі основний платіж 315066 грн., штрафні санкції 157533 грн. У ході проведення документальної перевірки виявлено факт здійснення фінансово —господарських операцій між ТзОВ «Танталл»та ПП «Бі-трейд», а саме укладено договір поставки товару № ДГ-00013/1 від 01.09.2006р., за яким постачальник зобов'язується передати у власність покупця яблука свіжі, надалі «Товар», а покупець зобов'язується провести оплату за товар згідно рахунку постачальника і прийняти поставлений товар. Виконання даного договору підтверджується наступними документами, а саме:

1. Податкова накладна № від 15.09.2006 року на суму 39395,00 грн., в тому числі ПДВ 6565,83 грн., видаткова накладна № РН-9-15001 від 15.09.2006р.

2. Податкова накладна № від 17.09.2006 року на суму' 35325,00 грн., в тому числі ПДВ 5887,50 грн., видаткова накладна РН-9-07002 від 17.09.2006 року,

3. Податкова накладна № від 08.09.2006 року на суму 31027,50 грн., в

тому числі ПДВ 5171,25 грн., видаткова накладна № РН-9-08002,

4. Податкова накладна № від 18.09.2006 року на суму 28225,00 грн., в тому числі ПДВ грн., видаткова накладна № РН-9-18003 від 18.09.2006р.

5. Податкова накладна № від 19.09.2006 року на суму 19300,00 грн., в тому числі ПДВ 3246,67 грн., видаткова накладна № РН-9-19001 від 19.09.2006р.

6. Податкова накладна № від 20.09.2006 року на суму 34750,00 грн., в тому числі ПДВ 5791,67 грн., видаткова накладна № РН-9-20001 від 20.09.2006р.

7. Податкова накладна № від 21.09.2006 року на суму 31225,00 грн., в тому числі ПДВ 5204,17 грн., видаткова накладна № РН-9-21002 від 21.11.2006 року,

8. Податкова накладна № від 21.09.2006 року на суму 20677,50 грн., в тому числі ПДВ 3446,25 грн., видаткова накладна № РН-9-11002 від 21.09.2006р.

9. Податкова накладна № від 24.09.2006 року на суму 32475,00 грн., в

тому числі ПДВ 5412,50грн., видаткова накладна № РН-9-14003 від 24.09.2006р.

10. Податкова накладна № від 27.09.2006 року на суму 27300,00 грн., в

тому числі ПДВ 4550,00грн., видаткова накладна № РН-9-27003 від 27.09.2006р.

11. Податкова накладна № від 02.10.2006 року на суму 56780,00 грн., в тому числі ПДВ 9463,33грн., видаткова накладна № РН-10-0201 від 02.10.2006р.

12. Податкова накладна № від 03.10.2006 року на суму 49300,00 грн., в тому числі ПДВ 8216,67грн., видаткова накладна № РН-10-0303 від 03.10.2006^

13. Податкова накладна № від 04.10.2006 року на суму 48450,00 грн., в тому числі ПДВ 8075,00грн., видаткова накладна № РН-10-0401 від 04.10.2006р.

14. Податкова накладна № від 13.11.2006 року на суму 100800,00 грн.,

в тому числі ПДВ 16800,00грн., видаткова накладна № РН-11-1304 від

13.11.2006р.

15. Податкова накладна № від 14.11.2006 року на суму 107920,00 грн.,

в тому числі ПДВ 17986,67грн., видаткова накладна № РН-11-1405 від

14.11.2006р.

16. Податкова накладна № від 14.11.2006 року на суму 107920,00 грн., в тому числі ПДВ 17986,67грн., видаткова накладна № РН-11-1405 від 14.11.2006р.

17. Податкова накладна № від 15.11.2006 року на суму 98000,00 грн., в тому числі ПДВ 16333,33грн., видаткова накладна № РН-11-1507 від 15.11.2006р.

18. Податкова накладна № від 15.11.2006 року на суму 107600,00 грн., в тому числі ПДВ 17933,34 грн., видаткова накладна № РН-И-1505 від 15.11.2006р.

Всього здійснено господарських операцій на суму 900727 грн. В ході проведення перевірки на юридичну та фактичну адреси ПП «Бі-трейд»»(м. Львів, вул. Базарна, 20) направлено лист № 11943/23-123 від 29.05.07р. про представлення копій документів, що свідчать про взаєморозрахунки даного підприємства з ТзОВ «Тантал». Вказаний лист повернено поштою з відміткою про те, що дана фірма не розшукана. За даними Львівського відділу податкової міліції пошуковими міроприємствами встановлено, що за юридичною адресою підприємство ПП «Бі-трейд»знаходиться ВАТ «ПКІ Конвеєробудування». Зі слів голови правління, жодних договорів ( в тому числі договору оренди приміщень) з ПП «Бі-трейд»ВАТ «ПКІ Конвеєробудування»не укладалось. Підприємство перебуває у розшуку з листопада 2006 року.

Крім цього відповідно до листа Управління боротьби з відмиванням доходів одержаних злочинним шляхом ДПА у Львівській області № 10650/7/35-3/122 від 01.06.2007 року ПП «Бі-трейд»зареєстровано в обласному реєстрі фіктивних суб'єктів господарювання.

До перевірки не представлено документів, які б фіксували факт здійснення транспортної операції та містили інформацію про перевізника, транспортний засіб, місце завантаження (розвантаження товару), шлях транспортування, дані осіб, що були учасниками господарських операцій між ТзОВ «Танталл»та ПП «Бі-трейд»щодо придбання товару.

Таким чином, господарське зобов'язання між ТзОВ «Тантал»та ПП «Бі-трейд»вчинено з метою приховання ухилення від сплати податків, отже є таким, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Позивач просить визнати недійсним господарське зобов”язання укладене між ТзОВ “Танталл” та ПП “Бі-трейд” та застосувати правові наслідки передбачені ст.208 ГК України.

Вивчивши та оцінивши матеріали справи в їх сукупності , заслухавши представників сторін в судовому засіданні суд прийшов до висновку , що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

При винесені постанови суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов‘язаний сплачувати податки і збори в порядку і в розмірах, встановлених законом.

Ст.173 ГК України визначає поняття „господарського зобов'язання”: господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Однією з підстав виникнення господарського зобов'язання, передбачених ст. 174 ГК України, є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 179 ГК України, передбачено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Згідно ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

У відповідності до вимог ч.1 ст.207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Пленум Верховного Суду України в п. 6 Постанови № 3 від 28 квітня 1978 року “Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” роз‘яснив, що до таких угод належать угоди, спрямовані на приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування доходів, використання всупереч закону колективної, державної або чиєїсь приватної власності з корисливою метою тощо. Умисел юридичної особи - сторони у договорі визначається умислом посадової особи, яка підписала (уклала) угоду від імені такої юридичної особи і яка мала такі повноваження на момент її підписання.

Необхідними умовами для визнання зобов‘язання недійсним відповідно до ч.1 ст.207 ГК України, є, зокрема, його вчинення з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.

Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність вчинення зобов‘язання і суперечність його мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Умисел юридичної особи, в даному випадку, визначається за умислом тієї особи, що укладала угоду, на підставі якої виникло таке зобов‘язання.

Згідно ч. 1 ст. 208 ГК України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Санкції, передбачені ч.1 ст. 208 ГК України застосовуються за вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Застосування цих санкцій можливе лише в разі виконання правочину хоча б однією стороною.

Орган державної податкової служби вважає, що сторони, укладаючи спірний договір діяли з умислом на приховування від оподаткування прибутків та доходів.

Позивачем не доведено, що спірне господарське зобов’язання вчинене відповідачами саме з метою заздалегідь суперечною інтересам держави та суспільства. Матеріали справи не вказують на те, що спірне господарське зобов’язання містить зобов’язання сторін щодо сплати податків, а тому несплата податків відповідачем 2 у даному випадку не може тягнути за собою недійсності такого господарського зобов’язання.

Чинним законодавством України не передбачено обов'язку покупця, а також не надано йому право перевіряти достовірність даних, які вказуються продавцем в його первинних документах, а також контролювати показники податкової звітності по податках та обов'язкових платежах. Це ж стосується і перевірки покупцем намірів продавця щодо сплати ним державі податків. Згідно з Конституцією України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (стаття 19 Конституції України).

Окрім того, пунктом 1.3 Оглядового листа Вищого арбітражного суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів про визнання угод недійсними” № 01-8/481 від 20.04.2001 року передбачено, що порушення сторонами договору законодавства про податки не є підставою для визнання його недійсним.

При цьому уповноважений податковий орган (за наявності встановлених законом підстав) не позбавлений права донарахувати необхідну суму податку суб'єкту підприємницької діяльності –порушнику податкового законодавства –відповідачу 2 у справі, оскільки статтею 61 Конституції України встановлено індивідуальний характер юридичної відповідальності особи.

Абзацом 1 п.6 Постанови Пленуму Верховного суду УРСР від 28.04.1978 року № 3 „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними”, абз.1 п.7.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25.07.2002 року № 1056 “Про заходи щодо забезпечення однакового і правильного застосування законодавства про податки” та абз.2 п.11 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України від 12.03.99 р. № 02-5/111 “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними”, на які посилається позивач вказують, що метою за відомо суперечною інтересам держави і суспільства визнається приховування підприємствами, установами, організаціями чи громадянами, які набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, від оподаткування доходів.

Таким чином, наведена вище норма та судові акти, як підстави визнання недійсним господарського зобов’язання передбачають обов’язковість встановлення наступних фактів:

- невідповідність господарського зобов’язання вимогам закону;

- укладення господарського зобов’язання учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним із них господарської компетенції (спеціальної правосуб’єктності);

- умислу хоча б однієї із сторін на здійснення такого господарського зобов’язання з метою завдання шкоди інтересам держави та суспільства, який може полягати, у приховування об’єктів оподаткування сторонами такого господарського зобов’язання шляхом відсутності підприємства за юридичною адресою, визнання установчих документів якоїсь із сторін такого господарського зобов’язання недійсними, неподання суб’єктами господарювання податкової звітності, скасування державної реєстрації;

- наявність шкоди завданої державі та суспільству в результаті виконання відповідного господарського зобов’язання.

Натомість, із позову та тих доводів, які наведені позивачем не вбачається правового обґрунтування наявності жодної із підстав визнання недійсними господарських зобов’язань між ТзОВ “Танталл” та ПП “Бі-трейд”. Адже:

-податковим органом не наводиться та жодним доказом не підтверджується факт невідповідності вказаних господарських зобов’язань вимогам закону, як то підписання їх не уповноваженими на те особами чи не підписання їх взагалі;

-позов не містить жодних доводів щодо порушення ТзОВ „ Танталл” та ПП “Бі-трейд” при виконання оспорюваних господарських зобов’язань господарської компетенції (спеціальної правосуб’єктності), як то вчинення дій без належних дозвільних документів чи вчинення забороненої діяльності тощо;

-позивачем не доводиться наявності будь-якої шкоди завданої державі та суспільству в результаті виконання господарських зобов’язань;

-позивачем не наведено жодних доказів умислу ТзОВ „Танталл” чи ПП „Бі-трейд” на здійснення оспорюваних господарських зобов’язань з метою завдання шкоди інтересам держави та суспільства.

Позивачем належним чином не доведено , що спірне господарське зобов’язання вчинене саме з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства.

В позовній заяві прокурор та позивач стверджують , що ПП “Бі-трейд” є фіктивним підприємством , оскільки не знаходиться за юридичною адресою. Однак , відповідно до ч.2 ст.38 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців” наявність в Єдиному державному реєстрі запису про відсутність юридичної особи за вказаним її місцезнаходженням є підставою для постановлення судового рішення щодо припинення юридичної особи. Позивач не надав суду доказів наявності в Єдиному державному реєстрі такого запису та рішення суду про скасування державної реєстрації ПП “Бі-Трейд”. Окрім того, як вказав позивач в судовому засіданні відповідач-2 звітувався в ДПІ у Шевченківсьму районі та повідомив про намір перейти на облік до Ленінської МДПІ у м.Луганську.

ДПІ у Шевченківському районі м.Львова без жодних застережень зняло ПП “Бі-трейд” з обліку та направило облікову справу Ленінській МДПІ у м.Луганську супровідним листом №422/29-011 від 11.01.08р.

До матеріалів справи позивачем долучено лист Ленінської МДПІ у м.Луганську №16306/02-6 від 12.05.08р. в якому повідомляється , що ПП “Бі-трейд” перейшло на облік до Ленінської МДПІ у м.Луганську , останній звіт з прибутку подано 15.10.07р., останній звіт з ПДВ надано 09.01.08р., свідоцтво реєстрації платника ПДВ анульовано 31.03.08р.

Відтак позивачем жодним чином не доведено фіктивність підприємства “Бі-трейд”.

Згідно ч. 4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 69 КАС України, докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1,6 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення., якщо особа , яка бере участь у справі , без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається , суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Позивач не надав суду доказів в підтвердження обставин викладених у позовній заяві.

Виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені сторонами докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, згідно роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, вказаних у пункті 1 Постанови від 29 грудня 1976 року № 11 “Про судові рішення” суд прийшов до висновку, що позов Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова до ТзОВ “ Танталл” ( м.Львів) та ПП “Бі-трейд” про визнання недійсним господарського зобов‘язання між відповідачами є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

Згідно ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах, в яких позивачем є суб’єкт владних повноважень, а відповідачем –фізична чи юридична особа, судові витрати з відповідача не стягуються.

На підставі наведеного, керуючись ст. 67 Конституції України ст. 18 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців”, ст. 203, 215 Цивільного кодексу, ст. ст. 173, 179, 207, 208 ГК України, п.2-1, п.3, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень та ст.ст. 69-71,86,87,98,158,160,162,163,167 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV (із змінами та доповненнями), суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

3. Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, передбаченому ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя