ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2008 р.

№ 30/443

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П.- головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Київ (далі –територіальне відділення АМК)

на рішення господарського суду міста Києва від 12.02.2008 та

постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2008

зі справи № 30/443

за позовом комунального підприємства по утриманню житлового господарства Солом’янського району міста Києва, м. Київ (далі –Підприємство)

до територіального відділення АМК,

про визнання недійсним рішення,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача –Солом’янська районна у місті Києві державна адміністрація, м. Київ (далі –Райдержадміністрація).

Судове засідання проведено за участю представників:

позивача –Панової С.А.,

відповідача –Клюсової Т.М., Тринчука С.В., Манохи М.О.,

третьої особи –не з’яв.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про визнання недійсним рішення адміністративної колегії територіального відділення АМК про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції від 24.09.2007 № 11/6-П у справі № 1-6/02.07 (далі – оспорюване рішення).

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.02.2008 (суддя Ващенко Т.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2008 (колегія у складі: Мартюк А.І. - головуючий, судді Лосєв А.М. і Зубець Л.П.): позов задоволено повністю; оспорюване рішення визнано недійсним; на територіальне відділення АМК віднесено судові витрати у справі. У прийнятті зазначених рішення та постанови попередні судові інстанції з посиланням на приписи статей 3, 4, 12, 13, 50, 59 Закону України “Про захист економічної конкуренції” (далі – Закон), статей 14, 23 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, статті 6 Закону України “Про об’єднання співвласників багатоквартирних будинків”, статей 42, 43, 22, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб’єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 № 49-р, виходили з обґрунтованості позовних вимог.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України територіальне відділення АМК просить скасувати оскаржувані судові рішення з даної справи. Скаргу мотивовано прийняттям зазначених рішень з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, в тому числі абзацу другого частини першої статті 12, частини першої статті 13, частини першої статті 48 Закону.

Відзиви на касаційну скаргу не надходили.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб’єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. А згідно з частиною другою статті 4 названого Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Відповідно ж до приписів статті 60 Закону рішення органів Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду.

У пункті 4 Інформаційного листа Верховного Суду України від 26.12.2005 № 3.2-2005 також зазначено: “Закони України можуть передбачати вирішення певних категорій публічно-правових спорів в порядку іншого судочинства (наприклад, стаття 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” встановлює, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення)”.

Отже, спір у цій справі відноситься до підвідомчості господарських судів і підлягає вирішенню за правилами ГПК України.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваних судових рішень та передачі справи на новий розгляд з урахуванням такого.

Судовими інстанціями у справі встановлено, що:

- згідно з оспорюваним рішенням:

1) визнано, що Підприємство займає монопольне становище на ринку надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій –в межах будинків і споруд та прибудинкових територій Солом’янського району м. Києва, які знаходяться на балансі Підприємства, з часткою на ринку 100%;

2) бездіяльність Підприємства, яка полягає у нездійсненні належного обслуговування будинку по вул. Машинобудівній, 14, зокрема квартири 101, визнано порушенням пункту 2 статті 50 Закону у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем, передбаченим частиною першою статті 13 Закону як бездіяльність суб’єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвело до ущемлення інтересів споживачів;

3) Підприємство зобов’язано припинити зазначене порушення законодавства шляхом здійснення належного обслуговування згаданого будинку, зокрема квартири № 101;

4) відповідно до абзацу другого частини другої статті 52 Закону на Підприємство накладено штраф у сумі 17 000 грн.;

- у прийнятті оспорюваного рішення територіальне відділення АМК виходило з того, що об’єктом аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища є Підприємство, яке діє на ринку надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій;

- товаром (роботою, послугою), щодо якого визначалося монопольне (домінуюче) становище Підприємства, є роботи (послуги) з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій;

- споживачами зазначених робіт (послуг) є власники квартир (квартиронаймачі, мешканці) в будинках житлового фонду, які знаходяться на балансі Підприємства;

- товарні межі ринку –утримання будинків і споруд та прибудинкових територій будинків житлового фонду, що знаходяться на балансі Підприємства;

- за висновками територіального відділення АМК: оскільки у наймачів (власників) квартир у зазначених будинках існують договірні відносини з Підприємством, то у споживачів відсутня альтернатива в отриманні робіт (послуг) з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; взаємозамінні послуги –відсутні;

- територіальні (географічні) межі ринку – будинки житлового фонду Солом’янського району, які знаходяться на балансі Підприємства;

- часові межі ринку – з часу створення Підприємства і до часу прийняття оспорюваного рішення;

- за висновком територіального відділення АМК, на даному ринку у Підприємства немає конкурентів;

- за твердженням територіального відділення АМК, бездіяльність Підприємства полягала у наданні незадовільних послуг з утримання будинку по вул. Машинобудівна, 14, зокрема квартири 101; підставою прийняття оспорюваного рішення стало звернення до територіального відділення АМК гр. Кулаєвої Г.І. від 28.02.2007 з приводу незадовільного стану цієї квартири;

- згаданий житловий будинок (дев’ятиповерховий, цегляний, збудований у 1981 році) знаходиться на балансі Підприємства (за рішенням власника будинку) і обслуговується його структурним підрозділом ДЕЖ-911; квартира № 101 неприватизована, в ній зареєстрована й проживає сім’я Левчук О.Ю.;

- в оспорюваному рішенні зазначено, що споживачами згаданих робіт (послуг) є власники квартир (квартиронаймачі) в будинках житлового фонду, які знаходяться на балансі Підприємства; територіальним відділенням АМК не спростовано ту обставину, що заявниця Кулаєва Г.І. у квартирі № 101 будинку № 14 по вул. Машинобудівній не зареєстрована, не є квартиронаймачем і стороною у договірних відносинах з Підприємством;

- власником згаданого будинку є територіальна громада Солом’янського району м. Києва, а Підприємство є балансоутримувачем житлового фонду комунальної власності даної територіальної громади;

- на території Солом’янського району м. Києва знаходиться 1 350 багатоквартирних житлових будинків та 119 гуртожитків, а також близько 5 тис. будинків малоповерхової житлової забудови. Підприємством обслуговується 1 141 будинок, 104 будинки обслуговуються 91 житлово-будівельними кооперативами, 22 будинки об’єднань співвласників багатоквартирних будинків (ОСББ) обслуговують 16 ОСББ і Підприємство (6 будинків), 67 відомчих житлових будинків обслуговуються 39 відомчими ЖЕО і 17 інвестиційних житлових будинків обслуговуються 9 організаціями різної форми власності;

- Підприємством надаються послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за тарифами, встановленими органами місцевого самоврядування;

- на підставі звернення мешканців квартири № 101 на вул. Машинобудівній, 14 до Підприємства і Райдержадміністрації з питань незадовільного стану будинку та квартири Підприємством у 2006 і 2007 роках було організовано відповідне комісійне обстеження, за результатами якого встановлено, що причинами вогкості обгороджувальних конструкцій даної квартири є конденсування парів побутової вологи на поверхні цих конструкцій, чому сприяє ряд факторів, основним з яких є зволоження зовнішніх стін атмосферними опадами, недостатні теплотехнічні якості зовнішніх стін та неякісне внутрішнє заповнення цегляного мурування зовнішніх стін цементно-пісчаним розчином та цеглою. З урахуванням установленого:

у 2006 році за рахунок субвенції з міського бюджету проведено роботи з ремонту сходових клітин будинку на суму 40, 2 тис грн.;

протягом 2007 року виконано роботи з утеплення торцевої стіни фасаду будинку на суму 85, 5 тис. грн.;

у вересні 2007 року силами Підприємства і за його кошти проведено ремонт зазначеної квартири, а також ремонт покриття балконної плити квартири.

Причиною спору в даній справі стало питання про наявність або відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного рішення.

У пункті 2 роз’яснення президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 № 02-5/35 “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів” зазначено, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, мотивував його тим, що відповідачем у справі не доведено факту зайняття Підприємством монопольного (домінуючого) становища на ринку через неповноту з’ясування позивачем та недоведеність ним тих обставин, які було визнано встановленими у розгляді справи № 4-6/04.07. Однак відповідний висновок попередніх судових інстанцій, в свою чергу, ґрунтується на неправильному застосуванні ними норм матеріального права і неповному з’ясуванні обставин справи, що полягає в такому:

- названими судовими інстанціями безпідставно застосовано до спірних правовідносин приписи Закону України “Про об’єднання співвласників багатоповерхових будинків”. Адже з установлених відповідними господарськими судами фактичних обставин вбачається, що в будинку № 14 по вул. Машинобудівній на час прийняття оспорюваного рішення й судового розгляду даної справи такого об’єднання створено не було. До того ж за змістом названого Закону, в тому числі й зазначеної господарськими судами статті 6 цього законодавчого акта, мешканці однієї окремо взятої квартири (в даному разі квартири № 101 згаданого будинку) не мають можливості створити ОСББ. Відтак та обставина, що “на території Солом’янського району м. Києва постійно створюються об’єднання співвласників багатоквартирних будинків, які в свою чергу приймають на баланс житлові будинки, самостійно їх утримують і відповідно надають аналогічні послуги на ринку утримання будинків і споруд та прибудинкових територій” –жодним чином не впливає на вирішення даного спору; бо, як з’ясовано господарськими судами, на час прийняття оспорюваного рішення обслуговування зазначеного будинку (в тому числі квартири № 101 у ньому) здійснювалось саме Підприємством, а не ОСББ, яке лише можливо створити у невизначеному майбутньому, і, отже, Підприємство було відповідальним за стан такого обслуговування;

- господарськими судами в обґрунтування їх правової позиції в оскаржуваних рішеннях зазначено низку різних житлово-експлуатаційних організацій, які знаходяться на території Солом’янського району міста Києва. Однак цими судами не з’ясовано і не наведено будь-яких обставин, пов’язаних з реальною (а не уявною, теоретичною) можливістю для мешканців будинку № 14 по вул. Машинобудівній загалом і мешканців квартири № 101 згаданого будинку зокрема скористатися альтернативними послугами даних організацій, а не Підприємства.

Попередніми судовими інстанціями помилково вказано, що “підставою для прийняття оскаржуваного рішення стало звернення гр. Кулаєвої Г.І.” Згідно із статтею 36 Закону звернення, зокрема, громадян про порушення їх прав внаслідок дій чи бездіяльності, визначених Законом як порушення законодавства про захист економічної конкуренції, є підставою для початку розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а не для прийняття рішення адміністративною колегією територіального відділення АМК. Крім того, названими судовими інстанціями не здійснено оцінки як доказу у справі заяви гр. Левчук О.Ю., яка, будучи споживачем послуг Підприємства, звернулася до територіального відділення АМК за захистом своїх прав у зв’язку з незадовільним станом своєї квартири № 101 в будинку № 14 по вул. Машинобудівній.

Ще одним мотивом задоволення позовних вимог у справі стало здійснення в зазначених будинку та квартирі ремонтних робіт, що, на думку попередніх судових інстанцій, спростувало висновок територіального відділення АМК стосовно бездіяльності Підприємства. Факт проведення таких робіт дійсно з’ясований названими судовими інстанціями, однак водночас ними не вставнолено, чи проводилися такі роботи до початку розгляду справи про порушення законодавства економічної конкуренції № 1-6/02.07, тим часом як ця обставина має значення для вирішення питання про наявність у діях (бездіяльності) Підприємства ознак такого порушення.

Слід також відзначити, що покладення на територіальне відділення АМК обов’язку з доведення в суді факту зайняття Підприємством монопольного (домінуючого) становища на згаданому ринку не спростовує й не виключає обов’язку Підприємства довести ті обставини, на які воно посилається як на підставу своїх позовних вимог; такий обов’язок випливає з приписів частини другої статті 43 і статті 33 ГПК України.

Не з’ясувавши усього кола обставин, що становлять фактично-доказову основу даної справи, попередні судові інстанції припустилися неправильного застосування вимог частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 названого Кодексу стосовно всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

У зв’язку з цим у Вищого господарського суду України відсутні підстави для висновку про правильність застосування названими судовими інстанціями й норм матеріального права, а саме Закону.

Касаційна ж інстанція згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

У новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до закону.

Керуючись статтями 1117 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 12.02.2008 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2008 зі справи № 30/443 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Б. Львов