ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

10.09.08 Справа №22/10/08-7/93/08

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Колодій Н.А. судді Колодій Н.А. , Коробка Н.Д. , Шевченко Т. М.

при секретарі: Акімовій Т.М.

За участю представників сторін:

відпозивача – Лимонова Г.Е. (довіреність № 3093/20-19 від 01.07.2008 р.);

Лисенко Н.В. (довіреність № 3092/20-19 від 03.07.2008 р.)

від відповідача – Пехуля І.В. (довіреність № 58 від 25.05.2008 р.)

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи та апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» (м. Запоріжжя)

на рішення господарського суду Запорізької області від 27.03.2008 р. у справі № 22/10/08-7/93/08

за позовом Концерну «Міські теплові мережі» (м. Запоріжжя)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кріогентехсервіс»

(м. Запоріжжя)

про стягнення суми,

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кріогентехсервіс» 5709,84 грн. заборгованості.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 27.03.2008 р. у справі № 22/10/08-7/93/08 (суддя Кутіщева Н.С.) у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано приписами ст. ст. 11, 202, 205, 207 ЦК України, а висновки ґрунтуються на тому, що позивач не надав доказів існування у відповідача заборгованість перед ним в сумі 5709,84 грн. При цьому суд вказав, що факт виконання робіт (ремонт балонів) на суму 3000,00 грн. відображено в довіреності Концерну «Міські теплові мережі» серії НАФ № 233492 від 26.11.2004 р., а факт одержання 10-ти балонів за накладною № 45 від 21.02.2005 р., підтверджується довіреністю серії ЯКВ № 669862 від 21.02.2005 р., виписаної позивачем.

Не погоджуючись з прийнятим судовим актом, Концерн «Міські теплові мережі» (позивач у справі) звернувся до Запорізького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. Заявник просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 27.03          .2008 р. у справі № 22/10/08-7/93/08 і прийняти нове рішення про стягнення з ТОВ «Кріогентехсервіс» 5309,94 грн. заборгованості.

З підстав, викладених в апеляційній скарзі, заявник вважає, що господарським судом Запорізької області при прийнятті рішення не було з’ясовано всі фактичні обставини справи, а також було невірно застосовано норми матеріального права. Заявник посилається на те, що вимоги позивача про стягнення попередньої оплати в сумі 5309,94 грн. викладені в розрахунку заборгованості ТОВ «Кріогентехсервіс», з якого вбачається, що за весь час існування господарських відносин між відповідачем та позивачем у 2004-2005 р.р. Концерном «Міські теплові мережі» були здійснені платежі на загальну суму 12258,84 грн., а різниця між фактично сплаченою Концерном сумою та сумою на яку отримано товарів та послуг від відповідача складає 5309,94 грн. , яка є остаточною і визначена як ціна позову. Вказує, що суд першої інстанції, посилаючись у своєму рішенні на довіреності, як доказ виконання робіт та передачі товару, не дав їм належної оцінки з огляду на те, що вони зовсім не містять відомостей стосовно рахунків та інших аналогічних документів, на підставі яких здійснюється оплата, і тому не можуть відобразити стан розрахунків між сторонами, що суперечить ч. 2 п. 6 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей.

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 05.05.2008 р. апеляційна скарга Концерну «Міські теплові мережі» прийнята до провадження та призначена до розгляду на 11.06.2008 р. В судовому засіданні оголошувалися перерви до 13.08.2008 р., до 10.09.2008 р.

Розпорядженням Першого заступника Голови Запорізького апеляційного господарського суду № 1507 від 12.08.2008 р. справу № 22/10/08-7/93/08 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Колодій Н.А. (доповідач), судді Коробка Н.Д., Шевченко Т.М.

В письмових поясненнях (вих. № 4892/20-17 від 26.08.2008 р.) заявник зазначив, що довіреність НАФ № 233492 від 06.12.2004 р. була видана Концерном «Міські теплові мережі» для одержання оглянутих балонів у кількості 50 шт. та одержання 100 шт. кисню в балонах, оплачених по рахунку № 402 від 26.11.2004 р. у сумі 1599,60 грн. Стверджує, що у зв’язку з тим, що балони оглянуті не були, по зазначеній довіреності позивачем було отримано тільки 100 шт. кисню в балонах, про що відповідачем була виписана накладна № 478 від 29.11.2004 р. Частково використана довіреність залишилась у відповідача. Надана відповідачем як доказ передачі позивачу 10-ти кисневих балонів на загальну суму 2360,04 грн. накладна № 45 від 21.02.2005 р. не містить підпису представника позивача, а тому, на думку заявника, безпідставно прийнята судом першої інстанції до уваги.

В судових засіданнях представники заявника підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Відповідач у справі – Товариство з обмеженою відповідальністю «Кріогентехсервіс» у письмовому відзиві доводи апеляційної скарги не визнає, вважає оскаржуване рішення обґрунтованим, прийнятим за повного з’ясування обставин справи, підстав для його скасування не вбачає. Вказує, що отримавши від представника позивача довіреність на отримання ТМЦ серії НАФ № 233492 від 06.12.2004 р. ТОВ «Кріогентехсервіс» передало по акту приймання-передачі через повноважного представника Северіна В.П. відремонтовані балони на суму 3000,00 грн. та направило до Концерну для скріплення печатками оригінали актів. Концерн підписані акти не повернув. Посилаючись на положення п. 11 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей відповідач припускає, що якби представник Концерну Северин не відзвітував про використання довіреності НАФ № 233492 від 06.12.2004 р., то він би не отримав наступну. Зазначає, що 21.02.2005 р. Северин В.П. пред’явив для отримання товару наступну довіреність ЯКВ № 66982, на підставі якої отримав по накладним № 24/1 від 24.02.2005 р., № 44 від 21.02.2005 р. та № 45 від 21.02.2005 р. товарно-матеріальні цінності.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення господарського суду Запорізької області – без змін.

За клопотанням представників сторін апеляційний розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 10.09.2008 р. за згодою представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в повному обсязі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення місцевого господарського суду, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, Запорізький апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

12.11.2004 р. відповідач виставив позивачу рахунок № 390 за кисень в балонах з доставкою в кількості 50 шт. на суму 799,80 грн. (арк. справи 50). 18.11.2004 р. позивач платіжним дорученням № 3487 перерахував відповідачу 799,80 грн., за заправлення 50 балонів киснем (арк. справи 51). 19.11.2004 р. за накладною № 465 відповідач передав позивачу 50 балонів з киснем на суму 799,80 грн. (арк. справи 65).

12.11.2004 р. відповідач виставив позивачу рахунок № 391 за ремонт та огляд балонів на суму 2550,00 грн. (арк. справи 53). 24.11.2004 р. позивач платіжним дорученням № 3596 перерахував відповідачу 2550,00 грн., за огляд 50 балонів (арк. справи 54). Відповідачем робота була виконана в повному обсязі, згідно акту здачі-прийомки виконаних робіт від 25.11.2004 р., на суму 2550,00 грн. (арк. справи 66).

26.11.2004 р. згідно рахунку № 402 від 25.11.2004 р., позивач платіжним дорученням № 3625 перерахував відповідачу 1599,60 грн., за 100 балонів кисню (арк. справи 56-57). 29.11.2004 р., згідно накладної № 478, товар було відпущено.

29.11.2004 р. відповідач виставив позивачу рахунок № 405 на ремонт та огляд 50 кисневих балонів (арк. справи 59). 03.12.2004 р. позивач платіжним дорученням № 3732 перерахував відповідачу 2550,00 грн., за ремонт балонів (арк. справи 60). Відповідач посилається на те, що виконав роботу в повному обсязі та передав її позивачу згідно акту здачі-приймання виконаних робіт від 06.12.2004 р. на суму 3000,00 грн. (арк. справи 40). Підпис позивача на акті відсутній.

08.12.2004 р., згідно рахунку № 400 від 25.11.2004 р., позивач платіжним дорученням № 3781 перерахував відповідачу 1599,60 грн. за 100 балонів з киснем (арк. справи 62-63). Згідно накладної № 495 від 14.12.2004 р. товар передано позивачу (арк. справи 68).

27.12.2004 р. позивач здійснив попередню оплату грошових коштів у сумі 3159,84 грн. на рахунок відповідача (арк. справи 47-48). В рахунок цієї суми були відпущені товарно-матеріальні цінності за: накладною № 24/1 від 24.01.2005 р. - 14 шт. балонів з киснем на суму 223,94 грн. (арк. справи 69); накладною № 44 від 21.02.2005 р. - 11 шт. балонів з киснем на суму 175,96 грн. (арк. справи 70); а також, як стверджує відповідач, за накладною № 45 від 21.02.2005 р. - 10 балонів з киснем, на суму 2360,04 грн., підпис позивача на накладній відсутній (арк. справи 21).

Стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кріогентехсервіс» 5709,84 грн. заборгованості стало предметом судового розгляду у даній справі.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи та апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню в силу наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав або обов’язків.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ст. 205 ЦК України).

Відповідно до приписів ст. 208 ЦК України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Зі змісту ст. 207 ЦК України випливає, що правочин в простій письмовій формі вчиняється сторонами шляхом фіксації його змісту в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими сторони обмінялися за допомогою телетайпних, електронних або інших технічних засобів зв’язку.

Як свідчать надані суду документи, відповідач у рахунках визначав найменування товару (послуг), кількість, вартість за одиницю виміру та загальну суму вартості товару (послуг), що підлягає передачі позивачу; здійснюючи оплату рахунків позивач у платіжних дорученнях акцептував пропозиції відповідача та здійснював оплату за товар (послуги) саме на умовах, які були визначені відповідачем (як продавцем (постачальником) товару (послуг)) у рахунках на оплату.

Таким чином, колегія суддів вважає, що між сторонами склалися господарські відносини з купівлі-продажу та наданні послуг, що породили взаємні обов’язки. Обов’язки відповідача виразились у передачі товару (послуг), а обов’язки позивача полягали в попередній оплаті товару.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка, зазвичай, споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення статті 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Позивач, звертаючись із позовом до суду, посилається на те, що перерахувавши відповідачу 5709,84 грн., не отримав на вказану суму товар, а тому просить повернути грошові кошти на підставі ст. 693 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Долучені до матеріалів справи документи свідчать про те, що на протязі 2004-2005р.р. між сторонами існували господарські відносини, відповідно до яких відповідач виставляв рахунки на оплату, позивач їх оплачував та отримував товар (послуги). Факт отримання позивачем товару (балонів з киснем) за накладними № 465 від 19.11.2004 р., № 478 від 29.11.2004 р. № 495 від 17.12.2004 р., № 24/1 від 24.01.2005 р., № 44 від 21.02.2005 р., а також надання відповідачем послуг за актом № 58152 від 25.11.2004 р., підтверджується долученими до справи доказами та не заперечується самим позивачем.

Фактично Концерн «Міські теплові мережі» заперечує проти отримання товару за накладною № 45 від 21.02.2005 р. на суму 2360,04 грн. та надання відповідачем послуг за актом № 58153 від 06.12.2004 р. на суму 3000,00 грн., при цьому посилаючись на те, що ані накладна № 45 від 21.02.2005 р., ані акт № 58153 від 06.12.2004 р. не підписані з боку позивача.

Відповідач в свою чергу стверджує, що товар за накладною № 45 від 21.02.2005 р. та послуги за актом № 58153 від 06.12.2004 р. були передані позивачу на підставі виписаних ним довіреностей серії НАФ № 233492 від 26.11.2004 р. та ЯКВ № 669862 від 21.02.2005 р. відповідно.

Пунктом 2 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей передбачено, що сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери (надалі - цінності) відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів.

Як зазначалося вище, 29.11.04 р. відповідач виставив позивачу рахунок № 405 на ремонт та огляд 50 кисневих балонів. 03.12.04 р. позивач платіжним дорученням № 3732 перерахував відповідачу 2550,00 грн. за ремонт та огляд кисневих балонів. Згідно акту здачі-приймання виконаних робіт від 06.12.04 р. на суму 3000,00 грн. відповідач передав, а позивач на підставі довіреності серії НАФ № 233492 від 26.11.2004 р. отримав 50 «оглянутих» кисневих балонів. Довіреність серії НАФ № 233492 від 26.11.2004 р. була використана позивачем у повному обсязі (отримано також 100 заправлених киснем балонів за накладною № 478 від 29.11.2004 р.).

Колегія суддів, оцінивши в сукупності матеріали справи, дійшла висновку, що хоча позивачем і не підписано акт здачі-приймання, факт передачі «оглянутих» кисневих балонів підтверджено довіреністю серії НАФ № 233492 від 26.11.2004 р., оскільки в подальшому, представнику позивача Северину В.П. видавалися довіреності на отримання інших ТМЦ, а в силу п. 11 Інструкції особам, які не відзвітували про використання довіреності або не повернули невикористану довіреність, строк дії якої закінчився, нова довіреність видаватися не може.

27.12.2004 р. позивач здійснив попередню оплату грошових коштів у сумі 3159,84 грн. з призначенням платежу: «За кисень в балонах з доставкою зг. рах. № 442, 443 від 23.12.2004 р., в т.ч. ПДВ -526,64 грн.». В рахунок цієї суми були відпущені товарно-матеріальні цінності за: накладною № 24/1 від 24.01.2005 р. - 14 шт. балонів з киснем на суму 223,94 грн.; накладною № 44 від 21.02.2005 р. - 11 шт. балонів з киснем на суму 175,96 грн. ; накладною № 45 від 21.02.2005 р. - 10 балонів з киснем, на суму 2360,04 грн. При цьому за спірною накладною та накладною № 44 від 21.02.2005 р. товар було отримано представником позивача Северин В.П. за довіреністю серії ЯКВ № 669862 від 21.02.2005 р. Із наданих відповідачем копії документів, ні накладна № 44 від 21.02.2005 р., ні накладна № 45 від 21.02.2005 р. не підписані позивачем. В той же час, позивач, визнає отримання товару лише за накладною № 44, не дивлячись на те, що вони складені в один день, а приймання товару здійснювалось на підставі однієї довіреності.

Колегія суддів зазначає, що при передачі товару та наданих послуг сторони порушили вимоги чинного законодавства щодо оформлення самого факту таких операцій (накладна та акт здачі-приймання не підписаний з боку позивача). Проте, колегія суддів зауважує, що належним чином оформлені довіреності позивача на одержання товару та наданих послуг залишилися у відповідача, як доказ того, що така операція була дійсно виконана контрагентами.

Заперечення позивача в цій частині слід визнати необґрунтованими.

Посилання заявника на п. 13 Інструкції колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відпуск товарно-матеріальних цінностей за довіреністю ЯКВ № 669862 від 21.02.2005 р. здійснювався за накладними № 44 та № 45 в один день - 21.02.2005 р.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, висновок суду першої інстанції про відсутність у відповідача заборгованості перед позивачем за перерахованими грошовими коштами в сумі 5709,84 грн., законним та обґрунтованим.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки доводи заявника апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах права, не підтверджені відповідними доказами та спростовані дослідженими обставинами справи, апеляційна скарга залишається судом без задоволення.

Колегія суддів дійшла висновку про відповідність рішення господарського суду Запорізької області нормам чинного законодавства. Підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Судові витрати по розгляду апеляційної скарги, відповідно до приписів ст. 49 ГПК України, покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» (м. Запоріжжя) залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 27.03.2008 р. у справі № 22/10/08-7/93/08 залишити без змін.

Головуючий суддя Колодій Н.А.

судді Колодій Н.А.

Коробка Н.Д. Шевченко Т. М.