ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.06.08 р.                     Справа № 40/114

Судді господарського суду Донецької області В.В. Манжур , О.Є.Донець , І.А. Бойко ,

При секретарі Муравйовій М.В. , розглянувши матеріали справи

за позовом Закритого акціонерного товариства “Центральна збагачувальна фабрика “Вуглегірська” м. Вуглегірськ, Донецька обл.

до відповідача Державного підприємства “Орджонікідзевугілля” м. Єнакіїве, Донецька обл.

третя особа Державне підприємство “Донецька вугільна енергетична компанія” м. Донецьк

про стягнення 7 344 555 грн. 16 коп.

За участю:

Представників сторін :

від позивача: Шабаркевич Л.Я. по дов. , Борисова М.А. по дов.,

від відповідача :           Ковальова Л.В. – по дов .

від третьої особи : не з`явився

В С Т А Н О В И В: в судовому засідання було оголошено перерву згідно ст. 77 ГПК України до 17.06.2008р.

Постановою Вищого Господарського суду України від 01.11.206р. рішення господарського суду Донецької області від 27.07.2006р. по справі № 40/114 було скасовано частково та передано на новий розгляд до господарського суду Донецької області .

Ухвалою господарського суду Донецької області від 22.11.2006р. було прийнято справу до провадження у колегіальному складі .

Ухвалою від 04.04.2007р. було зупинено провадження по справі в зв`язку з призначенням судово- економічної експертизи з метою всебічного , повного і об`активного розгляду справи .

Ухвалою господарського суду Донецької області 07.12.2007р. поновлено провадження по справі за позовом Закритого акціонерного товариства “Центральна збагачувальна фабрика “Вуглегірська”, м. Вуглегірськ, Донецька обл., до Державного підприємства “Орджонікідзевугілля” м. Єнакіївє, Донецька обл., за участю третьої особи Державне підприємство “Донецька вугільна енергетична компанія”, м. Донецьк, про стягнення 7 344 555 грн. 16 коп. За вказаною ухвалою, розгляд справи призначено на 18.12.2007р. – 13 год 30 хв. Судом визнано обов`язковою явку у судове засідання представників сторін, сторони у справі зобов`язані надати докази та документи, необхідні для всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи .

Розпорядженням заступника голови господарського суду Донецької області від 16.04.08р. було змінено слад колегії суддів, суддю Ломовцеву Н.В. було замінено на суддю Бойко І.А.

Ухвалою від 23.01.2007р. в порядку ст. 27 ГПК України було залучено до участі у справі третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне підприємство “ Донецька вугільна енергетична компанія” м.Донецьк , вул. Разенкова, 6 .

Представників сторін було ознайомлено з правами та обов’язками у відповідності із ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні клопотання про фіксацію судового процесу технічними засобами не було надано , з приводу чого фіксація не проводилась . Крім цього, роз’яснено вимоги ст.811 Господарського процесуального кодексу України, тому складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

У відповідності до п.п.2, 3, 4 частини ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст.42 Господарського процесуального кодексу України - правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України - судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Ст.33 Господарського процесуального кодексу України зазначає - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача боргу в сумі 2936146 грн. 82 коп., інфляційних в сумі 106727 грн. 82 коп., 3% річних в сумі 37356 грн. 03 коп., пені в сумі 190440 грн. 91 коп., збитків в сумі 4073883 грн. 53 коп., що утворилися згідно договору послуги № 57 від 01.06.05р.

Позивачем неодноразово уточнювалися позовні вимоги в порядку ст. 22 ГПК України , останнє уточнення надійшло 03.06.2008р. за № 454 , в якому позивач просить стягнути з відповідача борг в сумі 1030885 грн. 95 коп. ( оскіли вважає суму боргу 1905260грн.87 коп. безпірною) , суму індексу інфляції - 535124 грн. 82 коп., суму 3 % річних - 148583 грн.14 коп. , суму пені - 361632 грн. 63 коп., суму збитків - 35660075 грн. 09 коп.

Відповідач позов не визнав, зазначив , що зобов’язання відповідача перед позивачем виникає після надання останнім відповідних документів, а саме, балансового розрахунку переробки давальницької сировини, рахунка-фактури, акту про надання послуг, податкової накладної, однак ці документи передавалися позивачем невідповідним особам і у відповідача не виникало зобов’язань по сплаті послуг за договором № 57;          позивачем не надано ніяких доказів існування неотриманого прибутку внаслідок дій відповідача. Також, стверджує , що оскільки у відповідача не виникало жодних обов’язків по оплаті послуг позивача, у порядку встановленому договором № 57, а тому і заборгованості перед останнім не існує, позивач не може претендувати і на відшкодування інфляційних втрат, неустойки та 3 % річних, які на його думку мали місце.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив :

Між позивачем та відповідачем був укладений договір на оказання послуг по збагаченню вугілля № 57 від 01.06.2005р.

За правовою природою даний договір є договором надання послуг .

За змістом статті 901 Цивільного кодексу України (далі-ЦК) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов’язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов’язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Позов мотивовано тим, що на виконання п. 1.1 договору № 57 від 01.06.05р. відповідач повинен був щомісячно поставляти позивачеві 60000 т. рядового вугілля для збагачення в найменуваннях , кількості з показниками якості згідно специфікації , що невід`ємною частиною договору .

Згідно з п.1.2. договору № 57 від 01.06.2005р. виконавець ( позивач) зобов`язаний переробити рядове вугілля та відвантажити отримані продукти збагачення по реквізитам , вказаним замовником в кількості з урахуванням виходу концентрату.

У відповідності з вимогами статті 903 ЦК, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов’язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із п. 3.3 укладеного між сторонами договору № 57 від 01.06.05р. розрахунок за надані послуги проводиться шляхом перерахування відповідачем грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача не пізніше 10 числа місяця наступного за обліковим після надання документів, вказаних у п. 3.2 договору.

Поставка рідового вугілля проводиться залізничним транспором в люкових полувгонах , вантажною швидкістю у відповідності з розгорнутим планом перевезення ( п.4.1. договору ).

Замовник зобов`язаний представити місячну заявку на об`єми відвантаження в наступному місяці не пізніше 5 - го числа місяця , наступному плануємому ( п. 4.3. договору ) .

По письмовому узгодженню сторін оплата транспортування рядового вугілля к ЦОФ переробнику може здійснюватися виконавцем . В цьому випадку замовник відшкодовує виконавцю всі витрати , пов`язані з залізничним перевезенням ( залізничний тариф , плата за користування вагонами , маневрову роботу , подачу та уборку вагонів , телеграфний збір , плату за комплект перевізних документів , візування перевезних документів , ведення облікової картки , збір за повідомлення , штрафи за невиконання плана перевезення та інше) , згідно виставлених рахунків ( п. 4.9. договору ) .

В обгрунтуванян своїх вимог позивач посилається на те , що зобов’язання згідно договору відповідач не виконав, фактично за період з 01.06.05р. по 01.03.06р. відповідач поставив 240676 т., недопоставив 299324 т., внаслідок чого позивачеві було спричинено значних матеріальних збитків в сумі 35660075 грн. 09 коп. (уточнений розрахунок згідно ст.22 ГПК України від 05.06.2008р.)

Крім того, позивач зазначає , що за відповідачем значиться заборгованість станом на момент розгляду справи за надані послуги в сумі 1030885 грн. 95 коп., який позивач намагається стягнути . Зазначену суму заборгованості позивач визначає з розрахунку суми 2936146 грн. 82 коп. - борг за період з 01.06.2005р. по 01.03.2006р. , за виключенням з цієї суми боргу в сумі 1905260 грн. 87 коп. , який визнаний судом першої інстанції пр первісному розгляді справи (уточнений розрахунок згідно ст.22 ГПК України від 05.06.2008р.)

Також, позивач зазначає , що в зв`язку з несвоєчасним виконанням зобов’язань, ним заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача суму індексу інфляції - 535124 грн. 82 коп.за період з 11.07.2005р. по 01.10.2007р., суму 3 % річних - 148583 грн.14 коп. за період з 11.-7.2005р. по 01.10.2007пр. , суму пені - 361632 грн. 63 коп. за період з 11.07.2005р. по 10.01.2006 р. (уточнений розрахунок згідно ст.22 ГПК України від 05.06.2008р.)

У відповідності зі ст.ст. 173, 174 ГК України, господарські зобов’язання виникають між суб’єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання визначаються господарським кодексом. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів відповідно до п. 7 ст. 179 ГК України.

Господарське зобов’язання повинно виконуватися належним чином за договором, законом та звичаїв ділового обігу та припинятися за приписами ст.ст. 193, 203 ГК України.

Господарський суд Донецької області ухвалою від 04.03.2007р. провадження по справі зупинив у порядку ст.79 ГПК України для призначення експертизи з метою всебічного, повного і об’єктивного розгляду справи, проведення якої поручив Донецькому науково-дослідницькому інституту судових експертиз.

05.12.2007р. до Господарського суду Донецької області надійшла справа № 40/114 від Донецького НДІ судових експертиз з висновком судово-почеркознавчої експертизи та ухвалою від 07.12.2007р. провадження по справі було поновлено.

Відповідно ст.42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов’язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 ГПК України “Оцінка доказів”.

З огляду на матеріали справи , суд з`ясував , що позов ЗАТ “Центральна збагачувальна фабрика “Вуглегірська” в частині стягнення заборгованості в сумі 2.936.146,82 грн., за надані послуги по збагаченню вугілля, грунтується на договорі № 57 від 01.06.06 “Про надання послуг по збагаченню вугілля” .

В матеріалах справи наявний акт № 1 від 01.06.05 щодо звірки розрахунків за надані послуги по договору № 57 від 01.06.06 р.

В цьому акті визначено, що із заявленої кредитором –ЗАТ “ЦЗФ” “Вуглегірська” суми боргу в розмірі 2.936.146,82 грн. сума 1.030.885,95 грн. є спірною.

ДП “Орджонікідзевугілля” зазначений борг визнав частково в сумі 1.905.260,87 грн. (2.936.146,82 грн. –1.030.885,95 грн.).

Саме в цій частині був залишений без змін заявлений позов в межех касаційного провадження .

Відповідач проти наявності боргу в сумі 1.030.885,95 грн. заперечує , зазначає , що в зазначеній сумі припинились його зобов’язання шляхом зарахування суми перерахунку по платіжному дорученню № 1497 .

Дослідивши матеріали справи та доводи сторін , суд з`ясував , що в спірному платіжному дорученні було вказано суму 1 284243 грн. , призначення платежу - в рахунок виконання зобов’язань по договору № 2 від 03.01.05, який між сторонами - позивачем та відповідачем , за висновком суду, не укладався.

Такий договір за № 2 від 03.01.05 укладався між ЗАТ ЦЗФ “Вуглегірська” та ДП “Донецька вугільна енергетична компанія”, в той час коли всі структурні підрозділи ДП “Орджонікідзевугілля” входили до складу компанії .

Позивач зазначає , що заборгованість за договором № 2 від 03.01.05 за даними бухгалтерського обліку ЗАТ ЦЗД “Вуглегірська” відсутня згідно з пл. дорученням № 1497 в зв’язку з її погашенням.

Зазначене вимагає перевірки у взаємозв’язку з обставинами справи, впливу на об’єктивність та правомірность проведення позивачем заліку боргу за рахунок помилково перерахованих сум.

До прийняття рішення по справі відповідач надав суду відзив, в якому вказує на те, що між сторонами також укладений договір № 3 від 02.01.04р. про надання послуг щодо збагачення вугілля, за яким заборгованість відповідача складає 865680 грн. 20 коп.

Дослідивши надані сторонами документи , суд зазначив наступне :

Факт перерахування суми - 1.030.885,95 грн. по платіжному дорученню № 1497 підтверджується листом філії Відділення промінвестбанку в м.Єнакиєво № 457 від 13.06.06.

Позивачем –ВАТ ЦЗФ “Вуглегірська”, з цієї суми було повернено відповідачеві лише 256.653,60 грн., зарахувавши решту помилково перерахованих коштів в рахунок погашення боргу (1.027.590,15 грн.).

Але, в такому разі ВАТ ЦЗФ “Вуглегірська”, як неналежний отримувач коштів, повинно було отримати від банку –порушника повідомлення про здійснення помилкового перерахунку коштів і лише після цього повернути цьому банку помилково перераховані кошти (п.35,1 ст.35 Закону України “Про платіжні системи та перекази коштів в Україні” № 2346-ІІІ від 05.04.01).

Оскільки за такими обставинами неможливо ідентифікувати платіж у правовідносинах сторін у зв’язку з його помилковим зазначенням слід звернутися до законодавства, яке регулює такі випадки.

Так, згідно ст. 6 Указу Президента України від 16.03.95 р. № 227/95 “Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України”, що за наявності встановлених підстав –відповідно до ст. 35 Закону України “Про платіжні системи на переказ коштів в Україні” від 05.04.01 р. № 2346-ІІІ у випадку помилкового перерахування коштів на рахунок отримувача в установі банку та без вказівки призначення платежу або з неправильним його визначенням грошові кошти у визначений законом строк підлягають поверненню на рахунок платника.

Однак, за наявністю у платника заборгованості перед особою, на рахунок якого у банку надійшли грошові кошти без вказівки призначення платежу або з неправильним його визначенням, а також помилково перераховані кошти, отримувач платежу має право на свій розсуд вибрати заборгованість вказаного платника та заявити про припинення саме цієї суми боргу в порядку заліку зустрічних вимог (вимога платника щодо повернення суми, перерахованої їм без вказівки платежу або з невірним його призначенням, і зустрічної вимоги щодо погашення заборгованості по оплаті товарів, робіт, послуг). Це може бути остання за строком заборгованість платника, яка утворилася перед отримувачем платежу. Коли отримувач платежу не заявить та не поверне грошові кошти, отримані без призначення платежу, тоді платник на свій розсуд як власник грошових коштів у будь-який час може визначити раніше зроблений платіж. Тобто припинено буде саме те зобов’язання, яке вказано платником. Платник має право вказати зобов’язання, яке є давнім за строком виникнення, сподіваючись при цьому на пропуск отримувачем платежу, строку позовної давності на стягнення заборгованості.

Позивач же зазначає , що ним прийнята зазначена сума по спірному платіжному дорученню в рахунок погашення боргу по договору № 2 від 03.01.2005р.

Але суд зазначає, що зі сторони позивача не була нормативно обгрунтована можливість зарахування спірних коштів по помилковому переказу банку в рахунок погашення виникної заборгованості саме заборгованості по договору № 2 .

В матеріалах справи відсутні документальні докази щодо вчинення ВАТ ЦЗФ “Вуглегірська” таких дій як кредитором відповідача.

В матеріалах справи повідомлення відносно права на свій розсуд вибрати заборгованість вказаного платника та заявити про припинення саме цієї суми боргу в порядку заліку зустрічних вимог відсутнє, сторонами та банківською установою не предоставлено , на підставі чого суд робить висновок , що отримувач платежу ( позивач ) не заявив відповідачеві ( платнику ) про припинення саме цієї суми боргу в порядку заліку , а грошові кошти повернув тільки в розмері 256.653,60 грн. без відповідного зазначення цих дій. То б то відповідач ( платник ) мав повне право на визначення на свій розсуд як власник грошових коштів у будь-який час зроблений платіж. То б то припинено буде саме те зобов’язання, яке вказано платником , а саме зобов`язання за договором № 57 - пояснення та відзиви відповідача .

Окрім того , суд зазначає , що доводи позивача щодо передання спірної суми боргу ДП” ДВЕК” на баланс ДП” Орджонікідзевугілля” не підтверджується матеріалами справи , зокрема передаточним балансом . То б то фактично сума заборгованості перед ЦЗФ” Вуглегірська “ за вказаним договором сформувалась на балансі у ВП “ Управління по збуту продукції “ ДП” Донецька вугільна енергетична компанія “ . Матеріали справи не містять додаткових угод за договором № 2 від 03.01.2005р. , або документів ( актів приймання – передавання та інших) , згідно яких зобов`язання по сплаті за сформовану суму заборгованості ВП “ Управління по збуту продукції” ДП” ДВЕК” передається на баланс підприємства ДП” Орджонікідзевугілля” . В матеріалах справи , значиться копія Наказу Міністерства палива та енергетики № 237 від 26.05.2005р. . відповідно до п. 3.2. якого наказується реорганізувати ДП” ДВЕК” шляхом відділення з його складу у тому рахунку : ВП “ Орджонікідзевугілля” та інших закладів зазначених у Наказі , та приєднанні їх до складу ДП” Орджонікідзевугілля “., відповідно до п.3.3. якого підприємство є правонаступником усіх прав та обов`язків ДП “ ДВЕК” та ДП “ Донецька вугільна коксівна компанія” , пов`язаних з діяльністю виділених з його складу відокремлених підрозділів та виробничих одиниць , відповідно до розподільчих балансів зазначених в Наказі шахт . Матеріали справи місять копію передаточного балансу на 31.05.2005р. , відповідно до якого ДП “ ДВЕК” у зв`язку з реорганізацією передає на баланс ДП “ Орджонікідзевугілля “ частину своїх активів та пасивів . Вказаний передаточний баланс містить , дані щодо прийому-передачі кредиторської заборгованості за товару роботи та послуги ( рядок 530 Балансу) у сумі 83986407 , 10 грн. але не містить розшифровки вказаної суми у розрізі контрагентів та договорів , заборгованість за якими була передана ДП “ Орджонікідзевугілля” . У матеріалах справи не значиться будь- яких документів , які б свідчили про те , що у складі кредиторської заборгованості , яка передана за передатним балансом від 31.05.2005р. ( рядок 530 ) від ДП “ ДВЕК” по ДП”Орджонікідзевугілля” , про наявність кредиторської заборгованісті перед ЗАТ “ ЦЗФ “Вуглегірська” за надані послуги по збагаченню вугілля за договором № 2 від 03.01.2005р. На підставі зазначеного , суд робить висновок про необґрунтованість впосилань позивача щодо зарахування спірної суми по пл. дорученню № 457 від 13.06.06. в рахунок погашення боргу за договором № 2 , оскільки борг між позивачем та відповідачем за зазначеним договором відсутній та ДП “ ДВЕК” відповідачеві не передавався.

Відносно договору № 57 від 01.06.05р., то відповідач визнає борг в сумі 1005260 грн. 87 коп ., з приводу часткової оплати боргу надає виписки банку за 26.12.2006р. на загальну суму 90 000 грн.

Суд приймає як докази по справі в розумінні ст. 33-34 ГПК України виписки банку на суму 90 000 грн. в рахунок погашення боргу за договором № 57.

З приводу зазначеного , з урахуванням обставин справи та правової кваліфікації відносин сторін, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, суд дійшов висновку, що своє господарське зобов’язання відповідач не виконав на суму 1005260 грн. 87 коп . Тому позов щодо стягнення з відповідача суми боргу за договором № 57 від 01.06.2005р. в розмірі 1005260 грн. 87 коп . є обґрунтованим та таким , що підлягає задоволенню.

У задоволенні вимог позивача щодо стягнення з відповідача боргу в сумі 1030885 грн. 95 коп. суд відмовляє , як недоведених , в зв`язку з не визначенням складової спірної суми , не доведенням її документально , та зарахуванням суми платежу в рахунок погашення зазначеного боргу - пл. доручення № 457 від 13.06.06.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача за порушення строків оплати індекс інфляції - 535124 грн. 82 коп., 3 % річних - 148583 грн.14 коп. , пеню - 361632 грн. 63 коп ( згідно з вимогами п. 5.2. договору ) .

Прострочення відповідачем грошового зобов’язання також тягне за собою обов’язок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних з простроченої суми, на підставі ст. 625 ЦК України.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як визначено положеннями ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, одним з правових наслідків порушення зобов’язання є сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання ( за умовами передбаченими договором). Пеня ( штраф) є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення. Відповідно до ст. 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” від 22.11.1996р. на винну сторону у випадку порушення строків платежу в разі не оплати товару в узгоджені строки нараховується пеня від суми прострочення платежу , яка не може перевищувати подвійної ставки НБУ , що діяла у період , за який стягується заборгованість .

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Таким чином, законодавчо обмежений строк, протягом якого може нараховуватись пеня за порушення договірних зобов’язань.

Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми індексу інфляції - 535124 грн. 82 коп., суми 3 % річних - 148583 грн.14 коп. , суми пені - 361632 грн. 63 коп., суд задовольняє частково , а саме : індекс інфляції в розмірі 261460грн. 37 коп. за період з липня 2005року по вересень 2007року , 3 % річних в сумі 61 887 грн. 94 коп. за період з липня 2005 року по вересень 2007 року ( включно) , пеня за період з 11.07.2005р по 10.01.2006р. в загальній сумі 348 187 грн. 90 коп.

Посилання відповідача про необґрунтованість нарахування штрафних санкцій з-за ненастання строку оплати по зазначеним послугам збагачення з приводу ненадання переліку документів позивачем ( виконавцем) згідно з п.3.2. договору , суд не приймає , так як зі сторони замовника відповідача) не надано доказів ненадання спірних документів ( балансового розрахунку переробки давальчеської сировини , рахунків-фактур, актів про надання послуг , податкових накладних) виконавцем ( позивачем) . Матеріали справи містять зазначений перелік документів , з приводу чого суд вважає , що строк виконання зобов`язання настав згідно з вимогами п. 3.3. договору - не пізніше 10 числа місяця наступного за обліковим після надання документів, вказаних у п. 3.2 договору. То б то вимога щодо нарахування штрафних санкцій є обґрунтованою .

Внаслідок того, що відповідач свої зобов’язання згідно договору не виконав, позивач вважає, що ним понесені збитки у вигляді неодержаних доходів (прибутку) в сумі 3566075 грн. 09 коп., що відображено у ст. ст. 611, 614 ЦК України, ст.ст.224, 225 ГК України та п.5.1. договору № 57 .

При вирішенні питання щодо неодержаного прибутку (доходу) слід мати на увазі таке. Як у промислових підприємств, так і у торговельних, постачальницько-збутових, збутових підприємств (організацій) є умовно-постійні та умовно-змінні витрати. Наслідками невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язання, наприклад, неповерненням продукції, є, зокрема, зменшення обсягу виробництва чи реалізації продукції (робіт, послуг), внаслідок чого кредитор не одержав прибуток (доход) і, крім того, у нього збільшуються умовно-постійні витрати в собівартості його продукції, а у торговельних підприємствах зростають фактичні витрати обігу. Такі умовно-постійні витрати не підлягають виключенню з суми стягуваних господарським судом збитків.

Згідно зі ст. 611 ЦК України передбачено , у випадку порушення зобов`язань наступають правові наслідки , встановлені договором або законом : припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання , зміни умов зобов`язання , сплати неустойки , відшкодування збитків та моральної шкоди .

Більш детальніше законодавець зазначає, що ст. 623 ЦК України як загальна норма та статті 224, 225 ГК України як спеціальні норми, передбачають, що у випадку невиконання або неналежного виконання зобов’язань боржником він повинен відшкодувати кредитору заподіяні цим збитки.

Згідно ч.2. ст. 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які уповноважена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, визначений ст. 225 Господарського кодексу України, зокрема:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Проте на позивачеві лежить обов’язок довести суду згідно ст. 33 ГПК України наступне:

-          по-перше, факт заподіяння йому збитків;

-          по-друге, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов’язань;

-          по-третє, причинно-наслідковий зв’язок між невиконанням зобов’язань та заподіяними збитками.

Згідно загальної практики про визначення розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги:

А) вид (склад) збитків;

Б) наслідки порушення договірних зобов’язань для підприємства.

Породжуючи настання цивільних прав та обов’язків згідно частини 2 статті 11 та стаття 614 Цивільного кодексу України, відповідальність у вигляді відшкодування збитків вимагає для її застосування наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв’язку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків.

Вказані фактичні обставини викладаються у позовній заяві як підстави позовних вимог та підлягають доведенню позивачем належними та допустимими у справі доказами відповідно до статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України.

До складу виду збитків відноситься неотриманий прибуток, до якого відносяться усі прибутки у результаті зменшення обсягу виробництва або реалізації продукції тощо, і які були б одержані, якби зобов’язання було б виконано контрагентом.

Чинне законодавство не містить та не встановлює розрахункового порядку визначення розміру прямих та непрямих збитків у вигляді неодержаних доходів (прибутку), а саме упущеної вигоди, заподіяних порушеннями господарських договорів, так як не відноситься до підстав цивільно-правової відповідальності. Доцільно дотримуватися того, що неодержаний прибуток при зменшенні обсягу чи виробництва реалізації продукції (робіт, послуг) визначається як різниця між ціною і повною плановою собівартістю одиниці продукції (робіт, послуг), помножена на кількість не зробленої чи не реалізованої або неповернутого своєчасно майна, продукції( робіт ,послуг) з вини контрагента. Кількість не зробленої або неповернутої з вини контрагента продукції (робіт, послуг),майна за родовими ознаками, розраховується в залежності від конкретної ситуації, зокрема, шляхом:

а) розподілу обсягу недопоставленої (неналежної чи якості некомплектної) або неповернутої продукції на норму її витрати на один виріб (роботу, послугу), якщо мала місце недопоставка (постачання продукції неналежної чи якості некомплектної);

б) множення часової (денної) продуктивності цеху, що простояв, (ділянки, агрегату, верстата) на тривалість простою в годинах (днях), якщо мав місце простій.

Відносно збільшення суми умовно-постійних витрат у зв'язку зі зменшенням обсягу виробництва продукції (робіт, послуг) визначається як добуток розміру цих витрат у повній плановій собівартості одиниці виробу (роботи, послуги) на кількість не зроблених з вини контрагента виробів (робіт, послуг).

Віднесення тих чи інших витрат до умовно-постійних, а також визначення суми умовно-постійних витрат у собівартості одиниці продукції здійснюються відповідно до діючого в галузі положеннями по плануванню, обліку і калькулюванню собівартості продукції (робіт, послуг).

Поняття доходів (доходу) слід розуміти як валовий доход, тобто виторг від реалізації та інші доходи та як валовий доход за відрахуванням матеріальних затрат як прибуток.

В докази понесених збитків позивачем надані до суду відповідні матеріали , в т.ч. розрахунок вартості послуг по переробці давальницької сировини по ЗАТ ЦЗФ “Вуглегірська” , звіти по збагаченню вугілля в розрізі шахт , розрахунки кошторису послуг по збагаченню вугілля , розрахунки втрат при збагачуванні вугілля та інш.

Дослідивши надані позивачем документи , суд зазначає наступне :

Вимогами договору № 57 , зокрема п.1.1. договору, передбачено , що відповідач повинен був щомісячно поставляти позивачеві 60000 т. рядового вугілля для збагачення в найменуваннях , кількості з показниками якості згідно специфікації , що невід`ємною частиною договору .

В специфікаціях , кількість поставленого вугілля в кожному конкретному місяці сторонами не узгоджувалося . ДП “ Орджонікідзевугілля” не приймало на себе зобов`язання по поставці конкретної кількості вугілля щомісячно в користь ЗАТ “ ЦОФ “ Вуглегірська” . Об`єм в кількості 60 тонн , вказаний в п.1.1. договору № 57 є граничним , в межах котрого могла бути здійснена поставка вугільної продукції .

Також, суд зазначає , що договір № 57 є договіром надання послуг , а не договіром поставки , окільки з його змісту виходить “ надання послуг по збагаченню рядового вугілля” та оплата за ці послуги , коли вимогами договору поставки є передання “ поставка” товару у власність , та зазначена оплата за це .

Відповідно до ст. 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи вжиті кредитором щодо їх одержання.

Статтею 226 Господарського кодексу України врегульовані умови та порядок відшкодування збитків. Зокрема, зазначеною нормою встановлено, що учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру.

Сторона, яка порушила своє зобов'язання або напевно знає, що порушить його при настанні строку виконання, повинна невідкладно повідомити про це другу сторону. У протилежному випадку ця сторона позбавляється права посилатися на невжиття другою стороною заходів щодо запобігання збиткам та вимагати відповідного зменшення розміру збитків.Сторона господарського зобов'язання позбавляється права на відшкодування збитків у разі якщо вона була своєчасно попереджена другою стороною про можливе невиконання нею зобов'язання і могла запобігти виникненню збитків своїми діями, але не зробила цього, крім випадків, якщо законом або договором не передбачено інше.

Листи з повідомленнями зі сторони виконавця ( відповідача) щодо недопоставки ( на його думку ) вугілля рядового замовником ( відповідачем ) матеріали справи не містять , з приводу чого суд зазначає , що зі сторони позивача не здійснені заходи стосовно належного виконання вимог договору № 57 .

То б то позивачем не є доведеним факт порушення відповідачем договірних зобов’язань та відсутність причинного зв’язку між діями відповідача та ”отриманими збитками “ , та взагалі не доведений факт понесення збитків , він залишається “ абстрактним”.

Відповідно з ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач не надав суду докази неналежного виконання відповідачем зобов”язань по договору, а також наявністі причинного зв”язку між невиконанням зобов”язань та заподіяними позивачеві збитками у вигляді неодержаних доходів (прибутку).

З приводу вищезазначеного , суд відмовляє в задоволенні вимог щодо стягнення збитків у вигляді неодержаних доходів (прибутку) в сумі 3566075 грн. 09 коп.

Взагалі позовні вимоги вважаються обґрунтованими та такими , що підлягають частковому задоволенню .

Стаття 49 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

при задоволенні позову - на відповідача;

при відмові в позові - на позивача;

при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати покладаються на позивача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, ст.ст. 526 , 614 ЦК України, ст. 224 , ст.225, ст.226 Хосподарського кодексу України , керуючись ст. ст. 22, 30, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Закритого акціонерного товариства “Центральна збагачувальна фабрика “Вуглегірська”, м. Вуглегірськ, Донецька обл., до Державного підприємства “Орджонікідзевугілля” м. Єнакіївє, Донецька обл., за участю третьої особи Державне підприємство “Донецька вугільна енергетична компанія”, м. Донецьк, про стягнення 2936146 грн. 82 коп.- боргу за договором № 57 , індексу інфляції - 535124 грн. 82 коп., суми 3 % річних - 148583 грн.14 коп. , суми пені - 361632 грн. 63 коп., суми збитків - 35660075 грн. 09 коп. , задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства “Орджонікідзевугілля” м. Єнакіївє, Донецька обл., вул. вул. Трестівська, 10, м. Єнакієве, Донецька область, 86405, ( р/р 6482 в ПІБ м. Єнакієве, МФО 334215, ) на користь Закритого акціонерного товариства „Центральна збагачувальна фабрика „Вуглегорська” м. Вуглегорськ , вул. Тімірязєва, 20 а, м. Вуглегорськ, Донецька область, 86481, ( р/р в Донецькій обласній дирекції АППБ „Аваль”, МФО 335076, ) - 1005260 грн. 87 коп. – суми боргу за договором № 57 , індекс інфляції в розмірі 261460грн. 37 коп. за період з липня 2005року по вересень 2007року , 3 % річних в сумі 61 887 грн. 94 коп. за період з липня 2005 року по вересень 2007 року ( включно) , пеня за період з 11.07.2005р по 10.01.2006р. в загальній сумі 348 187 грн. 90 коп. , 16 767 грн. 97 коп. - державного мита, 87 грн. 03 коп. –плати за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Стягнути Державного підприємства “Орджонікідзевугілля” м. Єнакіївє, Донецька обл., вул. вул. Трестівська, 10, м. Єнакієве, Донецька область, 86405, ( р/р 6482 в ПІБ м. Єнакієве, МФО 334215, ) на користь Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз, вул.. Лівенка-4, м. Донецьк, 83102 ( р/р 0122 в ГУДК у Донецькій області, МФО 834016, ) витрати на проведення експертизи, згідно рахунку № 1488 від 05.12.2007р. у сумі 5 640 грн. 00 коп.

Стягнути Закритого акціонерного товариства „Центральна збагачувальна фабрика „Вуглегорська” м. Вуглегорськ ,вул. Тімірязєва, 20 а, м. Вуглегорськ, Донецька область, 86481, ( р/р в Донецькій обласній дирекції АППБ „Аваль”, МФО 335076, ) на користь Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз, вул.. Лівенка-4, м. Донецьк, 83102 ( р/р 0122 в ГУДК у Донецькій області, МФО 834016, ) витрати на проведення експертизи, згідно рахунку № 1488 від 05.12.2007р. у сумі 5 640 грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовити .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття (підписання).

Рішення підписане 17.06.2008р.

Суддя

Суддя                                                                                ДонецьО.Є. Суддя                                                                                Бойко І.А.

Надруковано 4 прим.

1 прим. – у справу

3 прим. – сторонам

Виконавець – Подолян О.О.