ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2008 р.

№ 42/592-16/455

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Кривди Д.С.,

суддів:

Жаботиної Г.В.,

Уліцького А.М.

розглянувши касаційне подання

Генеральної прокуратури України

на рішення

від 08.02.08

у справі

№42/592-16/455

господарського суду

м. Києва

за позовом

заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до

1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Енергобудлізинг"

2. Управління капітального будівництва Міністерства оборони України

третя особа

1. Київська міська рада

2. Київська міська державна адміністрація

про

визнання недійсним договору

за участю представників сторін

від позивача:

у засідання не прибули

від відповідача 1:

Чайка Ю.М., дов.

від відповідача 2:

у засідання не прибули

від третьої особи 1:

у засідання не прибули

від третьої особи 2:

у засідання не прибули

від ГПУ:

Коцура А.В., посв.

ВСТАНОВИВ:

Заступник Генерального прокурора України звернувся до господарського суду м. Києва в інтересах держави в особі Міністерства оборони України з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Енергобудлізинг" та Управління капітального будівництва Міністерства оборони України про визнання недійсним укладеного між відповідачами договору від 27.12.04 №27/12-04п на пайову участь у будівництві.

Позов мотивовано тим, що спірний договір укладений без дотримання вимог ст. 14 Закону України "Про Збройні Сили України", ст.ст. 77, 84 Земельного кодексу України, ст. 4 Закону України "Про використання земель оборони", п. 3 Положення про інвестування будівництва та придбання житла для військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України №240/93 від 01.07.93, щодо розміру належних учасникам спільної діяльності часток у збудованих будівлях.

Ухвалою від 15.11.06 господарського суду м. Києва до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача залучено Київську міську раду та Київську міську державну адміністрацію.

Справа розглядалась судами неодноразово. Постановою від 14.11.07 Вищий господарський суд України рішення судів попередніх інстанцій скасував, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи рішенням від 08.02.08 господарський суд м. Києва (суддя Ярмак О.М.) у задоволенні позову відмовив, визнавши недоведеними обставини невідповідності спірного договору вимогам закону.

Суд також виходив з того, що 17.10.07 господарським судом м. Києва розглянуто справу №31/435 за позовом ТОВ "Компанія "Енергобудлізинг" до Міністерства оборони України в особі Департаменту будівництва та Управління капітального будівництва Міністерства оборони України про зміну умов договору №27/12-04п. Згідно з рішенням суду від 17.10.07 у вказаній справі вважається укладеною між сторонами спірного договору Додаткова угода №1 від 17.09.07 до Договору №27/12-04п, відповідно до умов якої з моменту набуття чинності цієї Додаткової угоди права та обов‘язки Управління капітального будівництва Міністерства оборони України як сторони договору припиняються, а права та обов‘язки замовника за договором належать Міністерству оборони України в особі Департаменту будівництва Міністерства оборони України.

Ухвалою від 23.04.08 Вищий господарський суд України порушив касаційне провадження за касаційним поданням прокурора відділу Генеральної прокуратури України, який брав участь у розгляді даної справи.

У касаційному поданні заявлені вимоги про скасування рішення у справі та прийняття нового рішення про задоволення позову. Касаційне подання мотивовано невідповідністю рішення суду першої інстанції обставинам справи, неврахуванням обставин незаконного припинення користування військовою частиною землями, віднесеними до земель оборони.

У судовому засіданні 28.05.08 оголошувалась перерва через заявлення відповідачем відводу в порядку ст. 20 ГПК України, який відхилено ухвалою від 28.05.08 заступника Голови Вищого господарського суду України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та Генеральної прокуратури України, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що касаційне подання підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

При здійсненні нового розгляду справи суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що відповідно до змісту п.п. 3.1.2-3.1.4 укладеного між відповідачами договору від 27.12.04 №27/12-04п про пайову участь в будівництві Управління капітального будівництва Міністерства оборони України зобов'язане оформити документи на земельні ділянки, які повинні перебувати у його користуванні, мати відповідне цільове призначення для будівництва багатоквартирних жилих будинків.

З огляду на таке суд дійшов висновку про те, що спірний договір не суперечить вимогам Закону України "Про Збройні Сили України", ЗК України, Закону України "Про використання земель оборони" щодо порядку використання земель оборони.

Статтею 20 Земельного кодексу України передбачена можливість зміни цільового призначення земель. За висновком суду першої інстанції, та обставина, що до моменту укладення спірного договору земельні ділянки по просп. Повітрофлотському, 28 та 30 у м. Києві відносилися до земель оборони, не свідчить про порушення відповідачами порядку їх використання, оскільки Управління капітального будівництва Міністерства оборони України взяло на себе зобов‘язання передати земельні ділянки під будівництво після виникнення в нього права на їх використання за відповідним цільовим призначенням.

Оскільки Управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України не оформлено належних документів, що підтверджують його право користування земельними ділянками, на яких планується будівництво, не отримано необхідних дозволів, погоджень, технічних умов, то твердження позивача про те, що внесенням ділянок як вкладу фактично змінено їх цільове призначення, є безпідставним.

Також суд зазначив, що позивачем не надано жодних документів, які підтверджують право власності на земельні ділянки по просп. Повітрофлотський, 28 і 30 у м. Києві, що не дає можливості встановити цільове призначення вказаних земельних ділянок.

Проте з викладених у рішенні висновків суду не вбачається встановлення жодного факту, якій би свідчив про власника земельної ділянки, фактичного землекористувача, правові підстави розпорядження земельною ділянкою як часткою у спільній діяльності за спірним договором.

Тобто, незважаючи на вказівку касаційної інстанції в цій справі щодо необхідності встановлення категорії спірної земельної ділянки та обставин розпорядження, зміни її правового статусу, а також законності розподілу результатів інвестицій, суд першої інстанції ухилився від встановлення суттєвих обставин у справі та прийняв незаконне рішення, ігноруючи вимоги матеріального та процесуального права.

З огляду на таке рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Оскільки касаційна інстанція обмежена у праві оцінки доказів та встановленні фактичних обставин справи, а право оцінки доказів належить до повноважень судів першої та апеляційної інстанцій з додержанням принципу рівності сторін у процесі, справа підлягає направленню повторно на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення на підставі відповідних доказів усіх суттєвих обставин щодо правовідносин, які існують між сторонами, із застосуванням норм законодавства, що регулюють такі правовідносини.

Керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119-12 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне подання задовольнити.

Рішення господарського суду м. Києва від 08.02.08 у справі №42/592-16/455 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий                                                                                Д.Кривда

Судді                                                                                                    Г.Жаботина

А.Уліцький