ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

03.07.2008

Справа №2-15/4761-2008

За позовом Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно – каналізаційного господарства південного берега Криму» (98612, АР Крим, м. Ялта, вул. Кривошти, 27, ідентифікаційний код 03348005)

До відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Морський торговий будинок» (98671, АР Крим, м. Ялта, смт. Кореїз-1, Алупкінське шосе, 15, літ. «Ж», ідентифікаційний код 22294137)

Про спонукання укласти договір

Суддя ГС АР Крим І.А. Іщенко

представники:

Від позивача – Вербицька Т.А., довіреність № 3/ю від 09.01.2008 р, у справі

Від відповідача - Подрядов В.Г., довіреність № 7 від 18.02.2008 р., у справі

Обставини справи: Кримське республіканське підприємство «Виробниче підприємство водпрвідно – каналізаційного господарства Південного берегу Криму» звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Морський торговий будинок» про зобов’язання відповідача укласти договір № 1085 від 03.12.2007 р. про надання послуг водопостачання та водовідведення у редакції позивача.

Ухвалю ГС АР Крим від 09.01.2008 р. за № 2/21-2 позовний матеріал був повернутий позивачу на підставі пункту 1 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.04.2008 р. по справі 2/21-2-2008 ухвала ГС АР Крим від 09.01.20008 р. скасована, справа передана на розгляд господарського суду АР Крим.

Резолюцією заступника голови господарського суду АР Крим розгляд даної справи доручено судді Іщенко І.А., справі привласнений № 2-15/4761-2008, справа призначена до слухання.

У судовому засіданні 17.06.2008 р. представник позивача надав заяву в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України про зміну позовних вимог, згідно якої просить суд спонукати відповідача укласти Договір № 1085 від 03.12.2007 р. про надання послуг з водопостачання та водовідведення в редакції Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водпрвідно – каналізаційного господарства Південного берегу Криму».

Суд вважає за можливе вказану заяву задовольнити, прийняти зміну позовних вимог, оскільки це не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси та не суперечить частині 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України, відповідно якої позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позов проти позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов.

Розгляд справи відкладався у порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази, суд

ВСТАНОВИВ :

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов’язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІУ від 24.06.2004 р.

Предметом регулювання цього Закону, згідно зі статтею 3, є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

У відповідності зі статтею 19 Закону України «Про питну воду й питне водопостачання» послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору. Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем.

Порядок надання споживачам послуг з питного водопостачання встановлюється центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Згідно з пунктом 1.1. Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, які затверджені Наказом Державного Комітету України по житлово-комунальному господарству № 65 від 01.07.1994 р. (надалі - Правила), ці Правила запроваджують порядок користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод до комунальної каналізації та визначають взаємовідносини між об'єднаннями, виробничими управліннями водопровідно-каналізаційного господарствами або іншими експлуатаційними організаціями, комбінатами комунальних підприємств та абонентами міських, районних, селищних водопроводів і каналізацій на території України.

Дотримання цих Правил є обов'язковим для всіх осіб, підприємств, установ, організацій, що користуються комунальними водопроводами і каналізаціями, незалежно від їхньої відомчої належності і форми власності та Водоканалу. (пункт 1.2. Правил).

26.10.2007 р. на адресу позивача було надіслано лист з проханням укласти договір на послуги водопостачання та водовідведення.

05.11.2007 р. позивачем на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Морський торговий будинок» був направлений Договір № 1085 про надання послуг з водовідведення та водопостачання для його підписання.(а.с. 9-12)

Розглянувши зазначений Договір № 1085 відповідачем він був підписаний разом з протоколом розбіжностей від 03.12.2007 р. (а.с. 13).

Не погодившись з запропонованим відповідачем протоколом розбіжностей позивач звернувся до суду з позовом щодо їх врегулювання.

Загальний порядок укладання господарських договорів встановлений статтею 181 Господарського кодексу України.

Так, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі, якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору (частина 1 статті 187 Господарського кодексу України).

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Так, розбіжності між сторонами виникли з приводу, зокрема, пункту 2.1 Договору, яким передбачено: «послуги водопостачання, при наявності води в джерелах, та послуги з водовідведення надаються Споживачу безперебійно або згідно затвердженим місцевими органами влади режимом в об’ємі встановленого ліміту. На 2007 р. згідно Рішення виконавчого комітету Ялтинської міської ради № 3 від 23.01.2007 р. водопостачання 1,225 т. куб.м. (4 кв.), водовідведення 1,225 т. куб.м. (4 кв.).».

Відповідачем було запропоновано викласти пункт 2.1 Договору, зазначивши наступні ліміти водопостачання та водовідведення – 3,925 т. куб.м та 3,86 т. куб.м відповідно.

Так, в обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що за існуючою процедурою відповідачем позивачу було надано розрахунок нормативного водоспоживання, водовідведення на 4 квартал 2007 року, який було погоджено із Управлінням екологічної інспекції Південно-Кримського регіону та направлено позивачу 05.11.2007 р., за яким відповідач просив надати йому 3,925 т куб.м.

З цього приводу суд вважає за необхідне визнати заперечення відповідача такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, зазначивши при цьому наступне.

Згідно з пунктом 1.11 Правил ліміти водоспоживання, водовідведення та графіки подачі води з комунальних водопроводів визначаються та затверджуються місцевими органами виконавчої влади або уповноваженим ними органом залежно від технічного стану і пропускної здатності (продуктивності) водопровідних та каналізаційних споруд, водопровідної й каналізаційної мережі, але не вище обсягів, узгоджених технічними умовами на приєднання абонента, та встановленої потужності каналізаційних очисних споруд.

Рішенням Виконавчого комітету Ялтинської міської ради № 3 від 23.01.2007 р. були затверджені ліміти водопостачання та водовідведення з міського водопроводу на 2007 р. поквартально згідно представлених споживачами погоджених з відповідними органами, розрахунків водоспоживання та водовідведення на 2007 рік з поквартальною розбивкою. (а.с. 72-74)

Пунктом 4.4 зазначеного рішення встановлено, що збільшення, зменшення або перегляд лімітів водоспоживання, водовідведення здійснювати на підставі представлених споживачами обґрунтованих розрахунків не менш як за 30 днів до закінчення кварталу та за рахунок невикористаних лімітів іншими споживачами, а також за наявності води у водосховищах.

Таким чином, для зміни встановлених лімітів необхідно дотриматися певних умов.

Вказане закріплено також пунктом 2.6 Договору.

Проте, відповідачем всупереч статтям 33, 34 Господарського процесуального кодексу України не представлено суду жодного доказу відповідного звернення.

Більш того, відповідач у відзиві на позов посилається на те, що розрахунок ліміту водоспоживання ним був наданий позивачу 05.11.2007 р., що свідчить про те, що відповідачем не було дотримано встановленого порядку.

Таким чином, пункт 2.1 Договору № 1085 про надання послуг водопостачання та водовідведення від 03.12.2007 р. підлягає затвердженню в редакції позивача.

Крім того, Товариством з обмеженою відповідальністю «Морський торговий будинок» було запропоновано пункт 7.1.6 Договору № 332 ПТ-2007 від 01.01.2007 р. в редакції споживач має право «вимагати усунення виявлених в наданні послуг недоліків» доповнити словами «шляхом подачі письмових заявок, які Постачальник зобов’язаний розглянути та вжити заходів по їх усуненню протягом 3-х робочих днів.».

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень в цій частині посилається на положення статей 216, 218 Господарського процесуального кодексу України.

Проте суд з цього приводу повідомляє наступне.

Статтею 216 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 23 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» зо обов’язків водопостачальної організації відноситься зокрема, відшкодування збитків, завданих юридичним і фізичним особам внаслідок порушення вимог законодавства у сфері питної води та питного водопостачання, що сталося з їх вини; вжиття заходів щодо забезпечення населення питною водою у випадках порушень функціонування централізованих систем водопостачання (аварійні ситуації); вирішення ситуаційних питань, пов'язаних з порушенням функціонування централізованих систем водопостачання (аварійні ситуації) відповідно до плану оперативних дій із забезпечення споживачів питною водою у відповідному населеному пункті (районі).

Відповідачем не представлено суду посилання на жодну норму права, якою було б передбачено в імперативному порядку обов’язок постачальника щодо усунення недоліків в наданні послуг в триденний термін.

Таким чином, суд вважає за необхідне викласти пункт 7.1.6 Договору № 1085 від 03.12.2007 р. в наступні й редакції : Споживач має право «вимагати усунення виявлених недоліків у наданні послуг в терміни, встановлені чинним законодавством».

Також відповідачем запропоновано пункт 7.1.7 Договору, яким передбачено право Споживача «вимагати відшкодування збитків, нанесених Споживачу в результаті порушення Постачальником умов цього договору та чинного законодавства», доповнити «вимагати відшкодування збитків та витрат……».

Так, вказаний пункт Договору включений у розділ Права Споживача.

Вказаний пункт договору кореспондується зі статтею 23 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», згідно з абзацом 5 частини 2 якої Споживач має право на відшкодування збитків, завданих юридичним і фізичним особам внаслідок порушення вимог законодавства у сфері питної води та питного водопостачання, що сталося з їх вини.

Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 25 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто, правова категорія збитки охоплює серед іншого і витрати, зроблені управненою стороною у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Таким чином, включення до вказаного пункт крім збитків – витрати, вважається недоцільним, а отже пункт 7.1.7 Договору підлягає укладенню в редакції позивача.

Крім того, відповідачем було запропоновано доповнити пункт 8.2.1 Договору щодо обов’язку Постачальника забезпечувати безперебійно або по затвердженому графіку виробництво та подачу Споживачу питної води та прийняття стоків для їх очищення при відповідності режиму скидання та якості стічних вод Споживача умовам дійсного Договору, обов’язком щодо ознайомлення Споживача з графіком подачі води не пізніше 25 грудня поточного року.

Вказаний пункт розміщений у розділі обов’язки Постачальника, чим спростовуються твердження відповідача про те, що ним запропоновано не обов’язок щодо інформування а лише його можливість у відповідності до Закону України «Про інформацію», Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, дійсно, пункт 1.4 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України передбачає, що водоканал надає послуги у забезпеченні питною водою та водовідведенні. Питна вода подається цілодобово або за графіком, погодженим із санітарно-епідеміологічною станцією (надалі - СЕС) відповідної території та затвердженим місцевими органами виконавчої влади.

Проте, вказаний пункт не містить посилання на обов’язок відповідача щодо персонального інформування Споживача про графік подачі води.

Однак вказане, не обмежує право відповідача на отримання відповідної інформації на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про інформацію», Закону України «Про звернення громадян» тощо.

Крім того, згідно з частиною 1 статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти ради є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Оскільки графік подачі води в обов’язковому порядку затверджується місцевим органом виконавчої влади на нього в обов’язковому порядку поширюється дія пункту 11 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», згідно з яким акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування доводяться до відома населення.

Як правило, таке оприлюднення здійснюється через засоби масової інформації.

Крім того, суд додатково звертає увагу, що пунктом 4.2 Рішення Виконавчого комітету Ялтинської міської ради № 3 від 23.01.2007 р. на виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства Південного берега Криму (позивача) був покладений обов’язок при зміні режиму водопостачання розробляти новий графік подачі води погодити з СЕС м. Ялти та затвердити у виконавчому комітеті Ялтинської міської ради. Введення нового графіку подачі води здійснювати після сповіщення через засоби масової інформації не менш ніж за 10 днів.

Отже, пункт 8.2.1 підлягає укладенню в редакції позивача, яка відповідає вимогам, встановленим чинним законодавством.

Відповідач пропонує додати до Договору пункт 8.2.9, в якому поставити за обов’язок позивачу надавати погоджений ліміт не пізніше 15 грудня поточного року, а також повідомляти про зміну розміру ліміту не пізніш ніж за два тижні до початку кварталу.

Суд з цього приводу зазначає, що Правила користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України не містять відповідного обов’язку Постачальника.

Пунктом 3 частини 1 статті 44 Водного кодексу України встановлений обов’язок Споживача дотримувати встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин та встановлених лімітів забору води, лімітів використання води та лімітів скидання забруднюючих речовин, а також санітарних та інших вимог щодо впорядкування своєї території.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» істотними умовами договору про надання послуг з питного водопостачання є обсяги питного водопостачання за нормативами питного водопостачання, які надаються споживачем води відповідно до його потреб. Тобто кількість води, необхідна Споживачу визначається Споживачем, і лише потім надається підприємству питного водопостачання.

Оскільки ліміти водоспоживання та водовідведення затверджуються виконавчим органом місцевого самоврядування, отже відповідний акт повинен бути ним доведений до відома населення у встановленому чинним законодавством порядку.

Крім того, пунктом 2.4 Договору передбачено, що розмір встановленого ліміту на наступний рік Постачальник повідомляє Споживачу додатковим повідомленням, яке становиться невід’ємною частиною Договору.

Щодо пункту 9.1.2 Договору, яким передбачено, що за перевищення квартальних лімітів водоспоживання Споживач сплачує Постачальнику штраф у розмірі чотирикратної вартості (без ПДВ) різниці фактично спожитої води та встановленого ліміту, на підставі наданого рахунку, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з пунктом 9.5 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України абонент не має права збільшувати витрату води понад встановлені норми та затверджені ліміти. За використану воду понад встановлені та затверджені ліміти плата проводиться згідно з постановою Ради Міністрів Української РСР від 14.04.79 за N 196 "Про норми відпуску електроенергії, газу і води на ведення громадянами особистого підсобного господарства": підприємствами та організаціями - у п'ятикратному розмірі діючих тарифів на питну воду.

Отже, зазначена норма Правил ґрунтується на підставі положень постановою Ради Міністрів Української РСР від 14.04.79 за N 196 "Про норми відпуску електроенергії, газу і води на ведення громадянами особистого підсобного господарства".

Проте, Постанову Ради Міністрів Української РСР від 24 квітня 1979 р. N 196 "Про норми відпуску електроенергії, газу і води на ведення громадянами особистого підсобного господарства" визнана такою, що втратила чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 20 листопада 2003 р. N 1788.

А отже, суд не може застосовувати до спірних правовідносин положення нормативно-правового акту, який втратив чинність (як на момент укладення Договору, на момент звернення з позовом до суду), зокрема застосування відповідальності у вигляді штрафу у розмірі чотирикратної вартості теплової енергії.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне викласти пункт 9.1.2 Договору № 1085 від 01.01.2007 р. в наступній редакції: «за перевищення квартальних лімітів водоспоживання Споживач несе відповідальність згідно з чинним законодавством.»

За таких обставин, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи документи, фактичні обставини справи, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позову.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають віднесенню на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні були оголошені вступна та резолютивна частини рішення згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складений та підписаний у відповідності до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України 08.07.2008 р.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Зобов’язати Товариства з обмеженою відповідальністю «Морський торговий будинок» (98671, АР Крим, м. Ялта, смт. Кореїз-1, Алупкінське шосе, 15, літ. «Ж», ідентифікаційний код 22294137) укласти з Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно – каналізаційного господарства південного берега Криму» (98612, АР Крим, м. Ялта, вул. Кривошти, 27, ідентифікаційний код 03348005) Договір № 1085 про надання послуг водопостачання та водовідведення від 03.12.2007 р. в редакції позивача за винятком пунктів 7.1.6., 9.1.2.

3.          Пункт 7.1.6. Договору № 1085 про надання послуг водопостачання та водовідведення від 03.12.2007 р. викласти у наступній редакції: «Вимагати усунення виявлених недоліків у наданні послуг в терміни, встановлені чинним законодавством.»

4.          Пункт 9.1.2 Договору № 1085 про надання послуг водопостачання та водовідведення від 03.12.2007 р. викласти у наступній редакції: «За перевищення квартальних лімітів водоспоживання Споживач несе відповідальність згідно з чинним законодавством».

5.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Морський торговий будинок» (98671, АР Крим, м. Ялта, смт. Кореїз-1, Алупкінське шосе, 15, літ. «Ж», ідентифікаційний код 22294137) на користь Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно – каналізаційного господарства південного берега Криму» (98612, АР Крим, м. Ялта, вул. Кривошти, 27, ідентифікаційний код 03348005, р/р 0001 у ЯФ АБ «Південний» МФО 384522) державне мито в розмірі 42,50 грн. та 59,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

6.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко І.А.