ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2008 р.

№ 11/249

Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Бернацької Ж.О. –головуючої (доповідач),

Мележик Н.І.,

Подоляк О.А.,

розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження" на рішення господарського суду Рівненської області від 25.07.2007 р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.02.2008 р. в справі № 11/249 господарського суду Рівненської області за позовом дочірньої компанії "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження" про стягнення 89125, 73 грн. заборгованості

за участю представників сторін:

від позивача: Собка О.В.,

від відповідача: не з’явилися, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 25.07.2007 р. (суддя Грязнов В.В.) позов задоволено: стягнуто з відповідача на користь позивача 47103, 74 грн. заборгованості за поставлений товар, 3948, 97 грн. пені за період з 20.10.2006 р. по 17.04.2007 р., 4710, 37 грн. –10% штрафу; 26297, 57 грн. –інфляційних втрат та 7065, 08 грн. –3 % річних, 891, 25 грн. витрат по оплаті державного мита та 118 грн. витрат по оплаті за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивоване тим, що вимоги позивача в частині стягнення основного боргу, штрафу, пені, інфляційних втрат та 3 % річних підтверджуються договором, додатковою угодою, наказом позивача, квитанціями про приймання вантажу і підлягають задоволенню на підставі статей 173, 193, 230, 232 Господарського кодексу України, статей 526, 549, 625, 655, частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.02.2008 р. (судді: Бойко С.М. –головуючий, Бонк Т.Б., Марко Р.І.) рішення господарського суду Рівненської області від 25.07.2007 р. залишено без змін.

Постанова мотивована тим, що відповідач доказів оплати основного боргу не подав, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення суми боргу за поставлений товар у розмірі 47103, 74 грн. на підставі статей 503, 526. 712 Цивільного кодексу України, статей 193 Господарського кодексу України; пені у розмірі 3948, 97 грн. за період з 20.10.2006 р. по 17.04.2007 р., штраф у розмірі 4710, 37 грн. на підставі частини 6 статті 231 Господарського кодексу України, пунктів 6.2, 6.3 договору № 078/95-04 від 09.03.2004 р.; 3 % річних за період з 21.11.2004 р. по 17.04.2007 р. в розмірі 7065, 08 грн., інфляційних збитків за період з 21.11.2004 р. по 31.03.2007 р. в розмірі 26297, 87 грн., нарахованих позивачем на суму простроченої заборгованості на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись з прийнятими рішенням господарського суду Рівненської області від 25.07.2007 р. та постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.02.2008 р., відповідач –товариство з обмеженою відповідальністю "Відродження" звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати їх, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушені норми статей 43, 38, 43, пункту 3 частини 1 статті 84, пункту 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, судом апеляційної інстанції не застосовані пункт 1 статті 258, частина 4 статті 267 Цивільного кодексу України.

У відзиві на касаційну скаргу позивач - дочірня компанія "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" просить рішення суду залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення, вказуючи на безпідставність її доводів.

Вислухавши представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами обох інстанцій встановлено, що 09.03.2004 р. між дочірньою компанією "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Відродження" (покупець) укладено договір № 078/95-04 поставки нафтопродуктів (бензин А-95) та додаткову угоду від 10.03.2004 р.

Згідно умов вказаного договору, постачальник протягом 2004 року зобов'язувався поставити нафтопродукти покупцю, а покупець зобов'язувався прийняти та оплатити на умовах даного договору нафтопродукти.

Відповідно до пункту 10.1 договору, договір вступає в силу з моменту підписання та діє до 31.12.2004 р.

Відповідно до умов договору, ціна визначається на момент відвантаження нафтопродуктів, згідно наказу дочірньої компанії "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Дата відвантаження визначається, згідно штампу на залізничній накладній про прийняття "Укрзалізницею" нафтопродуктів до перевезення.

Ціна за 1 тону нафтопродуктів, що постачається в кожному конкретному місяці поставки визначається у додатковій угоді, оформленій у вигляді додатку до даного договору, який підписується повноважними представниками сторін та є невід'ємною частиною даного договору.

На момент відвантаження нафтопродуктів ціна може змінюватися, згідно даного договору.

Постачальник має право збільшувати або зменшувати ціну, зазначену в додатку, в межах 10 % від встановленої ціни протягом строку дії відповідного додатку без письмової згоди покупця.

Ціна на нафтопродукти може змінюватися постачальником у залежності від кон’юнктури ринку, про що постачальник письмово повідомляє покупця протягом 1 дня з моменту прийняття нової ціни, крім випадку, вказаного у пункті 4.3. даного договору.

На момент відвантаження нафтопродуктів ціна змінена наказом позивача № 550 від 18.10.2004 р.

Факт прийняття ТОВ "Відродження" нафтопродуктів за зміненою ціною свідчить про погодження зміненої ціни.

Судами обох інстанцій встановлено, що на виконання умов договору позивач, згідно заявок відповідача від 20.10.2004 р., 25.10.2004 р., поставив останньому бензин А-95 у кількості 120114 тон на загальну суму 166040,7 грн., що підтверджується накладними № 43381022 від 21.10.2004 р. на суму 142101,3 грн. (55 тон), № 43381983 від 25.10.2004 р. на суму 164189,4 грн. (64 тони), а також квитанціями про приймання вантажу.

Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового оборогу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення договору купівлі-продажу, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судами встановлено, що відповідач здійснив часткову оплату вартості нафтопродуктів у сумі 259186,96 грн. Таким чином, сума основного боргу становить 47103,74 грн., що підтверджується актом звірки між сторонами.

Відповідач доказів погашення основного боргу не подав, тому суди обох інстанцій дійшли правильного висновку щодо задоволення позовної вимоги про стягнення суми боргу за поставлений товар у розмірі 47103,74 грн.

Згідно частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов’язання.

Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається подвійною обліковою ставкою Національного банку України за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 6.2 договору встановлено стягнення пені в розмірі 0,5 % із суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України. Пунктом 6.3 договору передбачено право позивача нараховувати відповідачу 10 % штрафу від суми простроченого платежу у разі прострочення оплати більше ніж на 10 днів, згідно пункту 5.2 договору, яким визначено остаточний розрахунок за нафтопродукти, отримані у звітному місяці покупець проводить до 20 числа місяця, наступного за звітним на підставі актів приймання-передачі.

Враховуючи викладене, суди обох інстанцій дійшли правильного висновку про стягнення пені у розмірі 3948,97 грн. за період з 20.10.2006 р. по 17.04.2007 р. та штрафу в розмірі 4710,37 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошовою зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суди обох інстанцій дійшли правильного висновку про стягнення 3% річних за період з 21.11.2004 р. по 17.04.2007 р. в розмірі 7065,08 грн. та інфляційних збитків за період з 21.11.2004 р. по 31.03.2007 р. в розмірі 26297,57 грн., нарахованих на суму простроченої заборгованості.

Інші доводи касаційної скарги про порушення при винесенні оскаржуваних судових актів норм матеріального та процесуального права свого підтвердження не знайшли.

Враховуючи викладене, рішення господарського суду Рівненської області від 25.07.2007 р. та постанова Львівського апеляційного господарського суду від 11.02.2008 р. прийнятті з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права, і підстав для їх скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Рівненської області від 25.07.2007 р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.02.2008 р. в справі № 11/249 залишити без змін.

Головуючий, суддя:

Ж. Бернацька

Судді:

Н. Мележик

О. Подоляк