ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2008 р.

№
29-27/77-07-2115

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого

Кравчука
Г.А.,

суддів:

Мачульського
Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1

на
рішення

господарського
суду Одеської області від 31.08.2007 р.

у справі

№
29-27/77-07-2115

за
позовом

фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1

до

фізичної
особи -підприємця ОСОБА_2

про

стягнення
58 595,89 грн.

в судовому засіданні взяли участь  представники:

позивача:

ОСОБА_3,
дов. № б/н від 26.05.2008 р.;

відповідача:

- не
з'явились;

В С Т А Н О В И В:

У
березні 2007 р. фізична особа -підприємець ОСОБА_1 (далі -Підприємець ОСОБА_1)
звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою, у якій
просив стягнути з фізичної особи -підприємця ОСОБА_2 (далі -Підприємець
ОСОБА_2) збитки у розмірі 58 595,89 грн.

Позовні
вимоги Підприємець ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що він зазнав збитків внаслідок
неналежного виконання Підприємцем ОСОБА_2 зобов'язань з перевезення вантажу,
які підлягають стягненню з останнього на підстав норм Господарського кодексу
України.

У
ході судового розгляду Підприємець ОСОБА_1 заявою від 09.07.2007 р. уточнив
позовні вимоги та просив господарський суд Одеської області стягнути з
Підприємця ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 58 595,89 грн. та збитки у розмірі
889,52 грн.

Рішенням
господарського суду Одеської області від 31.08.2007 р. (суддя Аленін О.Ю.) у
задоволені позовних вимог Підприємця ОСОБА_1 відмовлено. Рішення мотивовано
тим, що Підприємець ОСОБА_1 не довів існування між ним та Підприємцем ОСОБА_2
договірних зобов'язань, що, виходячи змісту
ст. ст. 224 та 225 Господарського кодексу України, виключає стягнення з
Підприємця ОСОБА_2 збитків, завданих невиконанням зобов'язань.

Підприємець
ОСОБА_1 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у
якій просить рішення господарського суду Одеської області від 31.08.2007 р.
скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.
Викладені у касаційній скарзі вимоги Підприємець ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що
місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного судового акту надав
неправильну юридичну оцінку обставинам справи та не застосував ст. ст. 224 і
314 Господарського кодексу України, ст. 924 Цивільного кодексу України.

Підприємець
ОСОБА_2 не скористався правом, наданим ст. 1112 Господарського
процесуального кодексу України, та відзив на касаційну скаргу Підприємця
ОСОБА_1 до Вищого господарського суду України не надіслав, що не перешкоджає
касаційному перегляду судового акту, який оскаржується.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність
юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування
господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права
при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів Вищого господарського суду
України вважає, що касаційна скарга Підприємця ОСОБА_1 не підлягає задоволенню,
враховуючи наступне.

Господарським
судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що:

- Товариство
з обмеженою відповідальністю "Нове покоління" перерахувало Товариству
з обмеженою відповідальністю "Сандора" за продукцію кошти у розмірі
55 000,00 грн.;

-
Підприємець ОСОБА_1, який займається наданням послуг з внутрішніх перевезень
вантажів автомобільним транспортом, запропонував Товариству з обмеженою
відповідальністю "Нове покоління" як перевізника Мале приватне
підприємство "Паллада", у зв'язку з чим між Підприємцем ОСОБА_1 та
Товариством з обмеженою відповідальністю "Нове покоління" було укладено
договір поруки від 26.12.2003 р., згідно з умовами якого Підприємець ОСОБА_1
зобов'язувався солідарно відповідати перед Товариством з обмеженою
відповідальністю "Нове покоління" за виконання зобов'язань з
перевезення вантажу (продукції Товариства з обмеженою відповідальністю
"Сандора") Малим приватним підприємством "Паллада";

-
постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.06.2004 р. у
справі № 4/33 господарського суду Харківської області з Підприємця ОСОБА_1 на
користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нове покоління"
стягнуто збитки у вигляді коштів, сплачених за непоставлений товар (продукцію
Товариства з обмеженою відповідальністю "Сандора") у розмірі 52
213,68 грн., витрати на юридичну допомогу у розмірі 5 400,00 грн., державне
мито у розмірі 864,21 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу у розмірі 118,00 грн., усього -58 595,89 грн.;

-
Підприємець ОСОБА_2 не перебував у договірних відносинах з Підприємцем ОСОБА_1
щодо перевезення вантажу (продукції Товариства з обмеженою відповідальністю
"Сандора") на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю
"Нове покоління".

Матеріали
справи та встановлені на їх підставі місцевим господарським судом обставини,
які викладені вище, не свідчать про те, що сума у розмірі 58 595,89 грн. була
стягнута з Підприємця ОСОБА_1 постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 22.06.2004 р. у справі № 4/33 господарського суду
Харківської області у зв'язку з діями або бездіяльністю Підприємця ОСОБА_2

Відповідно
до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту,
права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Як
вказано вище, Підприємець ОСОБА_2 не перебував у договірних відносинах з
Підприємцем ОСОБА_1 щодо перевезення продукції Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сандора" на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю
"Нове покоління", а сума у розмірі 58 595,89 грн. була стягнута з
Підприємця ОСОБА_1 не у зв'язку з діями або бездіяльністю Підприємця ОСОБА_2, а
тому, виходячи зі змісту ст. 224 Господарського кодексу України, відсутні
правові підстави вважати, що Підприємець ОСОБА_2 завдав збитки Підприємцю
ОСОБА_1

Беручи
до уваги зазначене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає,
що місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив Підприємцю ОСОБА_1 у
задоволенні позовних вимог.

На
підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає,
що відповідно до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України
рішення господарського суду Одеської області від 31.08.2007 р. ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають
значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального
права, доводи касаційної скарги Підприємця ОСОБА_1 не спростовують висновків
господарського суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись
ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та
11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну
скаргу фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення
господарського суду Одеської області від 31.08.2007 р. у справі №
29-27/77-07-2115 -без змін.

Головуючий
суддя
Г.А. Кравчук

Суддя                                                                          Г.М.
Мачульський

Суддя
В.І. Шаргало