ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Київ - 32, вул. Комінтерну, 16
ПОСТАНОВА

Іменем України

"03"
червня 2008 р.
Справа №
А4/172-08

Суддя господарського суду
Київської області Попікова О.В., розглянувши справу

За
позовом

Управління
Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві

до

Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Біла Церква

про

стягнення
239,52 грн.

секретар судового засідання:
Холоденко Н.О.

за участю представників:

від
позивача

Тимошенко
В.П. за дов. від 03.01.08р. №7;

від
відповідача

ОСОБА_2.,
за дов. від 25.04.08р.

На
підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 03.06.2008р. о 11 год.
40 хв. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення
постанови у повному обсязі відкладено на 05.06.2008р., про що повідомлено
сторін після проголошення вступної та резолютивної частини постанови.

Обставини справи:

Управлінням Пенсійного фонду України
у м. Білій Церкві 25.03.08р. заявлено позов про стягнення з Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, яка є платником страхових
внесків до Пенсійного фонду 239,52 грн. заборгованості. Позовні вимоги
обґрунтовані приписами пункту 3 статті 106 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” з огляду на те, що
відповідачем в добровільному порядку вимога про сплату заборгованості не
сплачена.

Ухвалою
господарського суду Київської області від 31.03.08р. відкрито провадження у
даній адміністративній справі.

Відповідач
у запереченнях на даний адміністративний позов просить суд відмовити у
задоволенні позовних вимог Управління Пенсійного фонду України у м. Білій
Церкві з огляду на те, що відповідно до статті 2 Закону України “Про вирішення
питання щодо заборгованості суб'єктів господарської діяльності, які
застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з
неперерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного
фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати
працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом
2004 року -І кварталу 2005 року”, згідно якої донарахування та фінансові
(штрафні) санкції до суб'єктів господарської діяльності, які застосовують
особливі умови оподаткування, обліку та звітності щодо сум фактично сплачених
внесків у 2004 році -І кварталі 2005 року, не застосовуються.

Розглянувши
матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд,

встановив:

Управлінням Пенсійного фонду у м.
Білій Церкві проведено камеральну перевірку відповідача про сплату внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у фіксованому розмірі за 1
квартал 2005 року згідно Закону України “Про Державний бюджет України на 2005
рік” (у редакції Закону від 23.12.2004 р. №2285-ІУ), про що складено акт
11.02.08р. № 842. Перевірка проведена в присутності Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, якою підписаний згаданий акт.

В
ході перевірки встановлено, що фіксований розмір страхового внеску СПД ОСОБА_3.
за 1 квартал 2005 року складає 251,52 грн., оскільки сума сплаченого
фіксованого патенту  відповідачем за цей
період становить 12,00 грн., то остання зобов'язана сплатити 239,52 грн.
доплати до фіксованого розміру страхового внеску.

На підставі вказаного акта, позивачем
відповідно до п.8.3 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду України було направлено СПД вимога від
04.03.08р. № Ф 1666 про необхідність сплатити заборгованість по страхових
внесках в розмірі 239,52 грн. - недоїмка з внесків (14.03.08р. вручена
відповідачу) Вказана вимога не була оскаржена відповідачем у встановленому
законом порядку.

Ухвалою
господарського суду Київської області від 16.05.08р. було зобов'язано позивача
надати господарському суду обґрунтований розрахунок заявленої до стягнення суми
заборгованості, а також обґрунтувати метод нарахування заборгованості та
зобов'язано відповідача надати господарському суду копію свідоцтва про сплату
єдиного податку СПД -фізичної особи ОСОБА_1

На виконання вимог згаданої ухвали,
позивачем було надано розрахунок зарахування сум страхового внеску, сплаченого
в складі фіксованого податку, з якого вбачається, що фіксований розмір
страхового внеску відповідача за 1 кв. 2005р. (за січень, лютий, березень
2005р.) становить 251,52 грн., сплачено фіксованого податку 120,00 грн., сума
фіксованого внеску, яка підлягає сплаті 239,52 грн. (за січень, лютий, березень
2005р.).

Дослідивши повно і всебічно обставини
справи, вивчивши наявні в справі матеріали, заслухавши доводи і заперечення
сторін, господарський суд приходить до висновку, що позов  підлягає задоволенню в повному обсязі з
огляду на наступне:

Згідно
з п.п. 2, 3 ч.1 статті 64 Закону України “Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування” виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні
органи мають право не частіше одного разу на календарний рік проводити планові,
а також у випадках, передбачених законодавством, - позапланові перевірки на
будь-яких підприємствах, в установах і організаціях та у фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та
інших документів, пов'язаних з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових
внесків, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (у тому числі
письмові) з питань, що виникають під час таких перевірок; вимагати від
керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій, а також
від фізичних осіб усунення виявлених порушень законодавства про порядок
нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, здійснення фінансових
операцій з коштами Пенсійного фонду та порядку їх використання.

Доводи
відповідача стосовно неправомірності донарахування страхових внесків в сумі
239,52 грн. за І кв. 2005р. ґрунтуються на тому, що відповідно до статті 1
Закону України “Про вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів
господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку
та звітності, у зв'язку з не перерозподілом Державним казначейством України
частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок
безробіття протягом 2004 року -І кварталу 2005 року”, суми внесків до
Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати
працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття суб'єктів
господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку
та звітності, та були сплачені ними в складі податків згідно з чинним
законодавством України протягом 2004 року -І кварталу 2005 року, але не були
зараховані на їх особові рахунки в цих фондах у зв'язку із застосуванням
Державним казначейством України норм діючого на той час Закону України “Про
Державний бюджет України на 2005 рік”, не вважаються заборгованістю.

Суд вважає такі доводи відповідача
непереконливими в зв'язку з наступним:

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач - Суб'єкт підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1 у
відповідності до чинного законодавства зареєстрована в якості платник страхових
внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в управлінні
Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві. При цьому, відповідач перебував на
спрощеній системі оподаткування, наведене підтверджується матеріалами справи та
не заперечується відповідачем.

Приписами статті 6 Указу Президента
України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів
малого підприємництва" встановлено пільги, зокрема, звільнення від сплати
збору на обов'язкове державне пенсійне страхування. Отже, за правилами цієї статті,
позивач не є платником ставок збору, встановлених для нього з доходів,
одержуваних ним від здійснення підприємницької діяльності, які обкладаються
єдиним податком.

Зазначені положення Указу Президента
України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів
малого підприємництва” в даному випадку не підлягають застосуванню, оскільки з
01.01.2004р. набрав чинності Закон України “Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-IV, відповідно до вимог статті 5
якого сферою його дії є регулювання відносин, що виникають між суб'єктами
системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. При цьому
зазначається, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці
відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не
суперечить цьому Закону.

Відносини, що виникають між
суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування
регулюються Законом України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування”. Виключно цим Законом визначаються платники страхових внесків,
порядок їх нарахування та сплати.

Відповідно до підпункту 4 пункту 8
Прикінцевих положень Закону фізичні особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок,
фіксований податок) на період дії законодавчих актів з питань особливого
способу оподаткування, повинні сплачувати страхові внески за себе у фіксованому
розмірі.

Статтею 45 Закону України “Про
Державний бюджет України на 2005 рік” (у редакції Закону від 23.12.2004 р.
№2285-ІУ) для фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований податок), та членів
сімей зазначених фізичних осі, які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, на 2005 рік установлено фіксований розмір страхових
внесків у розмірі мінімального страхового внеску, визначеного Законом України
“Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”.

З 31 березня 2005 року Законом
України “Про внесення змін до Закону України “Про Державний бюджет України на
2005 рік” та деяких інших законодавчих актів України” встановлено порядок
сплати та зарахування до бюджетів і державних цільових фондів сум єдиного та
фіксованого податків для суб'єктів малого підприємництва, який діяв до 1 січня
2005 року.

Державні цільові фонди включаються до
Державного бюджету України, крім Пенсійного фонду України та Фонду соціального
страхування України.

Згідно п.1 ст.14 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", фізичні та
юридичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування за єдиним та фіксованим податками, є страхувальниками
/роботодавцями/ для фізичних осіб, які працюють у них на умовах трудового
договору контракту/ або інших умовах, передбачених законодавством, або за
договором цивільно-правового характеру.

Відповідно до п. п. 1 п.8 Прикінцевих
положень Закону, до набрання чинності законом про спрямування частини страхових
внесків до Накопичувального фонду страхові внески, що перераховуються до
солідарної системи, сплачуються страхувальниками та застрахованими особами на
умовах та в порядку, визначених Законом України “Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування”, та в розмірах, передбачених Законом України
“Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування”.

Враховуючи викладене та положення ч.
1 статті 19 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування”, страхувальники, в тому числі і ті, що обрали особливий спосіб
оподаткування, зобов'язані нараховувати й на суми фактичних витрат на оплату
праці працівників допомоги по тимчасовій непрацездатності страхові внески у
розмірі 32% та сплачувати їх у встановлені строки та в повному обсязі.

Викладене спростовує юридично
неспроможні доводи відповідача про те, що статус платника фіксованого податку
звільняє його від сплати страхових внесків, встановлених Законом України “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”.

Відповідно до Закону України “Про
державний бюджет на 2005 рік” єдиний та фіксовані податки, що сплачують як
юридичні, так і фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності,
зараховуються в повному обсязі до місцевих бюджетів без здійснення відповідних
відрахувань від цих податків до Пенсійного фонду. При цьому судом встановлено,
що у 2005 році /до набрання чинності Законом про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності/ платники єдиного податку - юридичні особи
сплачують страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування
у порядку та на умовах, визначеним спеціальним законодавством з питань
справляння таких внесків, а саме Закону України “Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування” сплатою єдиного, податку в розмірі 50% діючих ставок.

Тому, всі платники єдиного та
фіксованого податків як юридичні, так і фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, починаючи з 1 січня 2005 року, сплачують внески на
загальних підставах від фактичних витрат на оплату праці, і сплата здійснюється
в повному обсязі нарахованих внесків.

Оскільки Указ Президента України “Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва” від 03.07.1998 року є додатковим законом, то його дія не
поширюється на платежі до страхових фондів. Також на ці платежі не поширюється
дія Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими фондами”, оскільки, як уже зазначалось,
порядок погашення зобов'язань перед пенсійним фондом врегульовано спеціальним,
не податковим Законом, зокрема Законом України “Про державний бюджет України на
2005 рік”.

При цьому, приписами Закону України
“Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і
державними цільовими фондами” застосовуються лише до платників податків, тобто
підприємств, установ, організацій, які мають об'єкт оподаткування, зобов'язані
у зв'язку з цим сплачувати відповідний податок.

Вимога
у УПФ України м. Білій Церкві від 04.03.08р. № Ф 1666 про необхідність сплатити
заборгованість по страхових внесках в розмірі 239,52 грн. є обґрунтованою,
доказів скасування згаданої вимоги у встановленому Законом порядку не надано, і
відповідно остання є чинною, окрім цього відповідачем не подано доказів
погашення у добровільному порядку заборгованості зі сплати страхових внесків.

Враховуючи викладені норми чинного
законодавства та всебічно розглянувши матеріали справи, господарський суд
дійшов висновку про правомірність заявлених позовних вимог, і відповідно позов
підлягає задоволенню в повному розмірі.

Судові витрати розподіляються
відповідно до ч. 4 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, керуючись статтею 124
Конституції України, статтями 71, 94, 158 -163 Кодексу адміністративного
судочинства України, господарський суд

постановив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код -НОМЕР_1) на
користь Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві (09112, Київська
обл., м. Біла Церква, вул. Фастівська, 23, код 2220058; р/р 26 в
Головному управлінні Державного ощадного банку України по м. Києву та Київській
області, МФО 322669) -239 (двісті тридцять дев'ять гривень) 52 коп.
заборгованості.

Постанова
відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом,
якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі
за правилами, встановленими ст.  ст.  185-187 КАС України.

Суддя
Попікова О. В.

Дата складення та
підписання постанови в повному обсязі -05 червня 2008 року.