Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2008 р. Справа № 07/136-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Погребняк В. Я., судді Демченко В.О. , Шевель О. В.

при секретарі Парасочці Н.В.

за участю представників сторін:

позивача –Каліної А.В. - довіреність б/н від 27.09.2007 р.

відповідача - Сенчук Л.Ю. - довіреність б/н від 01.03.2008 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вхідний № 1022Х/3-9) на рішення господарського суду Харківської області від 08 квітня 2008 року у справі № 07/136-07

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Єдина Торгова Система-Київ", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дарі", м. Валки, Валківський район, Харківська область

про стягнення 197 113,66 грн.,

встановила:

05 жовтня 2007 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Єдина Торгова Система-Київ", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Дарі", про стягнення з останнього (враховуючи заяву про зменшення позовних вимог): 106 000,00 грн. заборгованості, 36 651,49 грн. пені, 6 462,17 грн. 3% річних, а також судових витрат.

Рішенням господарського суду Харківської області від 08 квітня 2008 року у справі №07/136-07 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 14.04.2008р.) (суддя Інте Т.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Дарі" на користь ТОВ "Єдина Торгова Система-Київ" 106 000,00 грн. заборгованості, 22 812,66 грн. пені, 3% річних в сумі 6 462,17 грн., 1 822,75 грн. державного мита та 109,67 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В частині вимог щодо стягнення з відповідача 13 838,83 грн. пені, в позові відмовлено.

Відповідач з вказаним рішенням в частині стягнення пені та 3% річних не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення змінити, а саме: зменшити суму пені на 897,73 грн. та відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних. Вимоги скарги відповідач, зокрема, обґрунтовує тим, що ч.6 ст.232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання припиняється через 6 місяців з дня, коли зобов'язання мало бути виконане. Отже термін позовної давності з приводу стягнення штрафних санкцій Господарським кодексом України встановлено шість місяців, або 182,5 дні. Крім того, подвійна облікова ставка за період нарахування пені становить не 17%, а 16 %. Таким чином пеня за прострочення виконання зобов'язання становить 21 914,93 грн., що на 897,73 грн. менше, чим сума вказана в рішенні. Крім того, вказує, що господарським кодексом та укладеним між сторонами договором не передбачено відповідальність за невиконання грошового зобов’язання у вигляді оплати боргу з урахуванням 3% річних.

Представник ТОВ "Єдина Торгова Система-Київ" у відзиві на апеляційну скаргу, а також у судовому засіданні проти доводів, викладених в апеляційній скарзі відповідача заперечує, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Оскаржуване рішення місцевого господарського суду вважає законним, обґрунтованим та таким, що прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства, тому просить залишити його без змін. Свої заперечення проти апеляційної скарги, зокрема, обґрунтовує тим, що господарським судом Харківської області були правомірно задоволені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в сумі 22812,66 грн., тобто за шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Крім того, з боку відповідача мало місце неналежне виконання зобов'язання, тому на підставі ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 6462, 17 грн.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки судом першої інстанції, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 21 березня 2006 року був укладений договір купівлі-продажу № 33 (далі Договір), у відповідності до умов якого продавець (позивач) зобов’язався передати у власність, а покупець (відповідач) зобов’язався прийняти та оплатити хімічну продукцію (товар) - сировину для лакофарбового виробництва.

Пунктом 1.2 вказаного Договору встановлено, що передача товару за Договором по цінах, у строки, номенклатурою та по кількості буде здійснюватись відповідно до специфікацій до Договору на кожну окрему поставку, що будуть невід’ємними частинами даного Договору.

Строк дії Договору відповідно до п. 8.5 сторонами встановлений до 31.12.2006 року.

Відповідно до п. 5.2 Договору оплата за отриманий товар повинна здійснюватися покупцем з розрахунку 100% від вартості поставки у строки, які сторони будуть встановлювати в специфікаціях на кожну поточну поставку.

На виконання умов Договору, позивач поставив відповідачу товар, вказаний у Договорі, що підтверджується видатковими накладними, доданими позивачем до матеріалів.

З боку відповідача вказаний товар, на підставі довіреностей ЯМЖ № 125272 від 30.10.06 р., ЯМТ № 103578 від 09.10.06 р., ЯМТ № 103568 від 04.10.06 р. ЯМТ № 103548 від 26.09.06 р. та ЯМЖ № 125346 від 28.11.06 р., отримав Артеменко А.В.

Відповідно до специфікацій № 16, строк і сума оплати товару встановлені як : 4176,00 грн. до 15.10.06 р., відповідно до специфікації № 17, строк і сума оплати товару встановлені як : 115117,20 грн. до 25.10.06 р., відповідно до специфікації № 18, строк і сума оплати товару встановлені як : 3804,00 грн. до 14.10.06 р., відповідно до специфікації №19, строк і сума оплати товару встановлені як : 5325,00 грн. до 26.10.06 р., відповідно до специфікації №20, строк і сума оплати товару встановлені як : 11767,20 грн. до 09.11.06 р., відповідно до специфікації №21, строк і сума оплати товару встановлені як : 3804,00 грн. до 31.11.06 р., відповідно до специфікації №22, строк і сума оплати товару встановлені як : 136765,20 грн. до 28.12.06 р.

Проте, відповідач свої зобов’язання за Договором щодо оплати за отриманий товар від позивача виконав неналежним чином, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем, станом на момент розгляду справи, склала 106 000,00 грн.

Відповідно до п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як свідчать матеріали справи, заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 106 000,00 грн. підтверджена належними доказами, будь-яких доказів оплати цієї суми відповідачем а ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанції надано не було, у зв‘язку з чим колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення 106 000,00 грн. основного боргу є обґрунтованими та правомірно задоволені місцевим господарським судом.

Таким чином, відповідач, не погасивши заборгованість перед своїм контрагентом - ТОВ "Єдина Торгова Система-Київ" у розмірі 106 000,00 грн., був правомірно визнаний місцевим господарським судом таким, що прострочив виконання зобов’язання з оплати поставленого позивачем товару, за договором № 33 від 21.03.06 р. : за специфікацією № 16 - з 15.10.06 р.; за специфікацією № 17 - з 25.10.06 р.; за специфікацією № 18 - з 14.10.06 р.; за специфікацією № 19 - з 26.10.06 р.; за специфікацією № 20 - з 09.11.06 р.; за специфікацією № 21 - з 30.11.06 р.; за специфікацією № 22- з 28.12.06 р.

Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

П. 6.2 укладеного між сторонами Договору передбачено нарахування пені за несвоєчасну оплату товару.

Згідно з п. 6.2. вищевказаного Договору, у випадку, якщо покупець затримує оплату за поставлений товар відповідно до специфікації на дану поставку, то він зобов’язується сплатити пеню в розмірі 0,2% від суми даної поставки за кожен день прострочки платежу але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент виникнення заборгованості.

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як вбачається із наданих позивачем розрахунків, ним заявлено до стягнення 36 651,49 грн. пені, проте судом першої інстанції на підставі вказаної норми (ч.6 ст. 232 ГК України), на думку колегії суддів, правомірно обмежив строк нарахування пені 6 місяцями, і в частині стягнення з відповідача пені задовольнив частково - в сумі 22 812,66 грн., застосувавши ставку НБУ, що діяла на момент виникнення заборгованості ТОВ "Дарі" перед ТОВ "Єдина Торгова Система-Київ".

Колегія суддів зазначає, що перевіркою розрахунків стягнутих сум встановлено, що при частковому задоволенні сум пені місцевим господарським судом, порушення відсутні.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції, перевіривши правомірність нарахування 3% річних, вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 6462,17 грн., також є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Отже, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, в даному випадку - ч. І ст. 193 Господарського кодексу України.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення господарського суду Харківської області від 08 квітня 2008 року у справі № 07/136-07, оскільки воно обґрунтоване, прийняте при всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, яким суд надав відповідну правову оцінку, а також - без порушень норм матеріального та процесуального права.

У зв’язку з чим, керуючись статтями 99,101,102, пунктом 1 статті 103, статтею 105, Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 08 квітня 2008 року у справі № 07/136-07 - без змін.

Головуючий суддя Погребняк В. Я.

Судді Демченко В.О.

Шевель О. В.