ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.05.08
р.
Справа № 1/32

за
позовом: Приватного підприємця ОСОБА_1м. Маріуполь

до
відповідача: Приватного підприємця ОСОБА_2м. Маріуполь

про
стягнення  10 000 грн. 00 коп.

Суддя                                    Азарова З.
П.

При
секретарі судового засідання:  Єжель С.А.

За
участю представників сторін :

Від
позивача  -  ОСОБА_1

Від
відповідача -  ОСОБА_3 - представник

СУТЬ
СПРАВИ:

Приватний
підприємець  ОСОБА_1

звернувся
з позовом  до Приватного підприємця
ОСОБА_2про стягнення неповернутої позики у сумі 10 000 грн. 00 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивачем
надані копії: договору позики від 23.02.2005р., платіжного доручення від
23.02.2005р., банківського витягу за 23.02.2005р.

Відповідач пояснив, що у лютому 2005р.
він отримував грошові кошти від позивача, але вимоги про їх повернення від
позивача не надходило, оскільки договір між сторонами не укладався.

При призначенні позовної заяви до
розгляду судом від позивача були витребувані оригінали доказів для огляду. Однак
позивач в судовому засіданні 26.03.2008р. вимоги суду виконав частково,
оригінал договору не надав, а відповідач після ознайомлення з наданою
ксерокопією договору позики від 23.02.2005р. заперечив проти його підписання.

Враховуючи пояснення сторін, судом
оголошено перерву у судовому засіданні, суд зобов'язав позивача надати оригінал
договору.

01.04.2008р. позивач надав заяву про
збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути 35 000 грн. 00 коп. позики,
у тому числі 25 000 грн. 00 коп. за договором від 15.03.2005р., який не є
предметом розгляду спору. Вказана заява подана з порушенням вимог ст. 22
Господарського процесуального кодексу України, оскільки частина четверта
вказаної статті передбачає, що позивач вправі до прийняття рішення по справі
змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. За змістом приписів
вищеназваної статті зміна позивачем підстав і предмету позову може мати місце
лише альтернативно, тому одночасна їх зміна неможлива. Отже, у разі подання
позивачем клопотання (заяви), направленого на одночасну зміну предмета і
підстави позову, господарський суд з урахуванням конкретних обставин відмовляє
в задоволенні такого клопотання (заяви).

Позивач надав пояснення щодо
вищеназваної заяви та вважає, що суд має право об'єднати позовні вимоги або
розглянути їх окремо. Але статтею 58 вказаного кодексу передбачено, що суд має
право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, в яких беруть участь
ті ж самі сторони, в одну справу.

Проте у розглядаємій справі позивач
ототожнює поняття збільшення позовних вимог, передбаченого статтею 22
Господарського процесуального кодексу України, та поняття подання позову,
передбаченого розділом VІІІ вказаного кодексу.

Підставою позову у справі є договір
від 23.02.2005р. і пред'явлення нових вимог за іншим договором не підпадає під
ці ознаки.

Позивач в наступне судове засідання не
з'явився, не надав оригінал договору, тому розгляд справи був відкладений.

В наступному судовому засіданні позивач
оригінал договору не надав, але пояснив, що оригінал договору у нього
відсутній. Крім того він надав заяву про збільшення позовних вимог та просить
стягнути проценти за користування грошовими коштами в сумі 2 795 грн. та 6 827
грн. Вказана заява також пред'явлена з порушенням статті 22 Господарського
процесуального кодексу України і судом не прийнята до розгляду. Під збільшенням
розміру позовних вимог слід розуміти збільшення суми позову за тією ж вимогою,
яку було заявлено у позовній заяві. Тому збільшення розміру позовних вимог не
може бути пов'язано з пред'явленням додаткових позовних вимог, про які не
йшлося в позовній заяві.

Відповідач надав додаткові пояснення, в
яких позовні вимоги не визнав, посилаючись на відсутність договору позики і
визначення будь-яких строків її повернення. Між сторонами були укладені
договори іпотеки № 323 від 23.02.2005р. та 521 від 28.02.2005р., згідно з якими
сторони здійснювали розрахунки з врахуванням отриманих грошових  коштів.

Враховуючи пояснення сторін, розгляд
справи відкладався. В наступному судовому засіданні встановлено, що позика в
сумі 10 000 грн. не була повернута, однак позивач не пред'явив вимогу про її
повернення до пред'явлення позову.

Розглянувши матеріали справи,
додатково надані докази, заслухавши пояснення представників сторін,
господарський суд встановив, що платіжним дорученням № 3 від 23.02.2005р.
позивач перерахував 10 000 грн. на рахунок відповідача з визначенням платежу:
позика за договором б/н від 23.02.2005р. Відповідач не заперечує проти
отримання вказаної грошової суми, але вважає, що строк її повернення не настав.

В силу статті 1046 Цивільного кодексу
України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками. Отже договір позики належить до реальних
договорів і вважається укладеним з моменту передання грошових коштів або речей.

Обов'язки з вказаного договору виникають
тільки у однієї сторони-позичальника, а саме він стає зобов'язаним повернути
позикодавцю таку ж суму грошей або кількість речей. Якщо сторони передбачили
строк повернення позики, то в призначений строк обов'язки повернути її
виникають у цей строк. Якщо такий строк не визначений, позика має бути
повернута протягом тридцяти днів від дня пред'явлення вимоги (стаття 1049
Цивільного кодексу України).

Позивач посилається на встановлений строк
повернення позики до 23.02.2007р. за договором від 23.02.2005р. Проте суд не
приймає до уваги вказаний строк, оскільки за приписами статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Стаття 36 вказаного кодексу регулює поняття доказів.
Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до
законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших
випадках на вимогу господарського суду.

Позивач на вимогу суду не надав оригінал
договору, не пред'явив вимогу про повернення позики відповідачем, а відповідач
заперечує проти підписання договору, отримання будь-якої вимоги, тому суд не
може вважати, що строк повернення позики настав.

З цих підстав позов не підлягає
задоволенню.

Керуючись
ст.ст. 22, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,
господарський  суд, -

В И Р
І Ш И В:

Відмовити
в задоволенні позовних вимог Приватного підприємця  ОСОБА_1про стягнення 10 000 грн. 00 коп.

Рішення  оголошено
в  засіданні  та
набуває  законної  сили
після  закінчення
десятиденного  строку   з
дня  його  прийняття.

Рішення
може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному
порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку
протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя