СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

22
травня 2008 р.
Справа  № 11/52

За позовом Закарпатського
обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Ужгород

до відповідача:  Приватного підприємства "Салвіл",
м. Тячів

про:
стягнення  3068  грн. адміністративно-господарських санкцій за
недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та 311 грн.
пені.

Головуючий
суддя - Якимчук Л.М.

Представники:

від
позивача - не
з"явився.

від
відповідача - не
з"явився.

СУТЬ
СПОРУ:  Позивачем заявлено позов до
відповідача про стягнення         3068
грн. адміністративно-господарських санкцій за порушення нормативу створення
робочих місць для працевлаштування інвалідів, передбаченого статтею 19 Закону
України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (далі Закон) та
311 грн. пені за порушення строків їх оплати. Відповідно до  вимог
статті 19 Закону відповідач повинен
був працевлаштувати одного інваліда, однак, не працевлаштував, що видно
із поданого до відділення звіту (форма 10 ПІ річна  „Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів”
за 2006 рік), тому повинен відрахувати йому (позивачу)  адміністративно-господарські санкції.

Вивчивши
матеріали справи, заслухавши пояснення уповноваженого представника позивача,

СУД ВСТАНОВИВ:

Частиною
першою ст.19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в
Україні” № 875 -ХІІ  від 21.03.1991 з
подальшими змінами та доповненнями (далі Закон), для підприємств ( об'єднань),
установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання,
встановлено норматив робочих місць  для
забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від
загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік -у кількості
одного робочого місця.

Пунктом
14 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування
інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від  03.05.1995
№ 314 „Про організацію робочих місць та працевлаштування інвалідів” ( далі
Положення) встановлено, що підприємства у межах доведеного нормативу створюють
за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів; щорічно до 01 лютого
року, що настає за звітним, подають відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів відомості, про середню річну заробітну плату на підприємстві, середню
облікову чисельність штатних працівників облікового складу та про кількість
працюючих інвалідів;  інформують державну
службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні
робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця
інвалідів.

Отже,  нормами чинного законодавства щодо соціальної
захищеності інвалідів в Україні на підприємства покладено обов'язок щодо
створення певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Як
вбачається із звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за
2006 рік ( форма №10- ПІ ), копія якого міститься в матеріалах справи,
середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу становила 14
чоловік, у зв'язку з чим норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів,
відповідно до ч.1 ст. 19 згаданого Закону, становить 1 робоче місце, однак, відповідач
не виконав вказаний норматив.

Згідно
з п.3 Положення, робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно
відповідає встановленим вимогам робочого місця для інваліда відповідної
нозоології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю
представників МСЕК, органів держнаглядохоронпраці, громадських організацій
інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда. А
пунктом  2 Положення передбачено, що
робочим місцем інваліда може бути звичайне робоче місце, якщо за умовами праці
та з урахуванням фізичних можливостей інваліда воно може бути використано для
його працевлаштування.

Відповідачем
не подано суду доказів про створення такого робочого місця, інформування
відповідних органів про його створення, та доказів працевлаштування інваліда,
відзив на позов на вимогу суду він не
надіслав,  явку свого
уповноваженого  представника  у судове
засідання не  забезпечив,
обставини, викладені у позовній заяві не спростував.

Відповідно до статті 20 Закону України
„Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”  підприємства, установи, організації, у тому
числі підприємства,   організації   громадських
організацій  інвалідів,
фізичні    особи,    які
використовують   найману   працю,
де середньооблікова   чисельність   працюючих
інвалідів  менша,  ніж установлено  нормативом,
передбаченим  статтею  19
цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального
захисту інвалідів
адміністративно-господарські
санкції,   сума   яких визначається  в
розмірі  середньої  річної
заробітної  плати  на відповідному  підприємстві,
установі,  організації,  у тому числі підприємстві,   організації
громадських  організацій  інвалідів, фізичної  особи,
яка  використовує найману працю,
за кожне робоче місце,  призначене  для
працевлаштування  інваліда  і  не
зайняте інвалідом.  Для  підприємств,
установ,  організацій, у тому
числі підприємств,   організацій,   громадських
організацій  інвалідів, фізичних   осіб,
на  яких  працює
від  8  до
15  осіб,  розмір адміністративно-господарських  санкцій за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в   розмірі
половини   середньої   річної
заробітної  плати  на відповідному  підприємстві,
в установі, організації, у тому числі підприємстві,  організації
громадських  організацій  інвалідів.

Враховуючи, що відповідачем не
працевлаштовано одного інваліда, а середньорічна заробітна плата штатного
працівника  на підприємстві у  2006 році становила  6136 грн. (графа 05 звіту форми № 10 -ПІ),
він (відповідач) повинен сплатити позивачу 3068 грн.
адміністративно-господарських
санкцій             ( 6136: 2 ).
Однак, відповідач вказану суму позивачу добровільно не сплатив, у зв"язку
з чим, вона підлягає стягненню.

Крім того, з відповідача також
належить стягнути 311 грн. пені, відповідно до статті 20 Закону України
"Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", нарахованої
позивачем за порушення  термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій.

Керуючись ст.ст. 17,
18,  21, 69, 71, 86, 94, 98, 158, 162,
163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства,

П О С Т А Н О В И В :

1.
Позов задоволити  повністю.

2.
Стягнути з Приватного підприємства "Салвіл" (м. Тячів вул.
Червоноармійська, 126 код: 32579903) на користь Закарпатського обласного
відділення Фонду соціального захисту інвалідів (м.Ужгород, пл.Ш.Петефі,14, код
13592841) суму 3379 грн., з яких 3068 грн.
адміністративно-господарські
санкції та 311 грн. пеня.

3.
Постанова набирає законної сили в порядку ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

4.
Постанова може бути оскаржена в порядку та строки встановленні ч.ч. 1-3 ст. 186
Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя
Якимчук Л.М.