ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
м. Херсон, вул. Горького, 18
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У
К Р А Ї Н И

22.04.2008
Справа №  14/191-ПН-08

Господарський
суд Херсонської області у складі судді
Гридасова Ю.В. при секретарі
Бєлій Є.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за
позовом ОСОБА_1,
смт. Білозерка Херсонської області,

до відкритого акціонерного товариства
"Білозерське ремонтно-транспортне підприємство", смт. Білозерка
Херсонської області,

про   визнання відсутності права,

за
участю представників

позивача:
ОСОБА_1, паспорт,
НОМЕР_1 виданий Білозерським  РВ УМВС
України в Херсонській області від 16.03.1998 р.,

відповідача:
Бондар А.Ф.,
представник, дов. від 14.04.08 р.

Позивач
у позовній заяві просить визнати відсутність права у директора ВАТ
"Білозерське РТП" Таточенко Петра Григоровича самостійно виділяти
адміністративну будівлю товариства для продажу ДПІ у Білозерському районі в
рахунок погашення податкового боргу, що було оформлено Актом № 11 опису
активів, самостійно виділених платником податків для продажу від 08.10.2007
року, посилаючись на положення ст. 6 Закону України "Про цінні папери та
фондовий ринок", ст. 41 Закону України "Про господарські
товариства", ст. 20 ГК України, ст. ст. 10.1.2., 10.1.3., 10.2.4.  Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами".

ОСОБА_1
є акціонером ВАТ "Білозерське РТП", що підтверджується сертифікатом
акцій № 16, виданим відповідачем.

У
відповідності до ст. 6 Закону України "Про цінні папери та фондовий
ринок" акція - іменний цінний папір, який посвідчує майнові права його
власника (акціонера), що стосуються акціонерного товариства, включаючи право на
отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів та право
на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації,
право на управління акціонерним товариством, а також немайнові права,
передбачені Цивільним кодексом України та законом, що регулює питання
створення, діяльності та припинення акціонерних товариств.

У
відповідності до статті 41 Закону України "Про господарські
товариства" вищим органом акціонерного товариства є загальні збори
товариства. У загальних зборах мають право брати участь усі акціонери,
незалежно від кількості та виду акцій, власниками яких вони є.

До
компетенції загальних зборів належить:

б)
внесення змін до статуту товариства, у тому числі зміна розміру його статутного
капіталу;

і)
затвердження договорів (угод), укладених на суму, що перевищує вказану в
статуті товариства;

Пунктом
8.2.3. Статуту ВАТ "Білозерське РТП" до компетенції загальних зборів
акціонерів віднесено затвердження угод, укладених на суму, що перевищує 100%
статутного фонду Товариства.

Пункт
5.1. Статуту визначає уставний фонд у розмірі 165680 гривень.

Директор
товариства-відповідача - Таточенко Петро Григорович, на думку позивача,
перевищив свої службові повноваження в якості керівника підприємства, оскільки
одноособово, без рішення загальних зборів, здійснив зменшення статутного
капіталу товариства, шляхом продажу майна товариства на суму, що перевищує
статутний фонд підприємства.

08.10.2007
року Таточенко П.Г. самостійно, без погодження зі Спостережною радою Товариства
та без проведення зборів акціонерів, виділив для продажу ДПІ в Білозерському
районі адміністративну будівлю підприємства, що відображено в Акті № 11 опису
активів, самостійно виділених платником податків для продажу від 08.10.2007
року та скріплено підписом директора і печаткою товариства.

За
наслідками цього позивач, на думку останнього, поніс матеріальні збитки, так як
ДПІ в Білозерському районі на аукціоні продало адміністративну будівлю
товариства-відповідача за 395971 гривню, а кошти були використані на погашення
податкових боргів та боргів виконавчого провадження, а не на виплату акціонерам,
так як це майно входить до статутного фонду товариства і кошти, отримані від
його реалізації мали піти на виплату акціонерам пропорційно кількості їх акцій.

На
вимогу позивача винести це питання на загальні збори акціонерів, директор
Таточенко П.Г. не реагує, стверджуючи, що він Статуту не порушив, так як не
приймав самостійно рішення про продаж будівлі підприємства, яка реалізовувалася
податковим органом самостійно у відповідності до приписів Закону України
"Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами".

Згідно
ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, господарським судам
підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між
господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому
числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами)
господарських товариств, що пов'язані із
створенням, діяльністю, управлінням та припиненням і діяльності цього
товариства, крім трудових спорів.

Позивач
вважає, що має право звернутися до господарського суду з позовною заявою щодо
управління справами товариства, а саме згідно ст. 20 ГК України визнати через
суд, що у директора ВАТ "Білозерське РТП" Таточенко П.Г. було
відсутнє право самостійно виділяти адміністративну будівлю товариства для
продажу ДПІ у Білозерському районі в рахунок погашення податкового боргу
08.10.2007 року, що призвело до зменшення статутного фонду товариства і
спричинило збитки акціонерам через неперерахування їм коштів від продажу майна
згідно кількості їх акцій.

Представник
позивача в ході судового засідання підтримав вимоги, викладені у позовній
заяві.

Представник
відповідача в ході судового засідання заперечував проти позовних вимог
відповідно до відзиву на позовну заяву, посилаючись на те, що директор
Товариства не мав наміру та самостійно не виділяв для продажу адміністративну
будівлю.

За
згодою представників учасників судового процесу судом оголошено вступну та
резолютивну частини рішення по справі.

Заслухавши
пояснення представників учасників судового процесу, що прибули в судове
засідання, дослідивши матеріали справи, господарський суд

в с т а н о в и в :

26.10.07р.
відбувся продаж адміністративної будівлі, яка належить ВАТ "Білозерське
РТП" (надалі за текстом -Товариство), шляхом проведення аукціону,
влаштованого Державною податковою інспекцією у Білозерському районі. Цей продаж
відбувся на підставі Закону України "Про порядок погашення забовязань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000
року № 2181 (надалі за текстом - Закон 2181), оскільки Товариство мало
заборгованість перед бюджетом щодо сплати податків.

У
відповідності до вимог п. 8.1 ст. 8 Закону 2181, з метою захисту інтересів
бюджетних споживачів активи платника податків, що має податковий борг,
передаються у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно із
законом та не потребує письмового оформлення.

Згідно
п.п. 8.2.2. п. 8.2 ст. 8 Закону 2181 право податкової застави поширюється на
будь-які види активів платника податків, які перебували в його власності
(повному господарському віданні) у день виникнення такого права, а також на
будь-які інші активи, на які платник податків набуде прав власності у
майбутньому, до моменту погашення його податкових зобов'язань або податкового
боргу.

Згідно
з вимогами п.п. 10.1.1. п. 10.1 ст. 10 Закону 2181, у разі коли інші,
передбачені цим Законом, заходи з погашення податкового боргу не дали
позитивного результату, податковий орган здійснює за платника податків та на
користь держави заходи щодо залучення додаткових джерел погашення суми
податкового боргу шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а
за їх недостатності - шляхом продажу інших активів такого платника податків.

Продаж
інших активів здійснюється на підставі рішення податкового органу, підписаного
його керівником та скріпленого гербовою печаткою податкового органу.

Оскільки
Відповідач мав заборгованість перед бюджетами та державними цільовими фондами
(крім інших боргів) та заходи щодо погашення цього боргу не дали результатів,
податковим органом було прийняте рішення про продаж активів платника податків.

В
рамках реалізації податковим органом своїх повноважень і був проведений опис
активів Товариства та подальша їх реалізація. На підставі Акту № 11 опису
активів, самостійно виділених платником податків для продажу, позивачем
робиться висновок про те, що директор Товариства самостійно виділив об'єкт
нерухомості для продажу. Однак, таке твердження не відповідає дійсності,
оскільки Законом 2181 не передбачено іншого порядку реалізації активів платника
податків, які підлягають продажу.

Підпунктом
10.4.3. п. 10.4 ст. 10 Закону 2181 встановлена відповідальність посадових осіб
платника податків за ухилення від подання відомостей (подання неповних або
неправдивих відомостей) щодо активів, які перебувають у податковій заставі, або
за ухилення від забезпечення безперешкодного доступу до таких активів
представникам комісії чи учасникам публічних торгів, або за перешкоджання у
набутті прав власності на такі активи особою, яка їх придбала, несуть
відповідальність, передбачену за умисне ухилення від оподаткування.

Зі
змісту цього пункту вбачається, що у разі ухилення посадових осіб від надання
відомостей про майно, яке знаходиться в податковій заставі, в т.ч. і ухилення
від виділення майна, яке передається на примусову реалізацію, така посадова
особа несе відповідальність за ухилення від сплати податків і може бути
притягнута навіть до кримінальної відповідальності.

У
разі відмови платника податків самостійно визначити майно, податковий орган має
право самостійно визначати активи, які підлягають реалізації - при цьому
посадові особи підприємства несуть відповідальність, вказану вище.

Тобто,
підписуючи Акт про самостійне визначення активів, які підлягають продажу,
директор Товариства керувався вимогами діючого законодавства України, а
конкретно - вимогами Закону 2181. При цьому, виділення об'єкту нерухомості для
продажу не можна вважати самостійними діями, оскільки за невиконання рішення
податкового органу про продаж активів діючим законодавством передбачена
відповідальність, в т. ч. кримінальна.

Погашення
існуючої заборгованості перед бюджетами та державними цільовими фондами є
поточною діяльністю Товариства, керівництво якою згідно зі Статутом здійснює
його директор.

Директор
Товариства не вчиняв дій, направлених на укладання та виконання угод,
укладених на суму, що перевищує 100% статутного фонду Товариства. Продаж
(укладання та виконання угоди) адмінбудівлі здійснювався податковим органом в
порядку, визначеному діючим законодавством

Не
можна вважати дії директора по виділенню майна, яке підлягає примусовій
реалізації в рахунок погашення заборгованості перед Державним бюджетом,
порушенням Статуту, оскільки Законом 2181 передбачений обов'язок (а не право)
платника податків визначати такі активи.

В
діях директора відсутня самостійність при виділенні адмінбудівлі для
реалізації, оскільки таке виділення відбувалося в порядку примусової реалізації
майна податковим органом, а рішення про реалізацію приймається керівником
податкового органу.

Облік
та сплата податків відноситься до поточної діяльності Товариства, керівництво
якою здійснює директор (п.п. 8.4.1. п. 8.4 Статуту Товариства). Погашення
податкової заборгованості є складовою частиною правовідносин Товариства та
органу, який здійснює контроль за повнотою та своєчасністю сплати всіх
обов'язкових платежів до державного бюджету. Тому, приймаючи рішення про
виділення активів для примусової реалізації активів, директор Товариства не
виходив за межі повноважень, покладених на нього Статутом та діючим
законодавством.

Продаж
адмінбудівлі ніяким чином не зменшив статутний фонд Товариства, а тому у
директора при її включенні до акту опису активів, що підлягають примусовій
реалізації не було потреби отримувати згоду загальних зборів акціонерів,
оскільки згідно підпункту 5.5 пункту 5 Статуту відповідача, розмір статутного
фонду може бути зменшений шляхом зменшення номінальної вартості випущених акцій
або зменшення кількості акцій шляхом викупу частини акцій у їх власників з
метою анулювання цих акцій. В даному випадку ніяких дій щодо зменшення
номінальної вартості випущених акцій або зменшення їх кількості директором
Товариства не вчинялося.

За
вказаних обставин, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно
до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати
покладаються на позивача.

На
підставі зазначених вище норм матеріального права, керуючись  ст. ст.
82-85 Господарського процесуального кодексу України,

в и р і ш и в :

1.           В задоволенні позовних вимог
відмовити.

Рішення
господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його
прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну і
резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до вимог
статті 84 Господарського процесуального кодексу України (вступна, описова,
мотивувальна і резолютивна частини).

Суддя                                                                                      Ю.В.
Гридасов

Дата оформлення та підписання
рішення

відповідно до вимог ст. 84
Господарського

процесуального кодексу
України
"12" травня 2008 р.