СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.08                                                                                 Справа № 8/21

Суддя господарського суду Луганської області Середа А.П., розглянувши матеріали справи

за позовом Колективного підприємства фірма «АВК», м. Первомайськ Луганської області,

до Відкритого акціонерного товариства «Авіакомпанія «Луганські авіалінії»», м. Луганськ, -

про стягнення 74138 грн. 44 коп., -

при секретарі судових засідань Качановській О.А.,

в присутності представників сторін:

від позивача –Шаповалов А.В. –юрисконсульт, - довіреність №1Ю/ЛГС від 01.02.08 року;

від відповідача – Гармаш І.О. –юрист, - довіреність №188 від 12.02.08 року, -

в с т а н о в и в :

суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача:

інфляційних нарахувань у сумі 20665,06 грн.;

3% річних у сумі 3342,06 грн.;

пені у сумі 50130,65 грн.;

судових витрат у сумі 859,38 грн. (державного мита –741,38 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу –118,00 грн.).

На підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено з 15 лютого до 29 лютого 2008 року –з метою надання сторонам можливості подати до суду додаткові докази та здійснити взаємозвірку суми заявленого боргу.

У судовому засіданні, яке відбулося 29.02.08 року, представник позивача звернувся до суду з заявою про зміну позовних вимог (вих. №82/02-08 від 28.02.08 року), згідно якій просить суд стягнути з відповідача:

1)інфляційні нарахування у сумі 20665,06 грн.;

2)збитки за невиконання грошового зобов’язання у вигляді процентів у сумі 16464,08 грн., сплачених позивачем за договором грошового кредиту №33/05-Ю на суму 150000,00 грн., укладеного між ним та АКБ «Укркомунбанк»07.04.05 року, необхідність укладення якого виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем судового рішення від 20.03.07 року по справі №2/45;

3)витрати по сплаті державного мита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Представник відповідача, розглянувши цю заяву, заявив у судовому засіданні, що вона частково суперечить чинному господарсько-процесуальному законодавству, оскільки згідно частині 4 ст. 22 ГПК України позивач до прийняття рішення по справі має право змінити підстави або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитися від позову або зменшити розмір позовних вимог, - а у даному випадку позивач, поставивши вимогу про стягнення збитків за невиконання грошового зобов’язання у вигляді процентів у сумі 16464,08 грн., сплачених ним за договором грошового кредиту №33/05-Ю на суму 150000,00 грн., укладеного між ним та АКБ «Укркомунбанк»07.04.05 року, необхідність укладення якого виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем судового рішення від 20.03.07 року по справі №2/45, - змінив щодо цієї вимоги і підстави, і предмет позову.

Дослідивши заяву позивача, заслухавши думку представника відповідача з цього приводу, суд вважає, що заявлена позивачем позовна вимога щодо стягнення з відповідача вищеназваної суми процентів за користування грошовим кредитом суперечить вимогам ч. 4 ст. 22 ГПК України, а тому не може бути предметом розгляду в рамках цієї справи з огляду на наступне.

1)Згідно вищецитованій ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач до винесення судом рішення по справі має право змінити або підстави, або предмет позову.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою первісно заявленого позову було неналежне виконання відповідачем грошового зобов’язання у сумі 193043,59 грн. (основний борг, пеня, інфляційні нарахування, 3% річних та судові витрати), покладеного на нього рішенням господарського суду Луганської області від 20.03.07 року по справі №2/45, –у зв’язку з неналежним виконанням умов договорів №58/2002 від 09.07.02 року та №ЦХП-11-00804-14 від 25.03.04 року; предметом того ж позову було стягнення з відповідача: інфляційних нарахувань у сумі 20665,06 грн., 3% річних у сумі 3342,73 грн. та пені у сумі 50130,65 грн. - у зв’язку з неналежним виконанням вищезгаданого грошового зобов’язання.

2)Своєю заявою про зміну позовних вимог (вих. №82/02-08 від 28.02.08 року), позивач, залишивши частково незмінними первісні позовні вимоги (стягнення інфляційних нарахувань у сумі 20665,06 грн.), - поставив вимогу про стягнення з відповідача відсотків у сумі 16464,08 грн. - за користування грошовим кредитом, - тобто у такий спосіб змінив і підстави (спричинення позивачу збитків у вигляді процентів за користування грошовим кредитом), і предмет позову (повернення за рахунок відповідача суми сплачених процентів), - що суперечить чинному ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ч. 4 ст. 22 ГПК України, суд не приймає заяву позивача про зміну позовних вимог (вих. №82/02-08 від 28.02.08 року) та розглядає спір на підставі первісно заявлених позовних вимог (вих. №31/01-08 від 28.01.08 року).

У судовому засіданні, що відбулося 14.03.08 року, представники сторін звернулися до суду з клопотанням про відмову від здійснення фіксації судового процесу технічними засобами, яке не суперечить вимогам ст.ст. 4-4 та 81-1 ГПК України, а тому його задоволено судом.

Представник позивача підтримав первісно заявлений позов.

Представник відповідача позов не визнав; про це також зазначено у відзиві відповідача на позов (вих. №288 від 27.02.08 року), з посиланням на те, що позивач невірно тлумачить ст. 625 Цивільного кодексу України (далі –ЦКУ), згідно якій інфляційні нарахування, пеня та 3% річних підлягають нарахуванню у випадку невиконання або неналежного виконання укладеного між сторонами договору, а не за те, що державною виконавчою службою тривалий час примусово виконується судове рішення про стягнення грошових коштів.

І.Заслухавши представника сторін, дослідивши матеріали справи та додатково надані докази, суд дійшов наступного.

20.03.07 року господарським судом Луганської області винесено рішення по справі №2/45, згідно якому з відкритого акціонерного товариства «Авіакомпанія «Луганські авіалінії»»–на користь Колективного підприємства «Фірма «АВК»»стягнуто: основний борг у сумі 141680,57 грн.; пеню у сумі 12963,72 грн.; 3% річних у сумі 13042,35 грн., інфляційні нарахування у сумі 23355,23 грн., а також витрати по сплаті державного мита у сумі 1910,42 грн. та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 91,30 грн., - а всього 193043,59 грн.

На виконання цього рішення суду 06.04.07 року судом на користь позивача видано наказ №2/45 від 06.04.07 року.

Державною виконавчою службою у Ленінському районі міста Луганська 19.04.07 року на підставі цього наказу постановою №13-350 відкрито виконавче провадження ВП№3538834.

Як видно з матеріалів справи, вказане рішення на даний час виконано не у повному обсязі і станом на 28.01.08 року (дата складення позовної заяви за вих. №31/01-08) залишок суми грошових коштів, не сплачених відповідачем на виконання вищезгаданого судового рішення, становить 136969,18 грн. (розрахунок суми позову).

Позивач додав до матеріалів справи акт звірення взаємних розрахунків станом на 11.02.08 року (не підписаний відповідачем), згідно якому залишок суми боргу станом на 11.02.08 року також становить 136969,18 грн., при цьому акт містить посилання на конкретні платіжні доручення та акти про надання авіапослуг, наявні у позивача.

Відповідач вважає, що станом на 01.02.08 року сума боргу становить 84696,16 грн., про що зазначає у акті звірення взаємних розрахунків (не підписаний позивачем).

14.03.08 року позивач надав до суду акт звірення взаємних розрахунків станом на 01.03.08 року, підписаний обома сторонами, згідно якому позивач вважає, що залишок суми боргу становить 136059,18 грн., а відповідач, - що він становить 84696,16 грн.

З огляду на викладене суд вважає, що дійсна сума залишку боргу, не сплаченого відповідачем станом на день звернення позивача з позовом до суду, становить 129153,59 грн., оскільки:

стягнуто за рішенням суду (основний борг + пеня та ін. + судові витрати) - 193043,59 грн.;

з акту звірення від 01.03.08 року видно, що останній платіж відповідач здійснив 30.01.08 року у сумі 910,00 грн., - тобто обидві сторони визнають (акт звірення станом на 01.02.08 року, складений відповідачем; акт звірення станом на 01.03.08 року, підписаний обома сторонами), що відповідач після винесення судового рішення станом на день звернення позивача з позовом до суду (28.01.08 року) сплатив частину боргу у розмірі 63890,00 грн. (64800,00 грн. –910,00 грн.), а не 64800,00 грн., оскільки платіж у сумі 910,00 грн. на 28.01.08 року ще не був здійснений;

звідси, - залишок суми боргу становить 129153,59 грн. (193043,59 грн. –63890,00 грн.).

Відповідач не надав до справи доказів, які б спростували цей висновок.

ІІ.Заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

1.Згідно статті 11 ЦКУ зобов'язання для фізичних та юридичних осіб виникають внаслідок вчинення ними дій, передбачених цим Кодексом, укладення договорів та ін.

Як видно з матеріалів справи, зобов'язання відповідача –сплатити позивачеві по цій справі грошові кошти у розмірі 193043,59 грн. виникло на підставі рішення суду від 20.03.07 року (справа №2/45), носить самостійний характер та не є вимогою позивача –повторно стягнути з відповідача той самий борг, який уже стягнуто на підставі рішення суду від 24.09.04 року, - а тому воно підлягає виконанню з додержанням норм цивільного законодавства України, про які буде сказано нижче у цьому рішенні

Зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певні дії (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (частина 1 ст.509 ЦКУ).

Закон –ст.525 ЦКУ – не передбачає права на односторонню відмову від виконання зобов'язань, тобто і грошових у тому числі.

Згідно ст.526 ЦКУ зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 527 ЦКУ встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор –прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання.

Як сказано у частині 2 ст. 530 ЦКУ, якщо строк (дата) виконання боржником обов'язку не встановлені або визначені моменту пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний термін з дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не витікає з договору або акту цивільного законодавства..

Тобто Відповідач, отримавши вищезгадане рішення та наказ суду про стягнення з нього грошової суми у розмірі 193043,59 грн., повинен був вжити належних та вичерпних заходів, спрямованих на його виконання. Але, як видно з доказів, наявних у справі, відповідач лише частково вжив таких дій.

Звідси виходить, що дії Відповідача повинні оцінюватися з позиції ст.610 ЦКУ, в якій сказано: порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Правовими наслідками порушення зобов'язання, згідно зі ст.611 ЦКУ, є наслідки, встановлені договором або законом, між іншим:

3)сплата неустойки; 4)відшкодування збитків та моральної шкоди.

Таким чином виходить, що Відповідач є боржником, який прострочив (ст.612 ЦКУ).

Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за спричинені простроченням збитки (частина 2 ст.612 ЦКУ).

З урахуванням досліджених доказів, суд вважає, що позивачем доведено наявність вини відповідача у несвоєчасному виконанні грошового зобов'язання, покладеного на нього вищезгаданим рішенням суду, а тому особа, яка порушила зобов'язання ( у даному випадку –Відповідач), повинен нести відповідальність у зв'язку з наявністю його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 ЦКУ).

Боржник, який порушив зобов'язання, повинен відшкодувати кредиторові спричинені збитки.

Розмір збитків, спричинених порушенням зобов'язання, доказується кредитором (частини 1 та 2 ст.623 ЦКУ).

2.Матеріали справи свідчать, що відповідачем порушено виконання саме грошового зобов'язання, - про це прямо сказано як у рішенні суду, так і в виданому ним наказі, а тому суд вважає, що позивач правомірно вимагає застосування до відповідача правила статті 625 ЦКУ, в частині 1 якої сказано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

В частині 2 тієї з статті ЦКУ сказано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом, - при цьому у вказаній статті ЦКУ не йдеться про природу та підстави грошових зобов’язань, виконання яких прострочено.

Отже, чинне законодавство не передбачає права кредитора на стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання, - право однієї сторони на стягнення пені виникає лише у зв’язку з невиконанням або неналежним виконанням іншою стороною умов укладеного договору (ст. 611 ЦКУ); пеня за неналежне виконання відповідачем умов договорів №58/2002 від 09.07.02 року та №ЦХП-11-00804-14 від 25.03.04 року стягнута з нього судом на підставі рішення від 20.03.07 року (справа №2/45), - а значить вимога позивача про стягнення пені по даній справі (№8/21) не ґрунтується ані на її фактичних обставинах, ані на законі.

При вирішенні цього спору суд дійшов висновку, що сума несплаченого грошового боргу станом на 28.01.08 року, з якого слід вираховувати інфляційні нарахування та 3% річних, позивачем визначена невірно та фактично становить 129153,59 грн., а не 136969,18 грн. (згідно розрахунку).

З огляду на це сума інфляційних нарахувань складає 19485,70 грн., сума 3% річних – 3151,96 грн., - а всього –22637,66 грн.

Сума заявленої позивачем пені стягненню не підлягає.

Таким чином, позов підлягає задоволенню частково з підстав, про які сказано вище у цьому рішенні.

Відповідно до ст.ст.44,47-1 та 49 ГПК України судові витрати пропорційно сумі задоволених вимог покладаються на відповідача як на сторону, яка порушила закон, а саме:

державне мито –у сумі 226,37грн.;

витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу –36,03 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 11, 16, 509, 525, 526, 530, 610-612, 623, 625 ЦК України, керуючись ст.ст.44, 47-1, 49,75, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в :

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Авіакомпанія «Луганські авіалінії»», ідентифікаційний код 01131520, яке знаходиться за адресою: місто Луганськ, Аеропорт-39, - на користь Колективного підприємства фірма «АВК», ідентифікаційний код 25359819, яке знаходиться за адресою: місто Первомайськ, вул. Макаренка,8-а Луганської області, - інфляційні нарахування у сумі 19485 (дев’ятнадцять тисяч чотириста вісімдесят п’ять) грн. 70 коп., 3% річних –3151 (три тисячі сто п’ятдесят одна) 96 коп., - а всього –22637 грн. 66 коп., а також витрати по сплаті державного мита у сумі 226 (двісті двадцять шість) грн. 37 коп. та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 36 (тридцять шість) грн. 03 коп.; видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст.85 ГПК України у судовому засіданні 14.03.2008 року за згодою представників сторін оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного господарського суду Луганської області у 10-денний термін з дня підписання.

Рішення складено у повному обсязі та підписано – 17 березня 2008 року.

Суддя                                                    А.П.Середа