ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

"02" червня 2008 р. Справа № А18/178-08

м. Київ, вул. Комінтерну, 16

(зал судових засідань № 1)

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді А.Ю. Кошика, суддів В.М. Бабкіної, А.В. Маляренка при секретарі розглянувши матеріали адміністративної справи

за позовом Комунального підприємства Київської обласної ради "Білоцерківводоканал"

до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень

За участю представників:

Позивач - Селянко А.О.

Відповідач - Пилипенко М.І., Березовий Є.П., Мовчан Л.В., Русакова Н.І., Клецька Н.Є., Марченко ю.П., Кучеренко О.Є.

Суть спору:

До господарського суду Київської області звернулося Комунальне підприємство Київської обласної Ради «Білоцерківводоканал»(далі - позивач) з адміністративним позовом до Білоцерківської об’єднаної державної податкової інспекції Київської області (далі - віджповідач) про визнання нечинними податкового повідомлення-рішення № 3765/000004234/0 від 29 грудня 2007 року та податкового повідомлення –рішення № 3766/000003234/0 від 29 грудня 2007 року, що були винесені на підставі акту позапланової виїзної документальної перевірки від 25 грудня 2007 року за № 3936/23-4/033465549/434 Київського обласного комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Київоблводоканал», правонаступником якого є Комунальне підприємство Київської обласної Ради «Білоцерківводоканал».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач оскаржуваними податковими повідомленнями – рішеннями необґрунтовано визначив суму податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 2 216125 грн. та зменшив суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 1 633 040 грн., оскільки не довів в передбачений законом спосіб невідповідність рівню звичайних цін ціну укладеного 04 вересня 2007 року договору з ТОВ «Магнолія»на придбання торфу сільськогосподарського.

Відповідач у наданих суду письмових запереченнях з додатками проти заявленого позову заперечив, зазначив, що вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими, оскільки відповідно до листа Української універсальної товарної біржі від 13 листопада 2007 року звичайна ціна вартості торфу низинного становить 171 грн. 86 коп., що значно перевищує договірну ціну (1 200 грн. 00 коп. з ПДВ). Також, зауважив, що позивач не довів наявність в природі та в господарському обігу «торфу сільськогосподарського», який є товаром в зазначеному договорі з ТОВ «Магнолія».

Крім того, до початку судового засідання через канцелярію суду представником відповідача було надано: лист Головного управління статистики у Київській області від 07 квітня 2008 року за № 11-07/1420, з якого вбачається, що органами статистики статистична оцінка рівня цін реалізації торфу сільськогосподарського на внутрішньому ринку України не проводилась; висновок № 1352 від 08 квітня 2008 року судово –товарознавчої експертизи, проведеної Київським науково –дослідним інститутом судових експертиз по кримінальній справі № 02-3436 (порушена щодо виконуючого обов’язки начальника КОКП ВКГ «Київоблводоканал»Семеняка А.О.), згідно якого середня ринкова вартість торфу сільськогосподарського на внутрішньому ринку України станом на день укладеного договору складала 50 грн. 35 коп. за 1 тону; висновок Київського науково –дослідного інституту судових експертиз № 1353 від 15 квітня 2008 року про проведення судово –бухгалтерської експертизи, в ході якої встановлено нормативне та документальне підтвердження порушень податкового законодавства на підставі акту Білоцерківської ОДПІ від 25 грудня 2007 року за № 3936/23-4/033465549/434 документальної перевірки КОКП ВКГ «Київоблводоканал»стосовно формування підприємством податкового кредиту з ПДВ у вересні 2007 року при виконанні умов за договором з ТОВ «Магнолія».

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Білоцерківською об’єднаною державною податковою інспекцією Київської області в період з 10 по 21 грудня 2007 року було проведено позапланову виїзну документальну перевірку Київського обласного комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Київоблводоканал», правонаступником якого є комунальне підприємство Київської обласної ради «Білоцерківводоканал», з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість в рахунок майбутніх платежів за період з 01 вересня по 31 жовтня 2007 року. За результатами проведеної перевірки було складено Акт перевірки № 3936/23-4/033465549/434 від 25 грудня 2007 року. В ході проведеної перевірки встановлено порушення позивачем п. п. 7.4.1 п 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», яким встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги) та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Як вбачається з матеріалів справи, між КОКП ВКГ «Київоблводоканал», правонаступником якого є позивач –КП КОР «Білоцерківводоканал», та ТОВ «Магнолія»04 вересня 2007 року було укладено договір № 04/09-07 на придбання торфу сільськогосподарського. Відповідно до специфікації № 1 від 28 вересня 2007 року до договору кількість продукції складає 21000,0 тону загальною вартістю 25 200 000 грн., в тому числі ПДВ 4 200 000 грн. Вартість однієї тони торфу - 1000 грн. без ПДВ.

28 вересня 2007 року на виконання умов договору позивач перерахував ТОВ «Магнолія»попередню оплату за продукцію (20833,34 тон. торфу) на загальну суму 25 000 000 грн., в тому числі ПДВ 4 166 666 грн. 67 коп., внаслідок чого товариством «Магнолія»було видано податкову накладну за № 374 від 28 вересня 2007 року на суму 25 000 000 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ 4 166 666 грн. 67 коп.

Під час проведення перевірки відповідач поставив під сумнів вартість 1 тони товару, внаслідок чого звернувся до Української універсальної товарної біржі з запитом щодо ціни на торф низинний станом на день сплати позивачем покупцю грошових коштів –28 вересня 2007 року. Листом за № 145 від 13 листопада 2007 року Українська універсальна товарна біржа повідомила податковий орган, що ціна на торф низинний складає 24 євро за одну тону. Згідно офіційного курсу НБУ на 28 вересня 2007 року 1 євро становив 7,1609 грн. та відповідно звичайна ціна торфу становить 171 грн. 86 коп. за одну тону, а звичайна ціна збільшена на 20 % - 206,23 грн.

Таким чином, на думку податкового органу вартість торфу за договором з врахуванням звичайної ціни становить: 206,23 грн.х 20833,34 тон = 4 296 459,71 грн. (в т. ч. ПДВ 716 076,62).

У зв’язку з різницею між ціною, встановленою договором, і ціною, вказаною Українською універсальною товарною біржею, відповідач дійшов висновку, що позивач придбав продукцію за завищеною ціною на такі товари та як наслідок безпідставно завищив податковий кредит з ПДВ в сумі 3 450 590 грн. 05 коп., що відображено у відповідному розрахунку: 4 166 666,67 грн.–716 076, 62 грн.= 3 450 590, 05 грн.

Відповідно до пп. 1.20.1 п. 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Відповідно до п.п.1.20.2 п. 1.20 ст. 1 вказаного Закону для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів.

В свою чергу, ст. 13 Указу Президента України «Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності»№ 817/98 від 23 липня 1998 року встановлює, що індикативні або звичайні ціни на товари (роботи, послуги) для застосування їх у податкових або митних цілях установлюються на підставі статистичної оцінки рівня цін реалізації таких товарів (робіт, послуг) на внутрішньому ринку України, яка проводиться уповноваженим державним органом у визначеному ним порядку. Індикативні або звичайні ціни не можуть встановлюватися органами виконавчої влади, які використовують їх для нарахування та стягнення податків і зборів (обов'язкових платежів) та неподаткових платежів, крім випадків відсутності статистичних даних про рівень цін на окремі види товарів (робіт, послуг).

Тобто, вказаною правовою нормою визначається, що з метою отримання інформації щодо звичайної ціни на той чи інший товар (роботу, послугу) податковий орган має звернутися до регіонального управління статистики Міністерства статистики України.

Однак, під час судового розгляду справи було з’ясовано, що на момент проведення перевірки та винесення оскаржуваного податкового повідомлення –рішення передбачена законодавством процедура щодо отримання необхідної інформації для визначення звичайної ціни з боку відповідача проведена не була, що підтверджується наявністю лише листа від Української універсальної товарної біржі від 13 листопада 2007 року № 145.

В той же час, ст. 1 Закону України «Про товарну біржу»№ 1956-ХІІ визначено, що товарна біржа є організацією, що об'єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов'язаних з ним торговельних операцій. Товарна біржа діє на основі самоврядування, господарської самостійності, є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, власні поточні та вкладні (депозитні) рахунки в банках, печатку із своїм найменуванням.

Таким чином, відповідач порушив вказану процедуру отримання інформації щодо рівня звичайних цін. Суд також звертає увагу й на ту обставину, що запит відповідача до товарної біржі стосувався торфу низинного, тоді як товаром договору між позивачем та ТОВ «Магнолія»є торф сільськогосподарський.

Відповідачем під час судового розгляду справи було надано лист Головного управління статистики у Київській області від 07 квітня 2008 року за № 11-07/1420, з якого вбачається, що органами статистики статистична оцінка рівня цін реалізації торфу сільськогосподарського на внутрішньому ринку України не проводилась.

В той же час, пп. 1.20.6 п. 1.20 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»передбачено, що у разі коли на відповідному ринку товарів (робіт, послуг) не здійснюються операції з ідентичними (у разі їх відсутності - однорідними) товарами (роботами, послугами), або якщо неможливо визначити їх ціну через відсутність або недоступність відповідної інформації, звичайною ціною вважається ціна договору.

Судом також критично сприймаються надані відповідачем в якості доказів висновки Київського науково –дослідного інституту судових експертиз щодо середньої ринкової вартості торфу сільськогосподарського та встановлення порушень податкового законодавства з боку керівництва позивача, адже висновки зазначеної установи не слугують належним способом доказування рівня звичайних цін в Україні.

Твердження відповідача про відсутність в господарському обігу «торфу сільськогосподарського»спростовуються наступним.

Відповідно до Державного класифікатора продукції та послуг, затвердженого та введеного в дію наказом Держстандарту України від 30 грудня 1997 року № 822, до продукції добувної промисловості належить торф. Підкатегорія «торф»включає в себе: усі сорти торфу, включаючи висушений або агломерований торф, який використовується як паливо, розмолотий торф, торф'яну крихту і т. ін.; торф паливний фрезерний та кусковий; торф для сільського господарства та промислового перероблення; брикети та напівбрикети торф'яні.

В Державному класифікаторі продукції та послуг торф для сільського господарства має класифікаційний номер 10.30.10.103.

В судовому засіданні представник позивача також надав суду копію ГОСТу 4.105-83 «Системи показників якості продукції. Торф та продукти переробки торфу», що затверджений і введений в дію постановою Держстандарту СРСР від 30 листопада 1983 № 5613 та є на сьогодні чинним, з якого вбачається наявність в господарстві сільськогосподарського торфу.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Також судом було відхилено як необґрунтовані посилання відповідача на відсутність у контрагента позивача за договором поставки торфу ТОВ «Магнолія» торфу сільськогосподарського та відсутність правових підстав у позивача на укладення такого роду договорів в контексті Закону України «Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти»№ 1490-ІІІ від 22 лютого 2000 року (даний Закон втратив чинність згідно із Законом України від 20 березня 2008 року N 150-VI), враховуючи, що предметом оскарження у даній справі є податкові повідомлення –рішення, винесені на підставі Акту перевірки від 25 грудня 2007 року, тому прийняття до уваги судом фактів та обставин, які не увійшли до акту перевірки, не можуть розглядатись судом у якості належних доказів з огляду на вимоги статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, на підтвердження саме правомірності прийняття оскаржуваних рішень, адже за таких умов будуть змінені передбачені законодавством підстави для їх прийняття та порушено дотримання вимог належності та допустимості доказів.

З огляду на викладене, господарський суд визнає доведеними та обґрунтованими позовні вимоги КП КОР «Білоцерківводоканал», які відповідачем не спростовані, тому позов про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень Білоцерківської ОДПІ підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати в сумі 3,40 грн. судового збору відповідно до ст. 94 Кодекс адміністративного судочинства України підлягають відшкодуванню позивачеві з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, господарський суд

постановив:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Визнати нечинним податкове повідомлення –рішення Білоцерківської об’єднаної державної податкової інспекції Київської області від 29 грудня 2007 року за № 3765/000004234/0 в повному обсязі.

3.          Визнати нечинним податкове повідомлення –рішення Білоцерківської об’єднаної державної податкової інспекції Київської області від 29 грудня 2007 року за № 3766/000003234/0 в повному обсязі.

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь КП КОР «Білоцерківводоканал»3,40 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня її проголошення, якщо заява про апеляційне оскарження постанови не буде подана. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана, в двадцятиденний строк після надання заяви про апеляційне оскарження, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя

судді Бабкіна В.М.

Маляренко А.В.