ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2008 р.

Справа № 15/43-08-1005

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Петрова В.С.

При секретарі Стойковій М.Д.

За участю представників:

від позивача – Калиновська О.С.;

від третьої особи - не з'явився,

від відповідача – Жумбей Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача –Міністерство аграрної політики України, до Закритого акціонерного товариства „Кілійський виноробний завод” про зобов’язання підписати договір про внесення змін до договору оренди майна, –

ВСТАНОВИВ:

В засіданні суду від 04 квітня 2008 р. оголошувалась перерва до 21 квітня 2008 р. в порядку ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою та уточненнями до неї до Закритого акціонерного товариства „Кілійський виноробний завод”, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача –Міністерство аграрної політики України, про зобов’язання відповідача підписати договір про внесення змін до договору оренди цілісного майнового комплексу від 30.12.1992 р. (обліковий номер договору ) в редакції позивача. В обґрунтування позову позивач послався на наступне.

Між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та організацією орендарів Одеського заводу шампанських вин, правонаступником якої є ЗАТ „Одеський завод шампанських вин”, 30.12.1992 р. було укладено договір оренди цілісного майнового комплексу Кілійського виноробного заводу (обліковий номер договору ), згідно з яким позивач передав за актом прийому-передачі від 30.12.1992 р., а відповідач (організація орендарів орендного підприємства Кілійського виноробного заводу) прийняв у строкове платне користування цілісний майновий комплекс державного підприємства "Кілійський виноробний завод”, розташований за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Дунайська, 123, терміном на 5 років.

З метою приведення договору оренди від 30.12.1992 р. у відповідність до вимог законодавства між позивачем та відповідачем 12.12.2002 р. була укладена додаткова угода до вказаного договору оренди про внесення змін щодо його пролонгації на 3 роки з моменту її підписання. Договором від 30.01.2006 р. про внесення змін до договору оренди цілісного майнового комплексу „Кілійський виноробний завод” строк дії угоди від 12.12.2002 р. було пролонговано до 12.12.2015 р.

Так, позивач зазначає, що при укладанні вказаного договору оренди цілісного майнового комплексу була застосована орендна ставка, яка передбачена Методикою розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786, у розмірі 8%. При цьому позивач вказує, що при застосуванні конкретного розміру орендної ставки використовується Національний класифікатор України (Класифікатор видів економічної діяльності (КВЕД), який прийнятий наказом Держспоживстандарту України від 26.12.2005 р. № 375. З урахуванням виду економічної діяльності ДП „Кілійський виноробний завод” відповідно до КВЕД (15.93.0 –виробництво безалкогольних та слабоалкогольних), майно якого передавалося в оренду, орендна плата становила на момент укладання договору 11 254 грн. без ПДВ за базовий місяць.

Проте, позивач зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 р. № 1846 „Про внесення змін до Методики розрахунку порядку використання плати за оренду державного майна”, яка набрала чинності з дня її прийняття, були затверджені нові орендні ставки за використання цілісних майнових комплексів. З дня прийняття зазначеної Постанови Кабінету Міністрів України орендна ставка за використання цілісного майнового комплексу підприємств з метою випуску лікеро-горілчаної та виноробної промисловості становить - 10%.

Таким чином, на думку позивача, орендна ставка за використання цілісного майнового комплексу державного підприємства „Кілійський виноробний завод” з моменту внесення змін до Методики повинна становити 10%, а орендна плата без урахування ПДВ за базовий місяць –21 465,90 грн.

У зв'язку з вищенаведеним позивачем було направлено відповідачу претензію від 21.12.2007 р. № 1/8480 про зобов'язання орендаря –ЗАТ „Кілійський виноробний завод” підписати зміни до договору оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства „Кілійський виноробний завод” від 30.12.1992 р. в редакції позивача із наданням договору про внесення змін та розрахунку орендної плати, які підписані позивачем.

Однак, в порушення вимог п. 10.3 договору та ст. 7 Господарського процесуального Кодексу України, вищевказаної Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 р. № 1846 відповідачем до теперішнього часу зміни до договору не підписані.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 17.03.2008 р. порушено провадження у справі № 15/43-08-1005 та справу призначено до розгляду в засіданні суду.

Третя особа позовні вимоги підтримує та вважає їх правомірними, про що зазначено у письмових поясненнях по справі (а.с. 41-42).

Відповідач позовні вимоги не визнає та вважає їх необґрунтованими з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву (а.с. 38-39), тому просить суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив наступне.

30 грудня 1992 року між Одеським регіональним відділенням Фонду державного майна України (орендодавець) та організацією орендарів орендного підприємства Кілійського виноробного заводу (орендар) був укладений договір оренди (а.с. 7-13), згідно якого регіональне відділення ФДМУ передало організації орендарів в оренду майно Кілійського виноробного заводу, про що був складений акт прийому і передачі в оренду майна (а.с. 14-15).

12 грудня 2002 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (орендодавець) та Закритим акціонерним товариством „Кілійський виноробний завод” (орендар), що є правонаступником Організації орендарів та Орендного підприємства „Кілійський виноробний завод”, була укладена додаткова угода до договору оренди від 30.12.1992 р. (а.с. 18-23), згідно якої позивач передав відповідачу за актом прийому-передачі від 12.12.2002 р. (а.с. 24) у строкове платне користування державне майно цілісного майнового комплексу „Кілійський виноробний завод” за адресою: 68300, Одеська область, м. Кілія, вул. Дунайська, 123, склад і вартість якого визначені відповідно до акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу „Кілійський виноробний завод”, затвердженого наказом Регіонального відділення ФДМУ по Одеській області від 29.11.2002 р. № 1041 та протоколу про результати інвентаризації, складеного станом на 31.10.2002 р. Згідно п. 10.1 вказаної додаткової угоди до договору оренди термін її дії складає 3 роки. Відповідно до п. 3.1 цієї додаткової угоди орендна плата за користування об’єктом оренди визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786 (зі змінами), та становить за базовий місяць оренди (листопад 2002 р.) 11 254 грн. з орендною ставкою 8% згідно розрахунку орендної плати (а.с. 25).

Як вбачається з матеріалів справи, 30 січня 2006 р. до вищевказаного договору оренди від 30.12.1992 р. зі змінами і доповненнями, внесеними додатковою угодою від 12.12.2002 р., був укладений договір, згідно якого до договору оренди цілісного майнового комплексу „Кілійський виноробний завод” в редакції додаткової угоди від 12.12.2002 р. були внесені зміни щодо строку дії договору оренди, а саме: договір оренди цілісного майнового комплексу „Кілійський виноробний завод” укладено терміном на 10 років з 12.12.2005 р. по 12.12.2015 р.

Як вказує позивач, Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 р. № 1846 „Про внесення змін до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна”, яка набрала чинності з дня її прийняття, були затверджені нові орендні ставки за використання цілісних майнових комплексів, а саме: орендна ставка за використання цілісних майнових комплексів державних підприємств лікеро-горілчаної та виноробної промисловості склала 10%.

Таким чином, позивач вважає, що орендна плата за використання відповідачем цілісного майнового комплексу „Кілійський виноробний завод” з моменту внесення змін до Методики повинна становити з урахуванням орендної ставки 10% 21 465,90 грн. за базовий місяць без урахування ПДВ.

Так, позивач звернувся до відповідача з претензією № 1/8480 від 21.12.2007 р. про зобов’язання відповідача підписати зміни до договору оренди цілісного майнового комплексу „Кілійський виноробний завод” від 30.12.1992 р. зі змінами і доповненнями в редакції позивача, до якої був доданий договір про внесення зміни до договору оренди цілісного майнового комплексу „Кілійський виноробний завод” від 30.12.1992 р., зі змінами і доповненнями, внесеними додатковою угодою від 12.12.2002 р. та договором про внесення змін від 30.01.2006 р., а також розрахунок плати за оренду цілісного майнового комплексу „Кілійський виноробний завод”. Згідно проекту вказаного договору про внесення зміни орендна плата за використання відповідачем цілісного майнового комплексу „Кілійський виноробний завод” становить 21465,90 грн. без ПДВ за базовий місяць –січень 2007 року. При цьому в проекті договору зазначено, що вказані зміни діють з 01 січня 2007 року. Також договором передбачено, що відповідач протягом трьох місяців з моменту підписання цих змін сплачує до Державного бюджету орендну плату, донараховану з 01.01.2007 року.

Однак, запропонований проект договору про внесення зміни до договору оренди від 30.12.1992 р. не був підписаний відповідачем, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Між тим, як передбачено п. 10.3 додаткової угоди від 12.12.2002 р. до договору оренди від 30.12.1992 р., зміни і доповнення або розірвання цієї угоди допускаються за взаємною згодою сторін. Зміни та доповнення, що пропонується внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншій стороні.

Також відповідно до положень ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Однак, в порушення вищезазначеного порядку позивачем відповідна пропозиція стосовно внесення змін до договору щодо орендної плати на адресу відповідача не направлялась, що не спростовано позивачем, замість пропозиції на адресу відповідача була надіслана претензія № 1/8480 від 21.12.2007 р. в порядку ст. 5-7 ГПК України.

Крім того, як випливає зі змісту позовних вимог, позивач просить зобов’язати відповідача підписати договір про внесення змін до договору оренди цілісного майнового комплексу від 30.12.1992 р., які мають діяти з 01 січня 2007 року, тобто із зворотною дією, тоді як відповідач за 2007 рік сплатив орендну плату за користування цілісним майновим комплексом „Кілійський виноробний завод”.

Як встановлено частиною 3 ст. 632 Цивільного кодексу України, зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Посилання позивача на те, що укладений сторонами договір оренди є довгостроковим та закінчується 12.12.2015 р., тобто ще не виконаний, судом до уваги не приймаються, оскільки орендна плата за умовами вищевказаного договору оренди сплачується відповідачем за кожен місяць, а не єдиним платежем за весь час використання державного майна.

До того ж згідно положень ст. 651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін. Розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї з сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об'єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України.

Однак, істотних змін стану об’єкту оренди не відбувалось. Як з’ясовано судом, підставою для перерахування орендної плати стали внесені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 р. № 1846 зміни до Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду державного майна, які набули чинності 27.12.2006 р. Однак, претензія з вимогою укласти відповідну додаткову угоду позивачем була надіслана відповідачу 21.12.2007 р., майже через рік після набуття чинності змін до вказаної Методики.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд не вбачає підстав для зобов’язання відповідача підписати договір про внесення змін до договору оренди від 30.12.1992 р. зі змінами і доповненнями в редакції позивача щодо зміни орендної плати, починаючи з 01 січня 2007 року.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов’язковим.

Оцінюючи надані докази в сукупності та приймаючи до уваги вищевикладене, господарський суд Одеської області вважає позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача –Міністерство аграрної політики України, до Закритого акціонерного товариства „Кілійський виноробний завод” про зобов’язання підписати договір про внесення змін до договору оренди майна відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття.

Суддя Петров В.С.