ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

29.07.2008

Справа №2-16/1773-2008А

за позовом - Республіканського підприємства "Джанкойське "Міжрайпаливо", (96100, м. Джанкой, вул.. промислова, 3, р/р 14 в КФ ВАТ Ін промбанк м. Феодосія, МФО 384481, код ЄДРПО 01884567)

до - Джанкойської ОДПІ в АР Крим, (96100, м. Джанкой, вул. Дзержинського, 30 код ЄДРПО 23191959)

про скасування податкового повідомлення-рішення.

Суддя В.А.Омельченко

Секретар судового засідання Хлебнікова Н.С.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача – Колініченко О.І.- довіреність б/н від 04.01.08р., представник; представник, Вірста Л.С. – представник, дов. б/н від 04.01.08 р.;

від відповідача – Казанцева З.Т.– гол. держ. под. інспектор, дов. № 2 від 08.01.08 р.;

Суть спору - Позивач – Республіканське підприємство «Джанкойське «Міжрайпаливо» звернувся до Господарського суду АР Крим з позовом до Джанкойської ОДПІ в АР Крим про скасування податкового повідомлення-рішення №0/0 від 17.08.2006р. на суму 4132,02 грн. за затримку граничного терміну сплати податкового зобов’язання за період з 30.05.2005р. – 26.07.2006р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки, викладені відповідачем в акті невиїзної документальної перевірки з питання сплати податку на додану вартість №1540/15-02/01884567 від 08.08.2006р., покладеному в основу спірного податкового повідомлення-рішення, є необґрунтованими і не відповідають фактичним обставинам, оскільки відповідачем не враховані призначення платежів, зроблених позивачем у погашення зобов’язань з ПДВ, що суперечить п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами» № 2181-Ш від 21.12.2000р. Вважає також, що оскільки п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 суперечить п. 7.7 ст. 7 вищевказаного Закону, підлягає застосуванню передбачене у п.п. 4.4.1 п. 4.1 ст. 4 цього Закону правило про «конфлікт інтересів», відповідно до якого у разі неоднозначного трактування прав і обов’язків платників податків чи контролюючих органів, в результаті чого є можливість прийняти рішення як на користь платника податків, так і контролюючого органу, рішення повинно прийматись на користь платника податків.

Відповідач проти позову заперечує та вказує, що погашення зобов’язань платників податків відбувається з урахуванням норм п.п. 7.1.1 п. 7.1 та п. 7.7 ст. 7 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” №2181-Ш від 21.12.2000р. з наступними змінами і доповненнями – існуючий у платника податків податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов’язань, що не є податковим боргом, в порядку календарної черговості його виникнення. Крім того, вважає, що оскільки позивачем допущено порушення п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України – порушення граничних строків сплати узгоджених податкових зобов’язань, за що п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України № 2181-Ш від 21.12.2000р. передбачена відповідальність у вигляді застосування штрафних санкцій, спірне податкове повідомлення-рішення є правомірним та обґрунтованим.

Позивач не погодився із запереченнями відповідача та у своєму відзиві зазначив, що самостійно визначені ним у декларації за квітень 2005р. податкові зобов’язання з ПДВ в розмірі 8264,00 грн. були вчасно сплачені ним в сумі 6500,00 грн., а в сумі 1500,00грн. - з порушенням граничного строку сплати на 30 днів, за що можливе застосування штрафних санкцій в розмірі 150,00 грн. Решту несплаченого податкового зобов’язання – 264,00 грн. відповідно до вимог п.п. 5.4.1 п. 5.4 ст. 5 Закону України № 2181-Ш від 21.12.2000р. позивач вважає сумою свого податкового боргу, погашати який відповідач самостійно та на свій розсуд не мав права.

У ході розгляду справи було оголошено перерву у судовому засіданні в порядку ст. 150 КАС України, після закінчення якої провадження по справі було продовжено.

Після вияснення усіх обставин справи, та перевірення доказів, суд перейшов до судових дебатів, які почались у судовому засіданні, що відбулося 29.07.2008 року.

Після закінчення дебатів сторін, суд віддалявся для ухвалення рішення по даній справі до нарадчої кімнати.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, а також заслухавши представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

08.08.2006р. Джанкойською об’єднаною державною податковою інспекцією в Автономній Республіці Крим проведена невиїзна документальна перевірка Республіканського підприємства „Джанкойське „Міжрайпаливо” з питання своєчасності сплати податку на додану вартість за період з 30.05.2005р. по 26.07.2006р., за результатами якої складено акт перевірки №1540/15-02/01884567 від 08.08.2006р.

Під час перевірки встановлено порушення позивачем вимог п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” № 2181-Ш від 21.12.2000р. з наступними змінами і доповненнями, що виразилося у порушенні граничних строків сплати узгодженого податкового зобов’язання з ПДВ по податковій декларації з ПДВ № 8089 від 19.05.2005р. за квітень 2005р. на строк більше 90 календарних днів, за що до позивача на підставі п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 вищевказаного Закону України застосовані штрафні санкції в розмірі 50% від суми погашеного податкового боргу на суму 4132,02грн.

Вказаний акт перевірки був покладений в основу податкового повідомлення-рішення №0/0 від 17.08.2006р.

Суд вважає, що позовні вимоги РП «Джанкойське „Міжрайпаливо» є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

П. 6.1.7 Інструкції про порядок застосування та стягнення сум штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби визначає, що про застосування штрафних санкцій за порушення граничних строків сплати узгоджених податкових зобов’язань складається податкове повідомлення за формою та згідно з вимогами, установленими Порядком направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 21.06.2001 N 253, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06.07.2001 за N 567/5758 (зі змінами та доповненнями).

З форми податкового повідомлення за порушення граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання (форма "Ш") слідує, що в основу такого повідомлення може бути покладено виключно акт перевірки, до якого п. 1.7., п. 2.3.2 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 327 від 10.08.2005р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.08.2005р. за № 925/11205 (далі – Порядок № 327), встановлені вимоги про те, що факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства викладаються в акті невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Відповідно до п.2.3.4 Порядку не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень перевіряючими, які не мають підтверджених доказів.

При цьому, ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов’язує органи державної влади, органи місцевого самоврядування та їх посадових осіб діяти тільки з підстав, в межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Не дослідження відповідачем первинних документів позивача призвело до відображення в акті перевірки даних, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, відповідно до наданих позивачем первинних документів, що підтверджують сплату ним самостійно узгоджених у податковій декларації з ПДВ за квітень 2005р. податкових зобов’язань в сумі 8264,00грн. (граничний строк сплати – 30.05.2005р.), вказане податкове зобов’язання сплачено ним вчасно в сумі 6500,00грн., а саме: платіжними дорученнями № 386 від 29.04.2005р. на суму 1500,00грн., № 395 від 24.05.2005р. на суму 2000,00грн., № 399 від 30.05.2005р. на суму 3000,00грн.

Вказані платіжні доручення мають призначення платежів „ПДВ за квітень місяць 2005р.” та прийняті банком до виконання.

П. 3 ч. 1 ст. 9 Закону України „Про систему оподаткування” визначає, що платники податків і зборів (обов'язкових платежів) зобов'язані сплачувати належні суми податків і зборів (обов'язкових платежів) у встановлені законами терміни.

При цьому, ч. 4 ст. 9 Закону України “Про систему оподаткування” обумовлено, що обов’язок юридичної і фізичної особи по сплаті податків і зборів (обов’язкових платежів) припиняється у зв’язку зі сплатою податку, збору (обов’язкового платежу).

Відповідно до п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України № 2181-Ш від 21.12.2000р. активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду. В інших випадках платники податків самостійно визначають черговість та форми задоволення претензій кредиторів за рахунок активів, вільних від заставних зобов'язань забезпечення боргу.

Джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна і немайнових цінностей, випуску цінних паперів, у тому числі корпоративних прав, отримані у позику (кредит), а також з інших джерел з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (п.п. 7.1.1 п. 7.1 ст. 7 Закону України № 2181-Ш від 21.12.2000р.)

За таких обставин, оскільки податкові зобов’язання з ПДВ в розмірі 6500,00грн. сплачені позивачем вчасно, суд вважає, що застосування штрафних санкцій в розмірі 3250,00грн. є безпідставним.

В той же час, як вбачається з акту перевірки, розрахунок штрафних санкцій здійснено відповідачем без урахування даних платіжних доручень, а в його основу покладені данні про ті платежі, якими позивач сплачував зовсім інші зобов’язання та інший податковий борг.

Як вбачається з матеріалів справи, прострочення сплати на 30 днів допущена позивачем на суму 1500,00грн., сплачених платіжним дорученням № 441 від 29.06.2005р., у зв’язку з чим суд доходить висновку про обґрунтованість застосування до позивача згідно зі спірним податковим повідомленням-рішенням штрафних санкцій в розмірі 10% від суми погашеного боргу на суму 150,00грн. (п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України № 2181-Ш від 21.12.2000р.).

Суд погоджується також з доводами позивача про те, що решта несплаченого ним податкового зобов’язання з ПДВ в розмірі 264,00 грн., внаслідок її несплати позивачем, відповідно до вимог п.п. 5.4.1 п. 5.4 ст. 5 Закону України № 2181-Ш від 21.12.2000р. стала сумою податкового боргу.

Оцінивши доводи відповідача про те, що нарахування штрафних санкцій здійснено ним у зв’язку з погашенням податкового боргу в порядку календарної черговості його виникнення на підставі п 7.7 ст. 7 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” № 2181-Ш від 21.12.2000р., суд вважає їх такими, що не ґрунтуються на вимогах податкового законодавства та суперечать п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України № 2181-Ш від 21.12.2000р., згідно якого активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду. В інших випадках платники податків самостійно визначають черговість та форми задоволення претензій кредиторів за рахунок активів, вільних від заставних зобов'язань забезпечення боргу.

П.п. 7.7 ст. 7 Закону встановлена рівність бюджетних інтересів та передбачено, що податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

Проте суд вважає, що вказана норма стосується виключно платників податків, адже податкові зобов’язання та податковий борг згідно з вимогами ст. 1 даного Закону погашає саме він, і п. 7.7 ст. 7 Закону не дає права податковим органам направляти кошти підприємства на свій розсуд, всупереч призначенням платежів, зазначених платником у платіжних дорученнях.

Оцінивши доводи відповідача стосовно того, що відповідно до п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України № 2181-Ш від 21.12.2000р. платники податків самостійно визначають черговість та форми задоволення претензій кредиторів тільки за рахунок активів, вільних від заставних зобов’язань забезпечення боргу, а тому, оскільки активи позивача перебували у податковій заставі, відповідач мав право здійснювати перенаправлення коштів позивача з поточних платежів в погашення його податкового боргу, суд вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Так, п.п. 8.6.2 п. 8.6 ст. 8 Закону України № 2181-Ш від 21.12.2000р. визначає, що платник податків, активи якого перебувають у податковій заставі, має право здійснювати операції з коштами без їх узгодження з податковим органом, за винятком операцій, визначених у підпункті "б" підпункту 8.6.1 цього пункту.

В свою чергу, п.п. "б" підпункту 8.6.1 п. 8.6 ст. 8 Закону визначає, що платник податків, активи якого перебувають у податковій заставі, здійснює вільне розпорядження ними, за винятком операцій, що підлягають письмовому узгодженню з податковим органом, а саме - використання об'єктів нерухомого чи рухомого майна, майнових чи немайнових прав, а також коштів для здійснення прямих чи портфельних інвестицій, а також цінних паперів, що засвідчують відносини боргу, надання гарантій, поручительств, уступлення вимоги та переведення боргу, виплату дивідендів, розміщення депозитів або надання кредитів.

Сплата податків до бюджету під вищевизначений перелік операцій, які підлягають письмовому узгодженню з податковим органом, не підпадає.

Відповідач не навів суду жодної норми законодавства, яка б наділяла органи державної податкової служби повноваженням по самостійному розпорядженню коштами платника податків на свій розсуд та всупереч волі платника.

Крім того, п. 11 ст. 11 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” наділяє органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, правом застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми недоїмки, пені у випадках, порядку та розмірах, встановлених законами України, але не наділяє їх правом самостійно розпоряджатись коштами платника податків на свій розсуд.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, з позовом до РП „Джанкойське „Міжрайпаливо” про стягнення податкового боргу з ПДВ в розмірі 264,00грн. Джанкойська ОДПІ не зверталась, а самостійно погасила цей борг за рахунок поточних платежів позивача, внаслідок чого і дійшла висновку про порушення позивачем граничних строків сплати податкових зобов’язань.

Ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, належних доказів того, що нарахування застосованих до позивача штрафних санкцій спірним податковим повідомленням-рішенням здійснено правильно та правомірно, на підставі первинних документів позивача, Джанкойською ОДПІ суду не надано.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги РП «Джанкойське „Міжрайпаливо» є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, а саме: у сумі 3982,02 грн. (3250 грн. + 600 грн. + 132,02 грн., де 600 грн. – це штрафні санкції за прострочення сплати 1500 грн. за мінусом обґрунтовано нарахованих фінансових санкцій у сумі 150 грн.; а 132,02 грн. – це штрафні санкції, які застосовані відповідачем на суму несплаченого податкового зобов’язання у сумі 264 грн.).

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь у розмірі 3,40грн. з Державного бюджету України на підставі ч. 1 ст. 94 КАС України.

Вступна та резолютивна частина постанови оголошені в судовому засіданні – 29.07.2008 року.

Постанова складена у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України – 04.08.2008 р.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 94, 98, 122, 158-164, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Скасувати податкове повідомлення-рішення Джанкойської об’єднаної державної податкової інспекції №0/0 від 17.08.2006р. у сумі 3982,02грн. за затримку граничного терміну сплати податкового зобов’язання за період з 30.05.2005р. – 26.07.2006р..

3. В іншій частині позову (в частині скасування податкового повідомлення-рішення Джанкойської об’єднаної державної податкової інспекції №0/0 від 17.08.2006р. у сумі 150,00 грн.) відмовити.

4. Стягнути з Державного бюджету України (р/р 0002 у банку отримувача: Управління Державного казначейства в АР Крим, отримувач: Держбюджет м. Сімферополь, МФО 824026, ЗКПО 22301854) на користь Республіканського підприємства «Джанкойське Міжрайпаливо» (96100, АР Крим, м. Джанкой, вул. Промислова, 3, ЗКПО 01884567; банківські реквізити: р/р 14 в КФ ВАТ Ін промбанк м. Феодосія, МФО 384481) 03,40грн. судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня складання постанови в повному обсязі, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку передбаченому ч.5 ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі не подання відповідної заяви ( ст. 254 КАС України).

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Омельченко В.А.