ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

04.08.08                                                                                           Справа № 10/100

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Марко Р.І.,

при секретарі Чаплик І.Д.,

з участю представників:

позивача – з”явився,

відповідача 1 – не з”явився,

відповідача 2 –не з”явився,

розглянув апеляційну скаргу Збаразької міжрайонної державної податкової інспекції, м.Збараж

на постанову господарського суду Рівненської області від 19.09.2006 року, суддя Юрчук М.І., в справі №10/100,

за позовом Збаразької міжрайонної державної податкової інспекції, м.Збараж

до відповідача 1: приватного підприємства «Раян», м.Кузнецовськ

до відповідача 2: приватного підприємства «Бліц», м.Кам»янець-Подільський

про: визнання недійсним договору купівлі-продажу №0111/1-4 від 01.11.2005 року,

ВСТАНОВИВ:

постановою господарського суду Рівненської області від 19.09.2006 року відмовлено в задоволенні позовних вимог Збаразької міжрайонної державної податкової інспекції до приватного підприємства «Раян»та до приватного підприємства «Бліц»про визнання недійсним договору купівлі-продажу №0111/1-4 від 01.11.2005 року на підставі ст.215 ЦК України та ст.207 ГК України, оскільки позивачем не доведено, що угода укладена з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків за даною угодою. При цьому, судом зазначено, що підстава, на яку покликався позивач для визнання спірної угоди недійсною –визнання недійсними установчих документів ПП «Раян»з моменту їх реєстрації згідно рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 22.02.2006 року, на час прийняття постанови відпала, оскільки вказане рішення суду скасовано в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати і позов задоволити, з підстав неповного з”ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення вимог норм матеріального права, апелюючи тим, що підтвердженням укладення спірної угоди з метою, суперечною інтересам держави і суспільства є неподача відповідачем 1 податкової звітності, відсутність основних фондів підприємства, складських приміщень, працівників та нотаріально посвідчені пояснення засновника підприємства, а також відсутність сплати податкових зобов»язань.

Скаржник не погоджується з висновком суду про відсутність підстав для скасування спірної угоди з огляду на скасування рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 22.02.2006 року, оскільки ухвала апеляційного суду від 20.07.2006 року, якою скасовано вказане рішення, оскаржена податковим органом в касаційному порядку, а тому остаточного рішення по даній справі ще не має.

З наведеного скаржник також покликається на порушення місцевим судом його прав щодо рівності всіх учасників в судовому процесі, оскільки судом задоволено клопотання відповідачів про зупинення провадження в справі до розгляду справи про скасування установчих документів ПП «Раян»в апеляційному провадженні, проте, відмовлено в задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження в справі до розгляду вищезазначеної справи в касаційному порядку.

В зв»язку з наведеним апеляційним господарським судом задоволено клопотання податкового органу про зупинення провадження до вирішення справи №22а-620, про що винесено ухвалу від 14.02.07 року. За результатами касаційного провадження по справі №22а-620 ухвалою апеляційного суду Волинської області від 17.03.2008 року ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 20.07.2006 року залишено без змін.

В судове засідання представники відповідачів не з"явилися, поштові конверти з ухвалами суду та повістками повернулися з відміткою, що дані організації із зазначеної адреси вибули. Жодної інформації щодо місцезнаходження ні суду, ні податковому органу відповідачами не подано, а тому суд вважає за можливе справу розглянути без їх участі за наявними в справі доказами за останньовідомим місцем знаходженням відповідачів.

Суд, заслухавши пояснення представника податкового органу з його участю на засіданні та дослідивши наявні докази по справі, встановив, що 01.11.2005 року між ПП «Раян»та ПП «Бліц»укладено договір купівлі-продажу №0111/1-4 нафтопродуктів на суму 900 млн.грн., згідно якого відповідач 1 передає у власність відповідача 2 нафтопродукти в асортименті по частково на умовах ЕХУ франко-термінал.

Як вбачається з матеріалів справи, ПП «Бліц»звернулося до контрагента з вимогою №87 від 18.11.2005 року про відвантаження зимового дизпалива в кількості 240 тонн. Відповідно до акту приймання-передачі нафтопродуктів від 16.11.2005 року ПП «Бліц»отримало у власність 25,13 тон бензину, суму ПДВ якого при придбанні віднесено до податкового кредиту.

Підставою для визнання спірної угоди недійсною на час слухання справи в місцевому суді позивач зазначав рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 22.02.2006 року, яким визнано недійсними установчі документи ПП «Раян»з моменту їх реєстрації.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, на час прийняття рішення місцевим судом рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 22.02.2006 року скасовано ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 20.07.2006 року та провадження в справі припинено в зв»язку з непідвідомчістю.

В процесі апеляційного провадження судом встановлено, що ухвала апеляційного суду Тернопільської області від 20.07.2006 року залишена без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 17.03.2008 року (з правами касаційної інстанції). Доказів про звернення з таким позовом за підвідомчістю податковим органом суду не представлено.

Додатковою підставою визнання спірної угоди недійсною скаржник зазначає неподачу відповідачем 1 податкової звітності, відсутність основних фондів підприємства, складських приміщень, працівників та нотаріально посвідчені пояснення засновника підприємства, а також відсутність сплати податкових зобов»язань.

Частиною ч.1 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

В частині першій ст.215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Необхідними умовами для визнання угоди недійсною відповідно до вищезазначеної норми є її укладення з метою за відомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків за даною угодою. Наявність умислу в сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона) усвідомлювали чи повинні були усвідомлювати протиправність угоди, що укладається, суперечність її інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Пленум Верховного Суду України в пункті 6 Постанови №3 від 28.04.1978р. “Про судову практику в справах про визнання угоди недійсною” роз”яснив, що до таких угод належать угоди, спрямовані на приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування доходів, використання всупереч закону колективної, державної або чиєїсь приватної власності з корисливою метою тощо. Умисел юридичної особи - сторони у договорі визначається умислом посадової особи, яка підписала (уклала) угоду від імені такої юридичної особи і яка мала такі повноваження на момент її підписання.

Умисел фізичної особи може бути доведено рішенням суду, або доказами про вчинення нею дій скерованих на досягнення мети завідомо суперечної інтересам держави та суспільства.

Крім того, п. 7.3. постанови Пленуму ВГС України "Про заходи щодо забезпечення однакового і правильного застосування законодавства про податки" від 25.07.2002 року № 1056 зазначено, що доказами спрямованості угод на приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування прибутків та доходів можуть бути, зокрема, надані податковими органами відомості про відсутність підприємства, організації (сторони угоди) за юридичною та фактичною адресою, визнання недійсними в установленому чинним законодавством установчих (статутних) документів, неподання податкової звітності до органів державної податкової служби, скасування державної реєстрації суб"єкта підприємницької діяльності тощо.

Із змісту спірного договору, не вбачається про наявність у контрагентів, або хоча б в одного, мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а саме –умов щодо порушення порядку сплати податку на додану вартість, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо відсутності доказів наявності мети та умислу завідомо суперечного інтересам держави і суспільства.

Сторони за спірним договором на час його укладення були зареєстровані органами державної реєстрації і перебували на обліку в державних податкових інспекціях за місцем знаходження юридичної адреси, як платники податків та одержали свідоцтво на додану вартість, що свідчить про укладення договору правоздатними юридичними особами.

Крім цього, оподаткування певної операції є наслідком цивільних правовідносин, за які настає відповідальність передбачена чинним законодавством, і порушення порядку сплати податків одного із контрагентів за угодою не може впливати, в даному випадку, на вирішення питання щодо недійсності спірного договору. Податковим органом не спростовані доводи позивача про те, що на момент здійснення господарських операцій ПП «Раян» було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі, у нього було свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість.

За таких обставин, не передбачена діючим податковим законодавством відповідальність покупця(в даному випадку –відповідача 1) за несплату податків контрагентами угод, так і за можливу недостовірність відомостей про них, включених до Єдиного державного реєстру, за умови необізнаності покупця щодо такої.

Закон України «Про податок на додану вартість»не пов»язує право на віднесення до податкового кредиту, сплачених сум ПДВ в ціні товару, окрім тих, підстав, які викладені у змісті цього закону і додаткових підстав не передбачає, в тому числі, і щодо визнання в наступному недійсними державну реєстрацію, реєстрацію платником ПДВ.

Чинним на момент розгляду справи Законом "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" було встановлено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними (ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону).

Оскільки доказів на визнання угоди недійсною з підстав передбачених в зазначеній нормі Закону позивачем не надано і судом не встановлено, а тому підстав для визнання спірного договору недійсним немає.

З вищенаведеного доводи скаржника про скасування постанови місцевого суду є безпідставними.

Постанова місцевого суду прийнята у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для її скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 КАС України, суд,

ухвалив:

постанову господарського суду Рівненської області від 19.09.2006 року в справі за №10/100 залишити без змін, а апеляційну скаргу Збаразької міжрайонної державної податкової інспекції –без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий -суддя: С.М.Бойко

Судді: Т.Б.Бонк

Р.І.Марко