ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 07/1602а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2008 р.

14год. 30хв., м. Черкаси

За адміністративним позовом контрольно-ревізійного управління у Черкаській області

до дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії „Хліб України” „Шполянський елеватор”

про спонукання до вчинення дій

Суддя Дорошенко М.В.

Секретар судового засідання Ковба І.М.

Представники сторін:

від позивача: Чепурний О.П. –за довіреністю від 24.04.2008р., Постоленко І.В. –за довіреністю від 19.06.2008р.;

від відповідача: Чорногал Г.В. –за довіреністю від 02.06.2008р.

Заявлено адміністративний позов про зобов’язання відповідача поновити у бухгалтерському обліку кредиторську заборгованість перед його працівниками та відшкодувати останнім витрати на відрядження у сумі 3780грн. згідно з додатком №13 до акту ревізії від 27.04.2007р. №07-28/007.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що проведеною ним ревізією відповідача було встановлено, що останній в період з 01.07.2005р. по 31.01.2006р. в порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.1999р. №663 „Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон” проводив відшкодування добових витрат своїм працівникам, які направлялися у відрядження, у сумах, менших від встановлених названою постановою граничних норм. Усього за вказаний період сума заниження склала 3780грн. Лист вимогу позивача від 04.05.2007р. №23-07/53-2536 про усунення цього порушення відповідач залишив без відповіді і виконання, що порушує інтереси держави в частині дотримання встановленого порядку управління в сфері регулювання трудових відносин та забезпечення права громадян на належні умови праці.

У засіданні суду представники позивача адміністративний позов підтримали з викладених у ньому підстав.

Відповідач проти позову заперечив, оскільки вважає, що заявлені позивачем вимоги не стосуються питань збереження і використання активів відповідача, тому позивач згідно з п. 10 ст. 10 Закону України від 26.01.1993р. №2939-ХІІ „Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні” не мав права заявляти такий позов.

Крім того, відповідач зазначив, що при відрядженнях працівників у межах області його легковим автомобілем добові витрати виплачувалися у сумі 6грн. за день фактично як доплата за роз’їзний характер роботи. Накази на відрядження працівників не видавалися, тому їх поїздки не можна вважати відрядженнями. Таким працівникам як комбайнери та водії, які працювали на польових роботах, також проводилася доплата за роз’їзний характер роботи у сумі 6грн. за день, оскільки їм було забезпечене триразове безкоштовне харчування.

У засіданні суду представник відповідача підтримав заперечення проти позову.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив наступне.

У березні, квітні 2007р. позивачем на виконання плану контрольно-ревізійної роботи Головного контрольно-ревізійного управління України на перший квартал 2007р. була проведена ревізія фінансово-господарської діяльності відповідача за період роботи з 01.07.2005р. по 31.12.2006р. За результатами цієї ревізії був складений акт від 27.04.2007р. №07-28/007.

Ревізією було встановлено, що відповідач у другому півріччі 2005р. та в січні 2006р. в порушення вимог абзацу 3 п. 1.5 постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.1999р. №663 „Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон” проводив відшкодування добових витрат своїм працівникам у сумі 6грн. замість встановленої названою постановою граничної норми у 18грн. Усього сума заниження згідно з реєстром недонарахованих сум добових втрат за вказаний період, приведеному у додатку №13 до акту ревізії, склала 3780грн.

На підставі акта ревізії від 27.04.2007р. №07-28/007 позивач написав відповідачу лист від 04.05.2007р. №23-07/53-2536, у якому, зокрема, пред’явив вимогу про вжиття заходів щодо поновлення у бухгалтерському обліку кредиторської заборгованість та відшкодування недонарахованих підзвітних сум, які підлягали виплаті працівникам підприємства, на загальну суму 3780грн.

Доказів надіслання (вручення) листа від 04.05.2007р. №23-07/53-2536 відповідачу позивач суду не надав, проте представник відповідача у судому засіданні не заперечив доводів позивача про отримання відповідачем цього листа.

Відповідач відповіді на лист позивача від 04.05.2007р. №23-07/53-2536 не надав і вимогу позивача про вжиття заходів щодо поновлення у бухгалтерському обліку кредиторської заборгованість та відшкодування недонарахованих підзвітних сум, які підлягали виплаті працівникам підприємства, на загальну суму 3780грн. не виконав.

Встановлені ревізією факти нарахування і виплати працівникам у другому півріччі 2005р. та в січні 2006р. добових витрат у сумі 6грн. за один день відповідач не заперечив

Ці добові витрати відповідач нараховував на підставі авансових звітів, які його працівниками здавалися у бухгалтерію підприємства, та посвідчень про відрядження таких працівників з відмітками про вибуття, прибуття до пунктів призначення в інших населених пунктах.

Направлення працівників відповідача у відрядження наказами (розпорядженнями) керівника підприємства або його заступника не оформлялися.

Головним завданням державної контрольно-ревізійної служби згідно з ст. 2 Закону України „Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні” є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Стаття 8 Закону України „Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні” передбачає, що контрольно-ревізійні управління в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі виконують, зокрема, такі функції:

проводять у підконтрольних установах ревізії фінансово-господарської діяльності, використання і збереження фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильності визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, стану і достовірності бухгалтерського обліку та фінансової звітності;

здійснюють державний фінансовий аудит виконання державних (бюджетних) програм, діяльності бюджетних установ, суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також інших суб'єктів господарювання, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно;

здійснюють контроль за усуненням недоліків і порушень, виявлених під час проведення державного фінансового контролю.

Статтею 10 Закону України „Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні” контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі надані, зокрема, такі права:

перевіряти у підконтрольних установах грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (грошових сум, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо);

одержувати від службових і матеріально відповідальних осіб об'єктів, що ревізуються, письмові пояснення з питань, які виникають у ході ревізій;

пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства;

у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, одержані підконтрольними установами за незаконними угодами, без встановлених законом підстав та з порушенням чинного законодавства;

звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

З огляду на приведені вище обставини та норми із Закону України „Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні” господарський суд прийшов до таких висновків.

Обставини виплати відповідачем добових витрат своїм працівникам не свідчать про незбереження відповідачем або про використання ним всупереч інтересам держави заявленої у позові до відшкодування суми коштів.

Позовні вимоги позивача у даному випадку спрямовані на захист майнових інтересів працівників відповідача, а не держави.

Захист інтересів держави в частині дотримання встановленого порядку управління в сфері регулювання трудових відносин та забезпечення права громадян на належні умови праці, на що вказує позивач у позові, не належить до компетенції органів державної контрольно-ревізійної служби.

За таких обставин адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160 -163 Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд ПОСТАНОВИВ:

У адміністративному позові відмовити повністю.

Ця постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання через господарський суд Черкаської області заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня оголошення постанови і апеляційної скарги - протягом двадцяти днів після подання такої заяви.

Ця постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

У разі своєчасного подання заяви про апеляційне оскарження і неподання апеляційної скарги у встановлений строк, ця постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

СУДДЯ Дорошенко М.В.