ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.07.08 р.                     Справа № 43/37

Господарський суд Донецької області у складі судді Зубченко І.В.

Присекретарі судового засідання (помічнику судді) Максимовій В.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Державного підприємства “Первомайськвугілля”, м. Первомайськ

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства “Горлівський завод “Реммаш”, м. Горлівка

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору з боку позивача: Міністерство вугільної промисловості України, м. Київ

про стягнення штрафу 18 200, 00 грн. за несвоєчасне виконання господарських зобов’язань, що фінансуються за рахунок Державного бюджету України.

за участю представників сторін:

від позивача: Іщенко Д.І. за дов. №01/4-10-124 від 20.05.2008р.

від відповідача: Єгорченкова О.О. за дов. №14/418 від 31.03.2008р.

від третьої особи: не з’явився.

Згідно із ст.69 ГПК України за ухвалою від 10.06.2008р. справу розглянуто в більш тривалий термін.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Державне підприємство “Первомайськвугілля”, м. Первомайськ, звернувся до господарського суду з позовом до відповідача Відкритого акціонерного товариства “Горлівський завод “Реммаш”, м. Горлівка, про стягнення штрафу 18 200, 00 грн. за несвоєчасне виконання господарських зобов’язань, що фінансуються за рахунок Державного бюджету України.

Ухвалою суду від 06.05.2008р. позовна заява була прийнята до розгляду та порушено провадження у справі №43/37.

Ухвалою суду від 20.05.2008р. до участі у справі залучена третя особа без права заявляти самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача Міністерство вугільної промисловості України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на договір про виконання робіт з капітального ремонту гірничошахтного обладнання за бюджетною програмою “Державна підтримка підприємств з видобутку кам’яного вугілля, лігніту (бурого вугілля) і торфу на будівництво, технічне переоснащення та капітальний ремонт гірничошахтного обладнання на 2007рік” за №02-01/1-КР115 від 16.05.2007р., перелік обладнання, що підлягає капітальному ремонту (додаток №1 до договору №02-01/1-КР115), додаткове узгодження №1 від 10.12.2007р. до договору №02-01/1-КР115 від 16.05.2007р., акт здачі-прийомки ремонтного фонду навантажувальної машини 2ПНБ-2Б від 24.07.2007р., платіжне доручення №60 від 15.10.2007р., претензію №01-4/2-45 від 23.02.2008р., відповідь на претензію №14/173 від 06.02.2008р., правоустановчі документи.

В порядку ст.22 Господарського процесуального кодексу України, позивач кілька разів змінював та уточнював позовні вимоги.

А саме, заявою від 10.06.2008р. позивач змінив позовні вимоги відносно стягнення суми штрафу 18 200, 00 грн. та просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 10 085, 06 грн.

Водночас, заявою №01/4-7-165 від 01.07.2008р. позивач знову змінив позовні вимоги в частині стягнення штрафу у розмірі 18 200, 00 грн. на стягнення пені у розмірі 16 833, 69 грн. та просив стягнути з відповідача саме пеню у розмірі 16 833, 69 грн.

Відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач має право до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

При цьому предмет позову – це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підстава позову – це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Відтак, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову – це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Тобто, слід мати на увазі, що неустойка у вигляді штрафу підлягає стягненню, за умови, якщо зобов’язання або зовсім не виконано, або неналежно виконано.

Водночас, відповідно до частини 3 вказаної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання. Тобто, неустойка у вигляді пені підлягає стягненню, за умови, якщо зобов’язання виконано несвоєчасно.

Оскільки, предметом позову відповідно до заяви №01/1-314 заявленого позивачем до відповідача, є саме стягнення штрафу у розмірі 18 200, 00 грн., а предметом остаточно змінених позовних вимог – стягнення пені у розмірі 16 833, 69 грн. А також, оскільки підставою заявленого позову (у розумінні ст.549 ЦК України) є саме невиконання відповідачем ремонту машини навантажувальної 2ПНБ-2Б, а підставою змінених позовних вимог – несвоєчасне виконання ремонту вказаної машини, то заява про зміну позовних вимог від 10.06.2008р. та заява про зміну та уточнення позовних вимог №01/4-7-165 від 01.07.2008р. судом до уваги не приймаються.

Відтак, суд розглядає первісно заявлені позовні вимоги про стягнення штрафу 18 200, 00 грн. за несвоєчасне виконання господарських зобов’язань, що фінансується за рахунок Державного бюджету України.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві №14/547 від 15.05.2008р., доповненнях до відзиву б/н від 10.06.2008р., у подальшому – заперечив проти змінених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві б/н від 15.07.2008р.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору з боку позивача Міністерство вугільної промисловості України у судові засідання не з’явилася, через канцелярію суду надала відзив на позовну заяву №191/01-04/16-08 від 11.06.2008р., відповідно до якого підтримує в повному обсязі позовні вимоги ДП “Первомайськвугілля”.

Відзиви і доповнення відповідача та відзив третьої особи прийняті судом до уваги та залучені до матеріалів справи.

Перед початком розгляду справи по суті представників позивача та відповідача було ознайомлено з правами та обов’язками у відповідності із ст.22 ГПК України.

Крім цього, представникам у судовому засіданні роз’яснено вимоги ст.81-1 ГПК України.

Судом, відповідно до вимог ст.81-1 ГПК України складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

У відповідності до п.п.2, 3, 4 частини ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст.42 Господарського процесуального кодексу України - правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України - судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Ст.33 Господарського процесуального кодексу України зазначає - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення позивача, відповідача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Оскільки, між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то судом застосовані положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, який регулює правовідношення у господарській сфері.

Господарські зобов’язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать (абзац третій ч.1 ст.174 ГК України).

Суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору ( п.1 ст.193 ГК України).

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом в силу приписів абзацу 2 п.1 ст.193 ГК України.

Частиною 2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов’язків є договори та інши правочини. У випадках встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов’язків може бути настання або не настання певної події.

Ст.509 ЦК України передбачено, що у силу зобов’язання одна особа (боржник) зобов’язана здійснити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, наприклад: передати майно, виконати роботи, оплатити кошти та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

16.05.2007р., між третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору з боку позивача - Міністерством вугільної промисловості України, далі замовник, з однієї сторони, та позивачем - Державним підприємством „Первомайськвугілля”, далі платник-замовник, з другої сторони та відповідачем – Відкритим акціонерним товариством “Горлівський завод “Реммаш”, далі виконавець, з третьої сторони був укладений договір №02-01/1-КР115 про виконання робіт з капітального ремонту гірничошахтного обладнання за бюджетною програмою “Державна підтримка підприємств з видобутку кам’яного вугілля, лігніту (бурого вугілля) і торфу на будівництво, технічне переоснащення та капітальний ремонт гірничошахтного обладнання на 2007рік”.

Відповідно до п.1.1. договору платник-замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов’язки по виконанню капітального ремонту обладнання платника-замовника. Тип і кількість обладнання, направленого в капітальний ремонт визначається у переліку обладнання, що підлягає ремонту та погодженого замовником, платником-замовником і виконавцем та є невід’ємною частиною договору як додаток №1 (п.п. 1.1 договору).

Додатком №1 до договору визначений перелік обладнання, що підлягає капітальному ремонту, а саме машина навантажувальна 2ПНБ-2Б у кількості 1 одиниці, вартість ремонту складає 260 000, 00 грн.

Одночасно, згідно з розділом 2 договору “Порядок передачі обладнання в ремонт”, передача в ремонт обладнання виконавцю – ВАТ “Горлівськи завод “Реммаш” здійснюється на території підприємства останнього, при цьому його представником та представником платника-замовника – ДП “Первомайськвугілля” складається акт приймання-передачі обладнання в капітальний ремонт. Обладнання вважається переданим виконавцю з моменту підписання акту приймання-передачі.

У відповідності до акту від 24.07.2007р. машина навантажувальна 2ПНБ-2Б була передана позивачем у ремонт.

Водночас, пунктом 7.2. договору передбачено, що оплата за роботи з капітального ремонту обладнання здійснюється платником-замовником ремонту на умовах 100% передплати після отримання платником-замовником планової калькуляції вартості ремонту та отримання бюджетних коштів на відповідні цілі.

Так, позивачем проведена 100% попередня оплата за капітальний ремонт машини навантажувальної 2ПНБ-2Б у кількості 1 одиниці у сумі 260 000, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №60 від 15.10.2007р.

Відповідно до розділу 12 договору “Прикінцеві положення” зміни до умов договору складаються шляхом укладання між сторонами письмової угоди, яка є невід’ємною частиною договору та має юридичну силу.

Як встановлено судом, 10.12.2007р. між третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору з боку позивача - Міністерством вугільної промисловості України, з однієї сторони, та позивачем - Державним підприємством „Первомайськвугілля”, з другої сторони та відповідачем – Відкритим акціонерним товариством “Горлівський завод “Реммаш”, з третьої сторони була укладена додаткова угода №1, відповідно до якої строк ремонту навантажувальної машини 2ПНБ-2Б продовжено на 15 календарних днів, до 13 січня 2008р.

Разом з тим, виконавець письмово повідомляє за 5 днів до закінчення капітального ремонту обладнання про завершення, при цьому визначає дату прийняття відремонтованого обладнання з ремонту (п.5.1. договору).

Пунктом 5.2. договору встановлено, що виконані роботи з капітального ремонту обладнання оформлюються актом приймання-передачі виконаних робіт.

При цьому, обладнання вважається переданим позивачу з ремонту з дати підписання сторонами акту приймання-передачі відремонтованого обладнання (п.5.3. договору).

Відповідно до п.5.5. договору датою виконання робіт слід вважати дату підписання позивачем акту приймання-передачі виконаних робіт.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач свої зобов’язання щодо надання послуг з капітального ремонту машини навантажувальної 2ПНБ-2Б, всупереч ст.193 Господарського процесуального кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України, не виконав.

Між тим, позивач вважає, що за вказані дії відповідача передбачена відповідальність - пеня у розмірі однієї облікової ставки НБУ від вартості ремонту за кожен день прострочення, яка нараховується з моменту отримання 100% попередньої оплати (пункт 8.1. договору). А, згідно до умов п.1 ст.231 Господарського Кодексу України встановлено, що за окремими видами зобов’язань передбачений розмір штрафних санкцій, зміна яких за домовленістю сторін не допускається. При цьому в п.2 вказаної статті передбачено, що у разі порушення господарських зобов’язань, що фінансуються за рахунок Державного бюджету України штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом або договором, в наступних розмірах за порушення строків виконання зобов’язань стягується пеня в розмірі 0, 1 вартості послуг, за якими допущено прострочку, а за прострочку більш ніж 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Як стверджує позивач договором сторони встановили (змінили по домовленості) розмір пені – на 1 облікову ставку НБУ (означене підтверджено матеріалами справи).

Разом з тим, на думку позивача, оскільки сторони у договорі не встановлювали розмір штрафу за прострочення виконання зобов’язань, то останній повинен застосовуватися у розмірі, передбаченому законодавством, тобто ст.231 ГК України.

Відтак, крім пені, яка буде нарахована відповідачу після отримання обладнання із ремонту, на підставі п.п.1, 2 ст.231 ГК України з відповідача належить стягнути штраф у розмірі 7% вартості ремонтних робіт за договором, оскільки останнім допущено прострочку більш ніж на 30 днів за гірничошахтне обладнання, передане в ремонт за вказаним договором, а саме штраф у сумі 18 200, 00 грн.

В зв’язку з чим, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу 18 200, 00 грн. за несвоєчасне виконання господарських зобов’язань, що фінансуються за рахунок Державного бюджету України.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об’єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають залишенню без задоволення, враховуючи наступне:

Відповідно до вимог ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (ч.1 ст.218 ГК України).

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення (ч.2 ст.218 ГК України).

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання згідно вимог п.1 ст.230 ГК України.

Позивачем доведений факт порушення відповідачем зобов’язання за договором – невиконання ремонту машини навантажувальної 2ПНБ-2Б. В свою чергу, відповідач проти порушення ним означенего зобов’язання не заперечив (відповідь на претензію №14/173 від 06.02.2008р., відзив на позовну заяву №14/547 від 15.05.2008р., доповнення до відзиву на позовну заяву від 10.06.2008р., відзив на заяву про зміну позовних вимог б/н від 15.07.2008р.).

Між тим, у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом ( ст. 611 ЦК України).

Пунктом 8.1. договору передбачено, що у випадку порушення виконавцем термінів виконання робіт, виконавець сплачує пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ, діючої на момент прострочення, від вартості прострочених робіт, за кожен день прострочення.

Отже, пунктом 8.1. договору передбачено нарахування пені за порушення, на якому ґрунтуються позовні вимоги, що виключає можливість застосування п.2 ст.231 ГК України в цій частині.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення штрафу у сумі 18 200, 00 грн. в порядку п.2 ст.231 Господарського кодексу України, суд вважає необґрунтованими у зв’язку з невірним тлумаченням та застосуванням позивачем вказаної норми закону.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи недоведеність позову позивачем, позов Державного підприємства “Первомайськвугілля”, м. Первомайськ, до відповідача, Відкритого акціонерного товариства “Горлівський завод “Реммаш”, м. Горлівка про стягнення штрафу 18 200, 00 грн. за несвоєчасне виконання господарських зобов’язань, що фінансуються за рахунок Державного бюджету України, слід залишити без задоволення за недоведеністю.

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.129 Конституції України, ст.174, 193, 218, 230, 231, 232 Господарського кодексу України, ст.ст.11, 509, 526, 549, 611 Цивільного кодексу України, ст.ст.4, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Державного підприємства “Первомайськвугілля”, м. Первомайськ, до відповідача, Відкритого акціонерного товариства “Горлівський завод “Реммаш”, м. Горлівка, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору з боку позивача Міністерства вугільної промисловості України, м. Київ, про стягнення штрафу 18 200, 00 грн. за несвоєчасне виконання господарських зобов’язань, що фінансуються за рахунок Державного бюджету України, відмовити.

У судовому засіданні 15.07.2008р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення за правилами ст.84 Господарського процесуального кодексу України підписано 15.07.2008р.

Суддя Зубченко І.В.

Вик. ПС Максимова В.В. Надруковано 4 примірники:

1 – позивачу; 1 – відповідачу; 1 – третій особі; 1 – у справу.