ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.08                                                                                 Справа № 3/31.

За позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРИДЕНТА АГРО", М. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідної компанії "Корс", м. Луганськ

про стягнення 45 570 грн. 05 коп.

Суддя Доманська М.Л.

за участю представників сторін:

від позивача – не прибув (явка обов"язкова),

від відповідача –Саєнко Р.Б., Кутоловська Н.О.,

Суть спору: заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача 45 570 грн. 05 коп., з них: 19 594 грн. 00 коп. –основного боргу, 10 889 грн. 77 коп. –пеня, 1 871 грн. 18 коп. – 3 % річних, 7 910 грн. 74 коп. –інфляційні нарахування, 3 804 грн. 36 коп. –штраф та 1500 грн. коп. –збитки про надання юридичних послуг.

Заявою про уточнення позовних вимог від 07.04.08 № 509, зданою у засіданні суду 10.04.08, позивач у справі в порядку ст.22 ГПК України збільшив позовні вимоги в частині нарахування сум пені, інфляції та 3 % річних, всього на 2 127 грн. 58 коп., та просить стягнути з відповідача 47 697 грн. 63 коп., з яких: 19 594 грн. 00 коп. –основний борг, 11 222 грн. 60 коп. –пеня, 2 029 грн. 94 коп. –3 % річних, 9 546 грн. 73 коп. –інфляційні нарахування, 3 804 грн. 36 коп. –штраф та 1500 грн. 00 коп. –збитки за надання юридичних послуг.

У судовому засіданні 12.05.08 представники відповідача проти позову заперечували, повідомивши, що претензій чи вимог щодо оплати заявленого у позові боргу від позивача підприємство відповідача не отримувало.

Дослідивши обставини справи, додатково надані матеріали, вислухавши представників сторін, суд прийшов до наступного.

Вказана заява позивача про збільшення розміру позовних вимог від 07.04.08 № 509 приймається судом як така, що не суперечить вимогам ст. 22 ГПК України, позовними вимогами слід вважати вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 47 697 грн. 63 коп., з них: 19 594 грн. 00 коп. –основний борг, 11 222 грн. 60 коп. –пеня, 2 029 грн. 94 коп. –3 % річних, 9 546 грн. 73 коп. –інфляційні нарахування, 3 804 грн. 36 коп. –штраф та 1 500 грн. 00 коп. –збитки за надання юридичних послуг.

Між сторонами у справі укладено договір від 05.07.05 № 02/40-07, за умовами якого “Покупець” (позивач у справі) прийняв на себе зобов’язання передати Товар (засоби захисту рослин) "Покупцеві", а “Покупець” (відповідач у справі) –прийняти й оплатити Товар відповідно до умов договору. Відповідно до п.5.3 договору сторони передбачили, що "Покупець" має здійснити попередню оплату 100 % від вартості Товару. Згідно з п.2.1 договору асортимент Товару, його кількість, ціна визначаються у додатках та накладних документах відпуску Товару, що є невід'ємною частиною цього договору.

Факт поставки позивачем відповідачеві Товару за вказаним договором підтверджується матеріалами справи, у тому числі видатковими накладними: від 05.07.05 РН-ЛУ00128 на суму 43890 грн., від 11.07.05 РН-ЛУ00138 на суму 3715 грн. 08 коп., від 13.09.05 РН-ЛУ00204 на суму 28482 грн.

Позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Позивач у справі в обґрунтування позову посилається на те, що погашення заборгованості з боку відповідача відбулося лише часткове та на час розгляду справи ця заборгованість складає 19594 грн. 00 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 11 222 грн. 60 коп. –пені, 2 029 грн. 94 коп. –3 % річних, 9 546 грн. 73 коп. – інфляційних нарахувань, 3 804 грн. 36 коп. –штрафу та 1 500 грн. 00 коп. –збитків за надання юридичних послуг.

Відповідач проти позову заперечує.

Оцінивши доводи сторін та обставини справи у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення .

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Стаття 173 Господарського кодексу України і ст.11 Цивільного кодексу України визначають підстави виникнення зобов’язань, у тому числі і з договорів.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином згідно умов договору і вимогам цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - згідно звичаям ділового обороту або іншим вимогам, які звичайно ставляться.

Сума заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений товар - 19594 грн. 00 коп. підтверджена матеріалами справи та відповідачем не спростована.

При цьому, відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства та організації, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Таким чином, на момент звернення до суду, право чи охоронюваний законом інтерес підприємства позивача мало бути вже порушеним.

Підставою позовних вимог є вищезазначений договір від 05.07.05 № 02/40-07.

Предметом судового розгляду є зобов'язання відповідача з оплати заборгованості за поставлений товар, та на момент подачі позову до господарського суду мало існувати зобов'язання відповідача з оплати заборгованості у сумі 19594 грн. 00 коп., і у випадку невиконання даного зобов'язання відповідачем буде існувати порушення права позивача і відповідно право на звернення до суду за захистом порушеного права.

Вищевказаним договором від 05.07.05 № 02/40-07 сторони передбачили, що "Покупець" має здійснити попередню оплату 100 % від вартості Товару, але як вбачається з матеріалів справи, часткова оплата за товар відбулась лише після поставки товару.

Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України, якщо строк виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, та підтверджено представниками сторін у судових засіданнях під час розгляду справи у господарському суді Луганської області, позивачем не була належним чином направлена вимога чи претензія про погашення заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь за позовною заявою.

Позивач не надав суду доказів направлення чи вручення відповідачеві відповідної вимоги (претензії) щодо оплати заявленого у позові боргу.

Представники відповідача у судовому засіданні 12.05.08 категорично заперечували проти отримання відповідної вимоги чи претензії позивача.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. В даному випадку договором первісно передбачена умова щодо здійснення Покупцем попередньої оплати 100 % від вартості Товару. Зобов'язання оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, про яке йдеться у ст.692 ЦК України, чітко не визначає строк виникнення такого зобов'язання (у той же день, коли товар чи відповідні документи прийняті, через місяць чи через рік після їх прийняття і т.ін.).

Таким чином, на момент пред'явлення позову за відповідачем не існувало зобов'язання з оплати заборгованості у сумі 19594 грн. 00 коп. за умовами договору від 05.07.05 № 02/40-07 та відповідач на той час жодним чином не порушив цивільні права чи охоронювані законом інтереси позивача.

За таких обставин, на момент звернення з позовом до суду, права позивача порушені не були, в зв’язку з чим, його вимоги щодо примусового стягнення боргу у сумі 19594 грн. 00 коп. є необґрунтованими.

Відповідно необґрунтованою є і решта позовних вимог щодо стягнення з відповідача 11222 грн. 60 коп. –пені за прострочку оплати, 2 029 грн. 94 коп. –3 % річних, 9 546 грн. 73 коп. –інфляційних нарахувань, 3 804 грн. 36 коп. –штрафу та 1 500 грн. 00 коп. –збитків за надання юридичних послуг.

За таких обставин, у задоволені позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати слід покласти на позивача.

Згідно з п.4 ч.1 ст.8 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.93 № 7-93 “Про державне мито” державне мито у сумі 35 грн.00 коп., сплачене за платіжним дорученням від 07.04.08 № 5818, підлягає поверненню позивачу частково, у сумі 18 грн. 02 коп., у зв’язку з внесенням мита в більшому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44,49,82,84,85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1.У задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

3.Повернути з державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРИДЕНТА АГРО", М. Київ, вул.Ямська,28 А, (фактична адреса: м.Київ, вул.Стельмаха,3), код 25591321,

зайве сплачене державне мито у сумі 18 грн. 02 коп. за платіжним дорученням від 07.04.08 № 5818.

Повернення державного мита здійснити на підставі даного рішення, засвідченого гербовою печаткою господарського суду, оскільки вказане платіжне доручення знаходиться в матеріалах справи.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Дата підписання : 16.05.08.

Суддя М.Л.Доманська