КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2008                                                                                           № 7/178

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Сотнікова С.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача: Гладирь В.М. (дов. № 5035/888 від 27.12.2007р.);

від відповідача: Рак О.В. (дов. № 240/10 від 29.12.2007р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкрите акціонерне товариство "Харківгаз"

на рішення Господарського суду м.Києва від 26.02.2008

у справі № 7/178

за позовом                               Відкрите акціонерне товариство "Харківгаз"

до                                                   Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

15.04.2008р., 13.05.2008р. в судовому засіданні оголошувалась перервавідповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

про                                                  зобов"язання вчинити дії

15.04.2008р., 13.05.2008р. в судовому засіданні оголошувалась перервавідповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2008р. у справі № 7/179 заяву Відкритого акціонерного товариства “Харківгаз” про зміну предмету позову з доданими до неї документами повернуто без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду Відкрите акціонерне товариство “Харківгаз” звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та направити заяву про зміну предмету позову у справі № 7/179 з доданими до неї документами до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.02.2008р. у справі № 7/179 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду Відкрите акціонерне товариство “Харківгаз” звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати повністю, прийняти нове, яким позов задовольнити з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права, а саме ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи позивача та просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції – без змін.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, вважає, що скарги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відкрите акціонерне товариство "Харківгаз" звернулось з позовом до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про зобов'язання підписати акти прийому-передачі природного газу за період жовтень - грудень 2006 року.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову або зменшити розмір позовних вимог.

За змістом зазначеної норми ГПК України зміна позивачем підстав і предмету позову може мати місце лише альтернативно, тому одночасна їх зміна неможлива.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача. Зміна підстав позову – це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

У лютому 2008 року Відкрите акціонерне товариство "Харківгаз" звернулось із заявою про зміну предмету позову, а саме просив прийняти рішення про примусове виконання в натурі обов’язку, встановленого договором, щодо передачі (допоставки) природного газу для забезпечення виробничо-технологічних витрат в обсязі 1029,37 тис. м3 за жовтень-грудень 2006 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач змінює предмет і підстави первісного позову, що є підставою для відмови в задоволенні поданої заяви позивача.

Як було зазначено вище позивач звернувся з позовом до відповідача про зобов'язання підписати акти прийому-передачі природного газу за період жовтень - грудень 2006 року за Договором на постачаня природного газу № 06/06-144 від 31.01.2006р.

З матеріалів справи вбачається, що 31.01.2006 року ДК “Газ України” (Постачальник) уклав з ВАТ “Харківгаз” (Покупець) договір на постачання природного газу №06/06-144. Газ, що постачається за даним договором використовується Покупцем виключно для власних потреб об'єктів, які знаходяться на балансі Покупця.

Преамбулою договору №06/06-144 визначено, що сторони, укладаючи даний договір, керуються рядом нормативних документів в тому числі постановою КМ України від 27.12.2001 року № 1729 “Про порядок забезпечення галузей національної економіки та населення природним газом” та іншими нормативними документами, які регламентують поставку та розподіл природного газу.

Відповідно до постанови КМ України № 244 від 02.03.2006 року “Про внесення змін до постанови КМУ від 27.12.2001 року № 1729”, що набрала чинності з 01.01.2006 року і яка доповнила постанову КМ України № 1729, визначено що потреби в природному газі для забезпечення технологічних та інших виробничих потреб дочірньої компанії “Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України”, суб'єктів господарювання, що мають ліцензію на провадження господарської діяльності з розподілу природного і нафтового газу, забезпечуються з ресурсів імпортованого природного газу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що отримав природний газ за договором № 06/06-144 від відповідача, а тому просить зобов’язати останнього підписати акти прийому-передачі поставленого природного газу.

Відповідно до ст. 4 Цивільного кодексу України, основу цивільного законодавства України становить Конституція України, а також акти інших органів державної влади України. Стаття 11 Цивільного кодексу України встановлює, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків у випадках, встановлених актами цивільного законодавства є акти органів державної влади.

Відповідно до п. 3 окремого доручення Мінпаливенерго України від 17.10.2006 року №01/25-256, з метою безперебійного постачання природного газу з початку опалювального періоду, починаючи з жовтня місяця 2006 року, для негайного забезпечення власних виробничо-технологічних потреб ДК “Укртрансгаз” та об'єктів, які знаходяться на її балансі (в тому числі АГНКС), а також для забезпечення виробничо-технологічних нормованих витрат та нормативних технологічних втрат відкритих акціонерних товариств з газопостачання та газифікації, які знаходяться в корпоративному управлінні НАК “Нафтогаз України”, забезпечення природним газом вказаних вище суб'єктів господарювання, які знаходяться в корпоративному управлінні НАК “Нафтогаз України” здійснюватиметься шляхом укладання договорів з ЗАТ “Укргаз-Енерго”,

Відповідно до ст. 258 ГК України, особливості правового регулювання господарських відносин визначаються залежно від сфери суспільного виробництва, в якій складаються ці відносини, особливостей галузі господарювання, виду господарської діяльності, економічної форми результату господарської діяльності, простору, на якому складаються господарські відносини (внутрішньому чи зовнішньому ринку), особливостей суб'єктів, між якими виникають господарські відносини.

Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, спірними договором, чітко передбачено, що перехід права власності від продавця до покупця здійснюється на підставі акту приймання-передачі.

Відповідно до ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Таким чином, оскільки дорученням Мінпаливенсрго №01/25-256 чітко визначено господарюючого суб'єкта, що здійснюватиме постачання газу для задоволення власних потреб, нормованих втрат та виробничо-технологічних витрат відкритих акціонерних товариств по газопостачанню та газифікації, а саме, ЗАТ “Укргаз-Енерго”, то відповідач не мав можливості поставити газ за договором №06/06-144 від 31.01.2006 року укладеним позивачем.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 6 ст. 11 ЦК України встановлено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Зобов'язання відповідача (Продавця) передати позивачу (Покупцю) газ, виникає за умови наявності у першого права власності на газ та його подальше постачання у відповідному періоді для певної категорії споживачів.

Отже, з врахуванням того, що постачання газу для задоволення власних потреб, нормованих втрат та виробничо-технологічних витрат з жовтня 2006 року здійснювалось ЗАТ “Укргаз-Енерго”, у відповідача не виникає обов'язку передати газ за договором № 06/06-144 від 31.01.2006р. протягом жовтня-грудня 2006 року та, відповідно, підписати акти приймання-передачі газу за цей період.

Разом з тим, відповідно до ст. 1, 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність” первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Складання та підписання актів приймання-передачі товарів (робіт, послуг) – це обов'язок господарюючих суб'єктів, який виникає на підставі факту здійснення господарської операції, а отже не може бути визначений як самостійне зобов’язання за договором.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу, інші акти цивільного законодавства України не передбачають такого способу захисту права, як підписання актів прийому-передачі.

За таких обставин, апеляційна колегія вважає висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог правомірним.

Згідно зі ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржені судові рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2008р. у даній справі відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи, прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 – 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Харківгаз” залишити без задоволення.

2.          Ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.02.2008р. у справі № 7/179 залишити без змін.

3.          Рішення Господарського суду міста Києва від 26.02.2008р. у справі № 7/179 залишити без змін.

4. Матеріали справи № 7/179 повернути Господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді