ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2008 р.

№ 21/40-20/608

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Кравчука Г.А.,

суддів:

Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційне подання

прокурора –заступника начальника відділу

Головного управління військових прокуратур Генеральної прокуратури України

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2008 р.

у справі

№ 21/40-20/608

господарського суду

м. Києва

за позовом

заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі

1) Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи,

2) Державного підприємства "Управління капітального будівництва"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінвестбудцентр"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

Дочірня компанія "Укргазвидобування" національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про

стягнення 6 865 294,82 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники:

прокуратури:

Коцура А.В., посв. № 14 від 05.01.2005 р.;

позивача 1:

Шваля М.М., дов. № 03-12370/24 від 10.09.2008 р.;

позивача 2:

Лінниченко Д.О., дов. № 41 від 30.01.2008 р.;

відповідача:

Денисенко І.І., дов. № 09/02-08 від 25.09.2008 р.;

третьої особи:

— не з'явились;

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2005 р. заступник Генерального прокурора України звернувся в інтересах держави в особі Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи (далі –Міністерство) та Державного підприємства "Управління капітального будівництва" (далі –Підприємство) до господарського суду м. Києва з позовною заявою, у якій просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрінвестбудцентр" (далі –Товариство) на користь Підприємства заборгованість (збитки) за невиконання договірних зобов’язань за договором на виконання робіт з будівництва житла № 26-ВЖ від 09.09.2002 р. (далі –Договір № 26-ВЖ) у розмірі 6 865 294,82 грн.

Позовні вимоги заступник Генерального прокурора України обґрунтовував тим, що Товариство прострочило виконання зобов'язання за Договором № 26-ВЖ та додатковими угодами до нього, внаслідок чого воно втратило інтерес для Підприємства, яке має право на відшкодування збитків, розмір яких становить 6 865 294,82 грн., у тому числі: 4 719 430,00 грн. –заборгованість, 380 858,00 грн. –інфляційні збитки, 1 434 706,72 грн. – неустойка (пеня), 330 360,10 грн. –штраф, та які підлягають стягненню у відповідності до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, а також норм Закону України "Про майнову відповідальність за порушення умов договору підряду (контракту) про виконання робіт на будівництві об’єктів".

До прийняття рішення по суті до господарського суду м. Києва від Товариства надійшла заява про затвердження мирової угоди (а. с. 65 –66), укладеної між Підприємством і Товариством. Також до господарського суду м. Києва надійшло клопотання від Міністерства (а. с. 64), згідно якого воно не заперечує проти укладання мирової угоди між Підприємством і Товариством.

Згідно мирової угоди від 28.03.2006 р., укладеної між Підприємством і Товариством, останні дійшли згоди про перенесення терміну виконання Договору № 26-ВЖ, внесення змін до ст. 1 вказаного договору та про скасування Додатку № 2 до цього договору.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 31.03.2006 р. затверджено мирову угоду від 28.03.2006 р., укладену між Підприємством і Товариством та припинено провадження у справі на підставі п. 7 частини першої ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2006 р. ухвалу господарського суду м. Києва від 31.03.2006 р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.10.2006 р. скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2006 р. та ухвалу господарського суду м. Києва від 31.03.2006 р., а справу передано на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 06.12.2006 р. позовну заяву заступника Генерального прокурора України залишено без розгляду на підставі п. 1 частини першої ст. 81 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2007 р. ухвалу господарського суду м. Києва від 06.12.2006 р. скасовано, а справу передано на розгляд до господарського суду м. Києва.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.06.2007 р. залишено без змін постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2007 р.

Рішенням господарського суду м. Києва від 04.12.2007 р. (суддя Палій В.В.) у задоволенні позовних вимог заступника Генерального прокурора України відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2008 р. (колегія суддів: Гарник Л.Л., Вербицька О.В., Розваляєва Т.С.) рішення господарського суду м. Києва від 04.12.2007 р. залишено без змін.

Вказані рішення та постанова прийняті з посиланням на норми Цивільного кодексу України і Господарського кодексу України та мотивовані тим, що Підприємство не виконало у повному обсязі зобов'язань за Договором № 26-ВЖ у частині фінансування будівництва й здійснення на користь Товариства оплати вартості житла, у зв'язку з чим Товариство правомірно припинило виконання своїх зобов'язань за вказаним договором та не має відповідної заборгованості перед Підприємством.

Прокурор –заступник начальника відділу Головного управління військових прокуратур Генеральної прокуратури України звернувся до Вищого господарського суду України з касаційним поданням, у якому просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2008 р. і рішення господарського суду м. Києва від 04.12.2007 р. скасувати та передати справу на новий розгляд до господарського суду м. Києва. Викладені у касаційному поданні вимоги прокурор –заступник начальника відділу Головного управління військових прокуратур Генеральної прокуратури України обґрунтовує тим, що господарські суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових актів неправильно застосували ст. 4 Закону України "Про обіг векселів в Україні", ст. 36 Господарського процесуального кодексу України та надали неправильну юридичну оцінку обставинам справи.

Сторони та третя особа у справі не скористались правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, та відзивів на касаційне подання прокурора –заступника начальника відділу Головного управління військових прокуратур Генеральної прокуратури України до Вищого господарського суду України не надіслали, що не перешкоджає касаційному перегляду судових актів, які оскаржуються.

За розпорядженням в. о. Голови судової палати від 01.10.2008 р. розгляд касаційного подання здійснюється Вищим господарським судом України у складі колегії суддів: Кравчука Г.А. –головуючого, суддів Мачульського Г.М. та Шаргала В.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційне подання прокурора –заступника начальника відділу Головного управління військових прокуратур Генеральної прокуратури України не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, заступник Генерального прокурора України зазначав, що Підприємство виконало зобов'язання перед Товариством за Договором № 26-ВЖ та додатковими угодами до нього у повному обсязі, а саме –передало Товариству векселі на суму у розмірі 7 594 312,00 грн., проте Товариство свої зобов'язання виконало лише частково –на суму у розмірі 4 719 430,00 грн., у зв'язку з чим має відповідну заборгованість, яка підлягає стягненню з урахуванням збитків від інфляції. Крім того, у зв'язку з порушенням Товариством строків виконання зобов'язань за Договором № 26-ВЖ та додатковими угодами до нього воно має сплатити неустойку (пеню) та штраф.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарський суд м. Києва виходив з того, що Підприємство передало Товариству на виконання договору № 25-ВЖ від 09.08.2002 р., Договору № 26-ВЖ, договору № 30-ВЖ від 26.11.2002 р. та договору № 31-ВЖ від 04.12.2002 р. простий вексель № 1900 від 20.12.2002 р. на суму у розмірі 9 355 602,00 грн., проте передача вказаного векселю не є належним виконанням зобов'язань за Договором № 26-ВЖ.

Між тим, Київський апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що Підприємство передало Товариству простий вексель № 1900 від 20.12.2002 р. на суму у розмірі 9 355 602,00 грн. не на виконання договору № 25-ВЖ від 09.08.2002 р., Договору № 26-ВЖ, договору № 30-ВЖ від 26.11.2002 р. та договору № 31-ВЖ від 04.12.2002 р., а на виконання договору № 4-Т від 09.12.2002 р., через що не можна вважати, що Підприємство виконало перед Товариством зобов'язання за Договором № 26-ВЖ у повному обсязі, що в свою чергу є підставою для висновку про правомірність відмови Товариства від виконання зобов'язань за Договором № 26-ВЖ, та, відповідно, про відсутність підстав у Підприємства вимагати від Товариства повернення грошових коштів, сплачених на виконання Договору № 26-ВЖ.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає зазначений висновок господарського суду апеляційної інстанції обґрунтованим, з огляду на таке.

Як встановлено господарським судом другої інстанції та вбачається з матеріалів справи, а саме –з копій акту прийому-передачі векселя від 20.12.2002 р. (т. 1, а. с. 18, т. 2, а. с. 144), вексель № 1900 від 20.12.2002 р. на суму у розмірі 9 355 602,00 грн. було передано Підприємством Товариству за договором № 4-Т від 09.12.2002 р.

Матеріали справи містять також копію акту прийому-передачі векселя від 20.12.2002 р. (т. 2, а. с. 137), згідно з яким вексель № 1900 від 20.12.2002 р. на суму у розмірі 9 355 602,00 грн. було передано Підприємством Товариству за договором № 25-ВЖ від 09.08.2002 р., Договором № 26-ВЖ, договором № 30-ВЖ від 26.11.2002 р. та договором № 31-ВЖ від 04.12.2002 р.

Між тим, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що апеляційний господарський суд обґрунтовано не прийняв копію акту прийому-передачі векселя № 1900 від 20.12.2002 р. на суму у розмірі 9 355 602,00 грн. від 20.12.2002 р. за договором № 25-ВЖ від 09.08.2002 р., Договором № 26-ВЖ, договором № 30-ВЖ від 26.11.2002 р. та договором № 31-ВЖ від 04.12.2002 р. у якості доказу, оскільки, по-перше, на вимогу суду оригіналу зазначеного акту не було надано для огляду, а по-друге, на вимогу суду було надано та оглянуто судом у судовому засіданні 19.05.2008 р. оригінал акту прийому-передачі векселя № 1900 від 20.12.2002 р. на суму у розмірі 9 355 602,00 грн. від 20.12.2002 р. за договором № 4-Т від 09.12.2002 р., про що свідчить протокол судового засідання від 19.05.2008 р. (т. 3, а. с. 150 –151).

Вимога Київського апеляційного господарського суду про надання для огляду оригіналу акту прийому-передачі векселя № 1900 від 20.12.2002 р. на суму у розмірі 9 355 602,00 грн. від 20.12.2002 р. за договором № 25-ВЖ від 09.08.2002 р., Договором № 26-ВЖ, договором № 30-ВЖ від 26.11.2002 р. та договором № 31-ВЖ від 04.12.2002 р. здійснена у відповідності до ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, частина третя якої передбачає, що оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Таким чином, висновок господарського суду апеляційної інстанції про те, що Підприємство передало Товариству простий вексель № 1900 від 20.12.2002 р. на суму у розмірі 9 355 602,00 грн. не на виконання договору № 25-ВЖ від 09.08.2002 р., Договору № 26-ВЖ, договору № 30-ВЖ від 26.11.2002 р. та договору № 31-ВЖ від 04.12.2002 р., а на виконання договору № 4-Т від 09.12.2002 р. є обґрунтованим.

Відповідно, правильними є також і висновки зазначеного господарського суду, зроблені з урахуванням наведеного вище, про те, що Підприємство не виконало перед Товариством зобов'язань за Договором № 26-ВЖ у повному обсязі, у зв'язку з чим Товариство правомірно відмовилось від виконання зобов'язань за Договором № 26-ВЖ, через що у Підприємства відсутні правові підстави вимагати від Товариства повернення грошових коштів, сплачених на виконання Договору № 26-ВЖ.

Вказані висновки ґрунтуються на вимогах частини третьої ст. 509 та частини першої ст. 615 Цивільного кодексу України, відповідно до яких у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Оскільки, як вказано вище, Товариство правомірно відмовилось від виконання зобов'язань за Договором № 26-ВЖ, а саме –через неналежне виконання зобов'язань за вказаним договором Підприємством, то в останнього відсутні правові підстави вимагати від Товариства сплати неустойки (пені) та штрафу, так як згідно з частиною першою ст. 883 Цивільного кодексу України підрядник відповідає за недоліки збудованого об'єкта, за прострочення передання його замовникові та за інші порушення договору (за недосягнення проектної потужності, інших запроектованих показників тощо), якщо не доведе, що ці порушення сталися не з його вини.

На підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України постанова Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2008 р. ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи касаційного подання прокурора –заступника начальника відділу Головного управління військових прокуратур Генеральної прокуратури України не спростовують висновків господарського суду другої інстанції, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційне подання прокурора –заступника начальника відділу Головного управління військових прокуратур Генеральної прокуратури України залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2008 р. у справі № 21/40-20/608 господарського суду м. Києва –без змін.

Головуючий суддя                                                   Г.А. Кравчук

Суддя                                                                       Г.М. Мачульський

Суддя                                                                       В.І. Шаргало