ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.08 Справа № 28/243/08

Суддя Яцун О.В.

За позовом: Відкритого акціонерного товариства “Український графіт”, м.Запоріжжя

До відповідача: Державного підприємства “Завод вуглець-вуглецевих композиційних матеріалів”, м.Запоріжжя

Суддя О.В. Яцун

Представники:

від позивача: Гуцуляк А.О. –представник на підставі довіреності №015/35 від 01.01.2008р.

від відповідача: Шостак О.М. – перший заступник директора. Довіреність №08/04 від 08.01.2008р.

26.05.2008р. позивачем заявлені вимоги про стягнення з ДП “Завод вуглець-вуглецевих композиційних матеріалів” 151000грн.00коп. попередньої оплати на підставі купівлі-продажу №09/529/1/804/72812/06 від 06.08.07р., 153820грн.80коп. пені, 26423грн.24коп. інфляційних втрат та 2679грн.32коп. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 26.05.2008р. порушено провадження у справі №28/243/08, судове засідання призначено на 23.06.08р.

За клопотанням представників сторін справа розглядалась без застосування технічної фіксації судового процесу.

Представник позивача наполягає на задоволені позовних вимог з підстав, що зазначені в позові.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заявив, що позовні вимоги визнає лише в частині стягнення попередньої оплати в розмірі 151000грн.00коп. В решті позовних вимог заперечує. Крім того, звертає увагу суду на те, що підприємство відповідача знаходиться в скрутному фінансовому становищу, на підставі чого просить суд максимально зменшити суму штрафних санкції.

Суд визнав надані документи достатніми для прийняття рішення. У відповідності до норм ст. 85 ГПК України представникам сторін за їх згодою було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Правовідносини сторін є господарськими.

Згідно з ч.І ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов’язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов’язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку. Майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання мають бути виконані належним чином і у встановлені законом або договором терміни.

Згідно зі ст.193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як свідчать надані до суду документи, 06.08.07р. між ВАТ “Укрграфіт” та ДП “Завод вуглець-вуглецевих композиційних матеріалів” укладено договір купівлі-продажу №№09/529/1/804/72812/06 за умовами якого відповідач (продавець) зобов’язався продати, а позивач (покупець), в свою чергу, прийняв на себе зобов’язання купити Товар відповідно специфікації №1 (додаток №1), яка є невід’ємною частиною договору.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що ціна та вартість товара зазначається у специфікації №1.

Згідно п.2.3 загальна вартість договора складає 170913грн.60коп., в тому числі ПДВ 20% - 28485грн.60коп.

Пунктом 2.4 договору зазначено: оплата за товар покупцем здійснюється 100% попередньою оплатою шляхом банківського переводу на підставі рахунка продавця.

Згідно зі ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов’язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послуги, сплатити грошові кошти) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Частина 1 ст.656 ЦК України передбачає, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладання договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

На виконання умов договору (п.п. 2.4) позивач платіжним доручення №3918 від 09.08.2007р. перерахував 80% попередньої оплати у розмірі 125000грн. та платіжним дорученням №1791 від 16.08.2007р. перерахував суму 26000грн.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що строки поставки зазначаються у специфікації №1 до договору.

Однак, відповідач зобов'язань належним чином не виконав, поставку товара, в повному обсязі не здійснив.

Частиною 2 ст. 693 ЦК України передбачено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки у специфікації зазначений лише рік поставки –2007р., позивач у відповідності до норм ст. 530 ЦК України листом №16/3280 від 12.11.2007р. звернувся з вимогою до ДП “Завод вуглець-вуглецевих композиційних матеріалів” поставити товар у семиденний строк, тобто до 20 листопада 2007р.

Зазначена претензія залишилася без відповіді, товар у зазначений строк поставлений не був.

На момент розгляду справи, відповідач зазначений у специфікації товар не продав, суму попередньої оплати не повернув.

Факт наявності заборгованості у розмірі 151000грн.00коп. підтверджується матеріалами справи.

Глава 50 ЦК України передбачає підстави та умови припинення зобов'язання. Зобов'язання відповідача продати або повернути суму попередньої оплати не припинено.

На день розгляду спору відповідач продажу або повернення попередньої оплати в повному обсязі не довів, тому вимоги позивача про стягнення суми попередньої оплати у сумі 151000грн.00коп. суд визнає документально підтвердженими, нормативно обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення пені у розмірі 153820грн.80коп.

На підставі ст. 611 ЦК України одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Відповідно до п.п 4.4 п.4 Договору в редакції протоку врегулювання розбіжностей, передбачено, що у випадку порушення строків поставки або недопоставки товару Продавець сплачує Покупцю пеню в розмірі 0,5% від вартості непоставленого товару, або несвоєчасно поставленого Товару за кожний день прострочення.

Відповідно до розрахунку позивача до стягнення пред'явлена сума пені за період прострочення з 20.11.2007р. по 17.05.2008р. (180 днів) у розмірі 153820грн.80коп.

Дана вимога заявлена позивачем обґрунтовано і підлягає задоволенню.

Разом з тим, згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Нормами ст. 83 ГК України зазначено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), які підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов’язання.

Враховуючи вищенаведені норми закону та приймаючи до уваги фінансове становище відповідача, суд вважає за можливе суму пені зменшити в 10 разів, на підставі чого з відповідача слід стягнути пеню у розмірі 15382грн.08коп.

Згідно з ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо законом чи договором не встановлений інший розмір відсотків.

Інший розмір відсотків договором не встановлений.

Відповідно до розрахунку позивача сума річних за період прострочення з 20.11.2007р. по 02.06.2008р. (196 днів) складає 2679грн.32коп., сума інфляційних втрат за вказаний період складає –26423грн.24коп.

Факт прострочення матеріалами справи доведений.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 26423грн.24коп. та 3% річних у розмірі 2679грн.32коп. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати відносяться на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82-85 ГПК України, ст.526,611,625 ЦК України, ст. ст. 175, 193 ГК України суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства “Завод вуглець-вуглецевих композиційних матеріалів” (69600, м.Запоріжжя, Північне шосе, 31-а, МСП-982, р/р 2507 в ЗФ ПУМБ м.Запоріжжя, МФО 313623, ) на користь Відкритого акціонерного товариства “Український графіт” (69600, м.Запоріжжя, Північне шосе, 20; 69006, м.Запоріжжя, пр. Металургів, 30, р/р 1 в АБ “Металург”, МФО 313582, ) 151000(сто п’ятдесят одна тисяча)грн.00коп. попередньої оплати, 15382(п’ятнадцять тисяч триста вісімдесят два)грн.08коп. пені, 26423(двадцять шість тисяч чотириста двадцять три)грн.24коп. інфляційних втрат, 2679(дві тисячі шістсот сімдесят дев’ять) грн.32коп. 3% річних, 3339(три тисячі триста тридцять дев’ять)грн. 23коп. державного мита та 118(сто вісімнадцять)грн.00коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Суддя О.В. Яцун

Рішення підписано: 01 липня 2008р.