ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2008 р.

№
2-22/9368-2006

Вищий
господарський  суд  України
у  складі  колегії
суддів:

головуючого

Козир
Т.П.

суддів
:

Мележик
Н.І.,  Подоляк О.А.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

СПД ОСОБА_1

на
постанову

від
26.09.2007 р. Севастопольського апеляційного господарського суду

у  справі

№
2-22/9368-2006

за  позовом

СПД
ОСОБА_1 (надалі -Підприємець)

до

ТОВ
"Кронос" (надалі -Товариство)

про

стягнення
16880,77 грн.

за
участю представників:

від
позивача

-  не з'явились

від
відповідача

-  не з'явились

В С Т А Н О В И В:

В
квітні 2006 р. Підприємець звернувся в господарський суд АР Крим з позовом до
Товариства про стягнення 17110,04 грн. інфляційних нарахувань та 1650 грн.
моральної шкоди.

Рішенням господарського суду АР Крим від 14.06.2007 р.
(суддя Яковлєв С.В.) позов задоволено частково: стягнуто з Товариства на
користь Підприємця 3438,94 грн. інфляційних, нарахованих на суму боргу. В
задоволені позовних вимог про стягнення моральної шкоди та стягнення
інфляційних, нарахованих на штрафні санкції, вартість експертизи, державне мито
та витрати на інформаційне забезпечення, які стягнуто рішенням господарського
суду АР Крим від 20.12.2004 р. у справі №2-8/6443-2004 відмовлено.

Постановою
Севастопольського апеляційного господарського суду від 26.09.2007 р. (судді: Плут
В.М., Гоголь Ю.М., Горошко Н.П.) рішення господарського суду АР Крим від
14.06.2007 р. змінено: стягнуто з Товариства на користь Підприємця 3668,01 грн.
інфляційних нарахувань. В тому числі 3438,94 грн. інфляційних, нарахованих на
суму боргу, 136,39 грн. на штрафні санкції, 33,76 грн. на вартість експертизи,
49,60 грн. на державне мито, 9,52 грн. на витрати на інформаційне забезпечення.

Не погоджуючись з постановою,
Підприємець звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою,
в якій просить рішення та постанову в частині відмови в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити повністю, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням
судами норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши
матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність
застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів
Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як
вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, рішенням господарського
суду АР Крим від 20.12.2004 р. у справі № 2-8/6443-2004 позовні вимоги
Підприємця були задоволені частково. Стягнуто з Товариства 56376 грн. основного
боргу, 1691,28 грн. відсотків річних, 418,56 грн. оплата вартості за
проведення експертизи, 615 грн. держмита, 118 грн. витрат на
інформаційне-технічне забезпечення судового процесу.

Після
набрання рішенням у справі № 2-8/6443-2004 законної сили господарський суд АР
Крим 24.01.2005 р. видав наказ про примусове виконання рішення.

Зазначений
наказ відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" був
надісланий позивачем до державної виконавчої служби для примусового виконання.

Судами
досліджено копію меморіального ордеру № 908929 від 08.11.2005 р. про переказ з
поточного рахунку відповідача на рахунок відділу Державної виконавчої служби у
м. Алушта 65140,72 грн.

Відповідно
до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або
утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання
його обов'язку.

Згідно
ст. ст. 526, 599 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приймаючи
рішення про задоволення позову в частині стягнення інфляційних, нарахованих на
суму боргу місцевий господарський суд встановив, що матеріалами справи
підтверджено обов'язок Товариства перерахувати Підприємцю 56376 грн. основного
боргу згідно наказу про примусове виконання рішення від 24.01.2005 р. Проте
гроші Підприємцю були перераховані лише 08.11.2005 р. Отже, суд дійшов
обґрунтованих висновків про наявність підстав для задоволення позову, щодо
стягнення з Товариства інфляційних, нарахованих на суму боргу за період з
лютого 2005 р. по жовтень 2005 р. в розмірі 3438,94 грн.

Апеляційний
господарський суд правомірно погодився з висновками місцевого господарського
суду в частині стягнення інфляційних, нарахованих на суму боргу.

Також,
апеляційний господарський суд правомірно змінив рішення місцевого
господарського суду в частині стягнення інфляційних, нарахованих на штрафні
санкції, на вартість експертизи, на державне мито, на витрати на інформаційне
забезпечення.

Приймаючи
постанову про зміну рішення місцевого господарського суду, апеляційний
господарський суд зауважив, що відповідно до п. 2.1 глави 2 Постанови правління
Національного банку України від 07.12.2004 № 598 "Про затвердження
Інструкції про порядок складання та оприлюднення фінансової звітності банків
України" індекс інфляції - це індекс споживчих цін, оприлюднений Державним
комітетом статистики України, отже сума індексу інфляції не відноситься до
будь-якого виду відповідальності. Збільшення (або зменшення) розміру грошових
коштів по закінченню певного часу у зв'язку з індексом інфляції, є окремим
видом врахування фінансових та інших тотожних подій в секторі економіки
держави. А тому врахування індексу інфляції можливе незалежно від характеру
грошової суми або суті спору.

З
огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного
господарського суду про стягнення з відповідача інфляційних, нарахованих на
штрафні санкції, на вартість експертизи, на державне мито, на витрати на
інформаційне забезпечення.

Колегія суддів
погоджується з висновками місцевого господарського суду та апеляційного
господарського суду про відмову в задоволені позовних вимог в частині стягнення
1650 грн. моральної шкоди з огляду на положення ст.ст. 33, 34 ГПК України.

Відповідно
до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції
без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна
скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного
господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та
процесуального права.

Посилання
оскаржувача на інші обставини не приймаються колегією суддів до уваги з огляду
на положення ст. 1117 ГПК України та з підстав їх суперечності
матеріалам справи.

Твердження
оскаржувача про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським
судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не
знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування
законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись
ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу СПД ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду від 26.09.2007 р. у справі №
2-22/9368-2006 залишити без змін.

Головуючий,
суддя
Т. Козир

С
у д д і
Н. Мележик

О. Подоляк