ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.10.08 р.                     Справа № 10/23

Господарський суд Донецької області у складі: головуючого судді - Приходько І.В.;

при секретарі судового засідання – Ярош В. В.;

за участю представники сторін:

від позивача – Буланий М.С. – довіреність;

від відповідача – Кожухар Т.І. – довіреність;

розглянув у відкритому судовому засіданні суду справу

за позовом закритого акціонерного товариства „Макіївкокс” м. Макіївка

до товариства з обмеженою відповідальністю „Енергоімпекс” м. Донецьк

про стягнення збитків в сумі 2 728,02 грн., -

В С Т А Н О В И В :

До господарського суду звернувся позивач - закрите акціонерне товариство „Макіївкокс” м. Макіївка (далі – Одержувач), до товариства з обмеженою відповідальністю „Енергоімпекс” м. Донецьк (далі – Відправник) про стягнення вартості недостачі вугільного концентрату марки „Ж” в сумі 2 728,02 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на залізничну накладу №49133826; акт про приймання продукції по кількості №275/п від 06.03.2007р.; акт про приймання продукції по кількості №275 від 06.03.2007р., акт про вагу тари №275 від 06.03.2007р.; виявлення недостачі 4786кг на суму 2728,02грн. з ПДВ; рахунок-фактуру №10156 від 14.03.2007р. та платіжне доручення №1046 від 20.03.2007р.

Відповідач у судових засіданнях та відзиві позов не визнав, наполягає на тому, що накладна є основним перевізним документом, який надається вантажовідправником разом з вантажем залізниці і є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди між відправником та залізницею на користь третьої особи на перевезення вантажу, зазначив, що між позивачем та відповідачем не має прямих взаємовідносин за договором перевезення, тому посилання позивача на п.24 Статуту залізниць України вважає необґрунтованими, вважає, що ТОВ „Енергоімпекс” не є належним відповідачем у справі №10/23. Крім того відповідач у заперечення посилався на:

- протиправні дії відповідача якщо і є, то вони можуть полягати у неправильному зазначенні відомостей щодо ваги вантажу у залізничних накладних, але наявність таких дій позивач належним чином не довів, так само як не довів і причинно-наслідковий зв’язок між збитками і діями відповідача;

- акт приймання продукції за кількістю складений з порушенням вимог, передбачених Інструкцією П-6 і не може бути підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника, оскільки відповідно до ст.129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; Акт П-6 і Акт про вагу тари різні зі свої складом;

- оплату продукції позивач здійснював вже після отримання продукції від перевізника, а тому мав можливість попередити настання негативних для себе наслідків.

Розглянув матеріали справи, додатково представлені документи, заслухавши пояснення сторін, оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що за залізничною накладною №49133826 від ТОВ “Енергоімпекс” (вантажовідправник) на адресу ЗАТ “Макіївкокс” (вантажоодержувач) у вагонах № № 65488751, 66750811, 66032061 зі станції Кривий Торець Донецької залізниці на станцію Ясинувата Донецької залізниці поступив вугільний концентрат марки “Ж”. За накладною №49133826 загальна вага вугілля склала 207 000 кг.

06.03.2007 р. при прийомці продукції вантажоодержувачем була встановлена недостача вугілля, за участю представника відповідача складено Акт № 275.

Приймаючи рішення суд враховує наступне.

Відвантаження концентрату відповідачем ,ТОВ “Енергоімпекс”, здійснювалось на виконання умов договору № 04/11/1пр/8851дс, укладеного 04.11.05р. між ТОВ “Енергоімпекс” (Продавець) та ЗАТ “Донецьксталь” - металургійний завод” (Покупець).

ЗАТ “Макіївкокс” є вантажоодержувачем вугільного концентрату за спірною поставкою і одночасно його покупцем за договором № 2080дс/292, укладеним 01.10.03р. між ЗАТ “Донецьксталь” - металургійний завод” (Продавець) та ТОВ “Макіївкокс” (Покупець).

Згідно Розділом 1 договору № 2080дс/292 від 01.10.03р. “Продавець” зобов’язується передати, а “Покупець” прийняти і оплатити на умах договору вугільну продукцію (Товар), номенклатура, кількість, ціни, строки і умови поставки якого погоджені сторонами в додаткових угодах.

Відповідно до Розділу 3 зазначеного вище договору оплата за поставлений “Товар” здійснюється “Покупцем” в гривнях шляхом прямого перерахування грошових коштів на рахунок “Продавця” в строки, обумовлені сторонами в додаткових угодах.

Приймання “Товару” здійснюється у відповідності до вимог “Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення за якістю” № П-7 з змінами та доповненнями і “Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення за кількістю” №П-6 (п.4.2. р.4 договору № 2080дс/292 від 01.10.03р.).

Перехід права власності на “Товар” відбувається в момент підписання обома сторонами акту приймання-передачі матеріальних цінностей (п.4.3. р.4 договору №2080дс/292 від 01.10.03р.).

“Покупець” розраховується з “Продавцем” за поставлений “Товар” шляхом прямого перерахування грошових коштів на рахунок “Продавця” протягом 30-ти банківських днів з дати виписки рахунка (п.2 додаткової угоди №80 від 27.04.07р. до договору №2080дс/292 від 01.10.03р.).

Як убачається з копії рахунку-фактури № 1015156 (арк.16) та копії платіжного доручення № 1046 від 20.03.2007 р. (арк.17), позивач здійснив оплату Донецьксталь- металургійний завод за договором № 2080 дс у розмірі 10 000 000 грн.

На станцію призначення Яснувата Донецької залізниці вантаж прибув в справних вагонах, без слідів втрати, розкрадання під час перевезення та 06.03.07р. був виданий ЗАТ “Макіївкокс” залізницею без перевірки маси та кількості місць згідно ст.52 Статуту залізниць України, про що свідчить відповідні відмітки на зворотному боці залізничних накладних.

06.03.07р. під час зважування вагонів з вугільним концентратом позивачем була виявлена розбіжність з даними, зазначеними у перевізних документах, у зв’язку з чим приймання вантажу було зупинене та викликано представника вантажовідправника для участі в продовженні приймання продукції та складання двостороннього акту. Того ж дня ввечері о 16год.05хв. вже за участі представника ЗФ “Дзержинська” ТОВ “Енергоімпекс” - майстра навантаження Хливняк О.Г., яка діяла на підставі довіреності № 13-251 від 06.03.07р., приймання продукції було продовжено.

За результатами перевірки був складений акт № 275 від 06.03.2007р. про приймання продукції за кількістю.

Акт про приймання продукції за кількістю представниками сторін підписаний, а представник відповідача у ньому зробив застереження такого змісту: ЗФ “Дзержинська” визнає недовантаження з урахуванням природної втрати 1%.

В силу ст.306 Господарського кодексу України, ст.908 Цивільного кодексу України, загальні умови перевезення визначаються цими кодексами, законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо перевезення встановлюється договором, якщо інше не визначено, зокрема, транспортними кодексами (статутами), що передбачено п.5 ст.307 Господарського кодексу України, п.2 ст.908 Цивільного кодексу України.

Зокрема, на перевезення залізничним транспортом вантажів, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під’їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування, поширюються норми Статуту залізниць України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457.

Отже, надавши залізниці накладну і вантаж, відповідач уклав з залізницею угоду на перевезення спірних вагонів, при цьому ЗАО „Донецьксталь”- металургійний завод не є стороною в цій угоді.

Судом встановлено, що у зв’язку з відсутністю ознак втрати, видача вантажу залізницею здійснювалась на підставі статті 52 Статуту залізниць України.

Відповідно до ст.105 Статуту залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Так, згідно ст.110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до положень статті 111 Статуту залізниць України, залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу у разі, коли вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Як убачається з матеріалів справи, навантаження у вищевказані вагони було здійснено засобами відправника, вантаж зважено на 150 тн. вагонних вагах.

Під час прийняття вантажу за кількістю позивачем встановлена недостача вантажу, що підтверджено складеним актом прийому продукції по кількості №275 від 06.03.2007 р.

Суд вважає, що заперечення відповідача не можуть бути прийняті до уваги оскільки вони суперечить нормам діючого законодавства та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України, шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, особа яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом ст.37 Статуту залізниць України, у накладній зазначається маса вантажу, яка визначається відправником. При цьому, відповідно до ст.24 Статуту, саме вантажовідправник несе відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених у накладній.

Пунктом 1 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю № П-6, визначено, що вона застосовується у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами та іншими обов’язковими правилами не встановлено інший порядок приймання продукції за кількістю.

Згідно пункту 27 Правил приймання вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати.

Як вбачається з матеріалів справи понаднормативна недостача складає 4 786 кг вугільного концентрату вартістю 2728,02грн. з ПДВ.

Проти вказаного факту не заперечував і представник відповідача при складанні Акту № 275 від 06.03.2007 р., зазначивши у вказаному документі окрему думку „Признает недогруз с учетом естественної убіли 1 %”.

Як убачається з пояснень позивача, при розрахунку суми позови ним було застосовано 1 %.

Крім того, суд не приймає як доказ відсутності недостачі, Акт прийому-передачі від 14.03.2007 р., укладений між відповідачем ЗАТ „Донецьксталь” – металургійний завод, оскільки вказаний акт складався після дати здійснення поставки та на виконання умов договору № 04/11/1пр /8851 дс від 04.11.2005 р.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що ТОВ “Енергоімпекс” є належним відповідачем за цим позовом, оскільки ст. 24 Статуту, передбачає, що саме вантажовідправник несе відповідальності за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених у накладній.

Таким чином, відповідати за заявленим позовом, враховуючи підстави заявленого позову, повинна особа, що є вантажовідправником за спірною відправкою, а саме –Товариство з обмеженою відповідальністю “Енергоімпекс” м. Донецьк.

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача в порядку ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі статей 908, 909, 1166 Цивільного кодексу України, статей 306, 307 Господарського кодексу України, статтей 24, 105, 110, 111 Статуту залізниць України, керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 33, 34, 43, 49, 82–85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Задовольнити позовні вимоги Закритого акціонерного товариства „Макіївкокс” м. Макіївка, заявлені до Товариства з обмеженою відповідальністю „Енергоімпекс” м. Донецьк про стягнення вартості недостачі вугільного концентрату марки „Ж” в сумі 2 728,02 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Енергоімпекс” м. Донецьк на користь Закритого акціонерного товариства „Макіївкокс” м. Макіївка, вартость недостачі вугільного концентрату марки „Ж” в сумі 2 728,02 грн., державне мито у розмірі 102 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн.

В судовому засіданні за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повний текст підписано 07.10.2008 р.

Суддя

Надруковано 3 прим.:

1 прим. – позивачу;

1 прим. – відповідачу;

1прим. – у справу.