ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

09 червня 2008 р.

№ 30/443

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П.- головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Київ (далі - територіальне відділення АМК)

на рішення господарського суду міста Києва від 12.02.2008 та

постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2008

зі справи № 30/443

за позовом комунального підприємства по утриманню житлового господарства Солом’янського району міста Києва, м. Київ

до територіального відділення АМК

про визнання недійсним рішення,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача –Солом’янська районна у місті Києві державна адміністрація, м. Київ,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.02.2008, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2008, позов задоволено; визнано недійсним рішення адміністративної колегії територіального відділення АМК від 24.09.2007 № 11/6-П у справі № 4-6/04.07.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України від 14.05.2008 № 26-9/1102 територіальне відділення АМК просить оскаржувані рішення та постанову попередніх судових інстанцій скасувати.

Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність повернення касаційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 111 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) касаційна скарга повинна містити вимоги особи, що подала скаргу, із зазначенням суті порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права.

У даній касаційній скарзі не зазначено, порушення або неправильного застосування яких конкретно норм матеріального та/або процесуального права припустилися, на думку скаржника, попередні судові інстанції у прийнятті оскаржуваних рішень, у чому саме полягає таке порушення та/або неправильне застосування і яким чином це вплинуло на прийняття господарськими судами відповідних рішень. Доводи касаційної скарги стосуються питань, пов’язаних з установленням господарськими судами обставин справи та з оцінкою доказів у ній; згідно ж з частиною другою статті 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Посилання скаржника на невідповідність оскаржуваної постанови апеляційної інстанції вимогам роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в його постанові від 29.12.1976 № 11 “Про судове рішення”, наведеного не спростовує, оскільки зазначена постанова Пленуму Верховного Суду України не є нормативно-правовим актом і відповідно не містить норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо у скарзі не зазначено суті порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права.

Водночас частиною третьою згаданої статті ГПК України передбачено, що після усунення обставин, зазначених, зокрема, в пункті 3 частини першої цієї статті, сторона у справі має право повторно подати касаційну скаргу.

Керуючись пунктом 6 частини першої і частиною другою статті 1113 ГПК України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Повернути Київському міському територіальному відділенню Антимонопольного комітету України касаційну скаргу на рішення господарського суду міста Києва від 12.02.2008 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2008 зі справи № 30/443.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Б. Львов