ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2008 р.

№ 2-9/7360-2007

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:

суддів:

Добролюбової Т.В.,

Гоголь Т.Г.,

Швеця В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (закритого акціонерного товариства) в особі філії "Відділення Промінвестбанку в м. Армянськ Автономної Республіки Крим)

на постанову

Севастопольського апеляційного господарського суду від 01 листопада 2007 року

у справі

господарського суду

№ 2-9/7360-2007

Автономної Республіки Крим

за позовом

Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (закритого акціонерного товариства) в особі філії "Відділення Промінвестбанку в м. Армянськ Автономної Республіки Крим)

до

Агропромислового приватного підприємства

"Роздольнінське"

про

звернення стягнення на майно в сумі

429 725, 23 грн.

Представники сторін в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду касаційної скарги.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2007 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк в особі філії "Відділення Промінвестбанку в м. Армянськ АР Крим" (далі - позивач) звернувся до Господарського суду АР Крим з позовом до Агропромислового приватного підприємства "Роздольнінське" (далі - відповідач) про звернення стягнення на заставлене майно в сумі 429 725, 23 грн. у зв'язку з порушенням строку повернення заборгованості за кредитним договором № 09-2006 від 07.02.06.

Заявою від 28.08.07 Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк в особі філії "Відділення Промінвестбанку в м. Армянськ АР Крим" уточнив позовні вимоги, просив звернути стягнення за заставлене майно відповідача на загальну суму 175 514, 64 грн.

Рішенням Господарського суду АР Крим від 28 серпня 2007 року (суддя Пєтухова Н.С.) позов задоволено частково, звернено стягнення на заставлене майно на суму 175 514, 64 грн., посилаючись при цьому на приписи статей 509, 525, 526, 572, 1054 ЦК України, статті 173, 330 ГК України та на статті 19, 20 Закону України "Про заставу". В частині стягнення з відповідача боргу у розмірі 265092, 16 грн. провадження у справі припинено на підставі п.1-1 статті 80 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 01 листопада 2007 року (колегією суддів у складі: Горошко Н.П. - головуючий, Голика В.С., Плута В.М.) апеляційну скаргу Агропромислового приватного підприємства "Роздольнінське" задоволено частково. Рішення Господарського суду АР Крим від 28.08.07 змінено, позов задоволено частково, звернено стягнення на заставлене майно відповідача на суму 146 629, 91 грн.

Постанова мотивована посиланнями на статтю 616 ЦК України, в силу якої суд має право зменшити розмір збитків і неустойки у випадку умисного чи необережного сприяння кредитором збільшенню розміру збитків, заподіяних порушенням зобов'язання та невжиття останнім заходів для їх зменшення.

Не погоджуючись з прийнятою апеляційним судом постановою, Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк в особі філії "Відділення Промінвестбанку в м. Армянськ АР Крим звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 01.11.07 скасувати, а рішення Господарського суду АР Крим від 28.08.07 залишити без змін, мотивуючи касаційну скаргу доводами щодо невірного застосування судом апеляційної інстанції приписів статті 614 ЦК України і статті 33 Закону України "Про інформацію". Крім того, скаржник вказав не порушення судом статей 22, 33 ГПК України.

У відзиві до касаційної скарги АПП "Роздольнінське" вказало на законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови, у зв'язку з чим просив залишити касаційну скаргу Акціонерного комерційного промислово-інвестиційний банк в особі філії "Відділення Промінвестбанку в м. Армянськ АР Крим без задоволення.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій,          07 лютого 2006 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (далі - Банк) та Агропромисловим приватним підприємством "Роздольнінське" (далі - позичальник) було укладено кредитний договір № 09-2006, відповідно до умов якого (з урахуванням додаткових угод), позивач зобов'язався надати відповідачу кредит шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії, яка не може перевищувати 400 000 грн. (далі - Кредитний договір).

Датою остаточного повернення кредиту визначено 06 лютого 2007 року.

Згідно з п.п. 3.2 та 3.3. Кредитного договору нарахування відсотків за користування кредитом та комісійні вигоди за користування кредитною лінією, сплачуються в останній робочий день місяця.

У випадку порушення Позичальником (відповідачем) встановленого строку остаточного повернення всіх отриманих сум кредиту Позичальник й надалі сплачує відсотки за неправомірне користування кредитом, виходячи з відсоткової ставки у розмірі 30% річних, порядок нарахування та сплати яких встановлюється п.3.2. Кредитного договору.

З метою забезпечення вимог Кредитного договору, 07 лютого 2006 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закритим акціонерним товариством) та АПП "Роздольнінське" було укладено договір застави № 13-2006, згідно з умовами якого (з урахуванням внесених змін та доповнень), заставодавець (відповідач) зобов'язався повернути заставодержателю (позивачу) в строк до 06.02.07 кредит у розмірі 400 000 грн., відсотки за користування ним, у тому числі відсотки за неправомірне користування кредитом, сплатити неустойку, а також відшкодувати заставодержателю всі збитки, понесені ним внаслідок невиконання заставодавцем умов Кредитного договору (далі - Договір застави). Загальна вартість заставленого майна за вказаним договором становила 439 907 грн.

Пунктом 3.1.4. Договору застави передбачено право позивача у випадку невиконання відповідачем зобов'язань по Кредитному договору звернути стягнення на заставлене майно та реалізувати його.

Згідно з п. 5.3. Кредитного договору за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або відсотків за надання кредиту та/або плати за кредит, та/або відсотків за неправомірне користування кредитом позичальник сплачує Банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення платежу.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В силу приписів частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою.

Згідно зі статтею 572 ЦК України кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частинами 1, 2 статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічні положення передбачені Законом України “Про заставу”. Так, відповідно до статті 19 цього Закону за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно з частиною 1 статті 20 Закону України “Про заставу” заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Враховуючи викладене, а також факт неповернення відповідачем кредитної заборгованості позивачу у визначений договором строк, суди дійшли до висновку про необхідність задоволення позовних вимог та звернення стягнення на заставлене майно Агропромислового приватного підприємства "Роздольнінське". При цьому, апеляційний суд прийнятою постановою змінив рішення суду першої інстанцій шляхом виключення з його резолютивної частини окреме майно, посилаючись на те, що останнє було реалізоване відповідачем на підставі письмової згоди Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку.

Колегія суддів касаційної інстанції не погоджується з вказаними висновками судів попередніх інстанцій, вважає їх передчасними, з огляду на наступне.

Вирішуючи даний спір суди не з'ясували правову природу заставленого майна, не дослідили чи наявне це майно на час розгляду справи у Агропромислового приватного підприємства "Роздольнінське", хоча з'ясування вказаних обставин має суттєве значення для вирішення спору. Належне з'ясування та оцінка судом зазначених питань мають істотне значення та є необхідними для правильного вирішення даного спору.

Заслуговують також на увагу доводи касаційної скарги щодо невірного застосування апеляційним судом при вирішенні спору положень статті 616 ЦК України.

Згідно зі статтею 616 ЦК України суд має право зменшувати розмір збитків і неустойки, які стягуються із боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розмірів збитків, завданих порушенням зобов`язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Отже, необхідним для застосування вказаної правової норми є наявність в діях кредитора вини в формі умислу чи необережності, чого судами досліджено не було.

Виключивши розмір нарахованих збитків і неустойки із загальної заборгованості відповідача після 15 травня 2007 року, апеляційний суд зменшив розмір заборгованості на 28 884, 83 грн. Проте, вказана сума, як вбачається з матеріалів справи, є розміром пені за несвоєчасну сплату кредитного боргу, яка нарахована у період з 07.02.07 до 27.08.07. Крім того, доводи позивача щодо відсутності його вини у збільшенні розміру збитків, завданих порушення відповідачем договірного зобов'язання були відхилені судом апеляційної інстанції без належної оцінки та мотивації.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне також зазначити, що в силу частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний суд за наявними у справі й додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Разом з тим, апеляційний господарський суд у порушення вимог статті 101 ГПК України, не з’ясувавши причин неподання доказів до місцевого господарського суду, прийняв надані відповідачем додаткові докази у справі зокрема, лист від 21.05.07 вих. № 217, платіжне доручення № 41 від 31.05.07 про перерахування грошових коштів в розмірі 83 901,00 грн. та платіжне доручення № 54 від 17.07.07 про перерахування 111 600,00 грн. в рахунок погашення кредитної заборгованості.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України визнає, що спір розглянуто місцевим та апеляційним судами без дослідження в повному обсязі обставин справи, що є порушенням принципу всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності та призвело до прийняття рішень з помилковим застосуванням норм права.

Колегія суддів бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує про порушення судом не лише норм матеріального та процесуального права, а й оскаржує рішення судів в частині оцінки доказів, але переоцінка доказів не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Враховуючи вимоги статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів касаційної інстанції відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.76 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення, ухвалені у справі, підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до Господарського суду Автономної Республіки Крим.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

На підставі викладеного, керуючись статтями, 1115, 1117, 1119, 11110 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (закритого акціонерного товариства) в особі філії "Відділення Промінвестбанку в м. Армянськ Автономної Республіки Крим" задовольнити частково.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 01 листопада 2007 року та рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 28 серпня 2007 року скасувати.

Справу № 2-9/7360-2007 скерувати для нового розгляду до Господарського суду Автономної Республіки Крим.

Головуючий суддя                                                                      Добролюбова Т.В.

Судді                                                                                           Гоголь Т.Г.

Швець В.О.