донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

04.06.2008 р.                                                              справа №2/38

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Мирошниченка С.В.

суддів

Колядко Т.М. , Скакуна О.А.

за участю представників сторін:

від позивача:

Колосар М.Є.-за довір.

Чебаненко О.І.-за довір.,

від відповідача:

Липчанський В.Н.-за довір.

Устименко І.А.-за довір.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Путьмашсервіс" м.Краматорськ Донецька область

на рішення господарського суду

Донецької області

від

21.04.2008 року

по справі

№2/38 (Мартюхіна Н.О.)

за позовом

Приватного малого підприємства "Метмаш" м.Краматорськ Донецька область

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Путьмашсервіс" м.Краматорськ Донецька область

про

стягнення заборгованості в сумі 143647,04грн.

зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю

"Науково-виробнича фірма "Путьмашсервіс"

м.Краматорськ

до Приватного малого підприємства "Метмаш"

м.Краматорськ

про визнання договору недійсним

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Путьмашсервіс" м.Краматорськ Донецька область подало апеляційну скаргу на рішення господарського суду Донецької області від 21.04.2008р. по справі №2/38.

Цим рішенням господарський суд Донецької області (суддя Мартюхіна Н.О.) позов Приватного малого підприємства "Метмаш" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Путьмашсервіс" про стягнення заборгованості в сумі 143647,04грн. задовольнив частково. Стягнуви з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Путьмашсервіс" м. Краматорськ на користь Приватного малого підприємства "Метмаш" м. Краматорськ суму основного боргу - 110400 грн., 33120 грн. –штраф, 108,88грн. –3% річних, витрати по сплаті державного мита в розмірі 1436,28 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 117,98грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовив. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Путьмашсервіс" м. Краматорськ до Приватного малого підприємства "Метмаш" про визнання недійсним договору поставки №67 від 10.12.2007р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Путьмашсервіс" та Приватним малим підприємством "Метмаш" –відмовив повністю.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Путьмашсервіс" наполягає на скасуванні рішення в зв"язку з тим, що воно суперечить вимогам закону та не відповідає фактичним обставинам справи.

Розглянувши апеляційну скаргу, апеляційний суд встановив:

Приватне мале підприємство "Метмаш" м. Краматорськ звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Путьмашсервіс" м. Краматорськ про стягнення заборгованості в сумі 143647,04 грн., яка складається з суми основного боргу 110400 грн., суми штрафу –33120 грн., 3% річних –127,04 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем не виконанні зобов"язання щодо сплати вартості поставленого обладнання за договором постачання №67 від 10.12.2007р. Порушення договору та наявність заборгованості в сумі 110400 грн., позивач обґрунтовує договірними відносинами щодо постачання обладнання, накладною від 11.01.2008р. №67, податковою накладною, довіреністю на отримання матеріальних цінностей. На думку позивача, відповідач порушив строки сплати поставленого обладнання, що передбачені п.п. 2.1, 2.2. вказаного договору, у зв"язку з чим, просить суд стягнути штраф у розмірі 30% від вартості неоплаченого обладнання, згідно п.2.5 договору, та 3% річних. Правовими підставами для стягнення спірної суми позову, позивач вважає норми ст.ст. 522, 526, 527, 530, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідач проти позовних вимог заперечує наявність договірних відносин за договором постачання №67 від 10.12.2007р., факт постачання та отримання обладнання на загальну суму 110400 грн., а також, факти порушення строків виконання зобов"язань за договором не визнає. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на порушення вимог ст. 627 ЦК України щодо вимог розумності та справедливості, домовленості директорів, що підписали договір. Відповідач вказує на те, що зазначена господарська операція не була відображена у бухгалтерському та податковому обліку, податкова накладна була отримана відповідачем лише у лютому 2008р., при звільненні директора відповідача Боброва В.Н. зазначений договір та його виконання не були відображені у звіті директора перед засновниками підприємства.

12.03.2008р. до господарського суду Донецької області відповідачем був поданий зустрічний позов про визнання недійсним договору постачання від 10.12.2007р. №67, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Путьмашсервіс" та Приватним малим підприємством "Метмаш".

Зустрічний позов мотивований невідповідністю спірного договору вимогам ст.ст. 266, п. 4 ст. 265 Господарського кодексу України, та укладений із перевищенням директором своїх повноважень. Підставами визнання спірного договору недійсним вказує ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України. Позивач за зустрічним позовом посилається на те, що акт приймання-передачі обладнання є підроблений, оскільки підписаний під час судового розгляду, наявність в п. 2.5 договору розміру штрафу 30% від суми несплати суперечить принципам розумності та справедливості при укладенні господарських договорів, у спірному договорі не вказаний тип обладнання, його основні характеристики та параметри. Крім того, позивач вказує на те, що основним видом його діяльності є передача нерухомості в оренду, обладнання, яке є предметом спірного договору, позивачу не потрібно та недоцільно, оскільки інших видів діяльності він не здійснює та в планах роботи не має.

Відповідач за зустрічним позовом проти зустрічних позовних вимог заперечує, посилаючись на відсутність обмежень щодо повноважень директора в статуті ТОВ "НВФ “Путьмашсервіс”, обладнання було передано також й за актом від 11.01.2008р., в якому детально відображені всі його характеристики та параметри, та відсутність претензій покупця. Відповідач посилається на безпідставність щодо визначення у спірному договорі умов постачання згідно Правил Інкотермс, оскільки їх обов’язковість передбачена у зовнішній торгівлі.

10.12.2007р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Путьмашсервіс" (Покупець) та Приватним малим підприємством "Метмаш" (Постачальник) був укладений договір № 67, предметом якого є зобов"язання Постачальника поставити та передати у власність обладнання, згідно Специфікації №1, а Покупець прийняти його та своєчасно сплатити на умовах, визначених договором. За своїм предметом та змістом вказаний договір є договором постачання, у зв"язку з чим, законодавство, що регулює зазначені правовідносини є загальні положення про поставку передбачені статтями 264-271 Господарського кодексу України.

Відповідно специфікації №1 до вказаного договору, предметом постачання є навантажувач "Балканакар", навантажувач АРМ (АВТО), б/с, г.п 1 тн., станок обрізний, б/п, станок токарний б/п, апарат зварювальний ВДУ-306, б/п, молот МА412, б/п у кількості по кожній позиції по одній штуці, на загальну суму 110400 грн. з ПДВ.

Відповідно до пунктів 2.3.-2.4 договору, визначене Специфікацією обладнання є власністю Покупця після його передачі Продавцем. Передача здійснюється на складі продавця. Спосіб поставки –самовивіз автотранспортом Покупця.

На виконання зазначених умов договору, позивач здійснив передачу обладнання на складі в межах строку договору, про що свідчать підписані сторонами накладна від 11.01.2008р. № 67 на загальну суму 110400 грн., податкова накладна, довіреність ЯМШ серії 619745 від 11.01.2008р., акт приймання-передачі майна від 11.01.2008р.

Згідно з п.2.2. договору постачання, оплата обладнання проводиться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, на протязі 3 банківських днів після передачі обладнання.

Таким чином, обов"язок покупця розрахуватися на протязі 3 банківських днів залежить від дати передачі від постачальника обладнання. Такою датою передачі обладнання Покупцю слід вважати 11.01.2008 року. В зв’язку з чим строк виконання грошового зобов"язання по оплаті настав 17.01.2008р., оскільки 12-13 січня були вихідними днями, тобто, небанківськими.

Відповідач не надав суду документальних доказів повної або часткової сплати заборгованості у загальній сумі 110400 грн. Таким чином, сума боргу становить 110400 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Умови договору, згідно ст. 629 ЦК України є обов"язковими для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Відповідач, свої зобов'язання, як про це заявлено позивачем, всупереч вказаних норм Цивільного та Господарського кодексів України, належним чином не виконав. А саме, не сплатив за отримане обладнання внаслідок чого, утворилась заборгованість у сумі 110400 грн. З урахуванням викладеного, господарський суд вірно визнав вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за договором обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в сумі 110400 грн.

За порушення відповідачем умов договору, наведених у пункті 2.2., сторони встановили відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 30% від вартості обладнання (пункт 2.5 договору).

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов"язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до ст.549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Зокрема, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання.

Строк виконання зобов"язання відповідача щодо оплати вартості поставленого обладнання настав 17.01.2008р. Таким чином, апеляційний суд вважає, що господарський суд вірно вирішив, що вимоги позивача щодо сплати штрафу в сумі 33120грн. є обгрунтованими. Ці вимоги в межах строків порушення зобов"язань відповідачем, тобто за період з 17.01.2008р. до 20.02.2008р.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що господарським судом вірно визнано, що вимоги позивача щодо застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобов"язання у вигляді стягнення нарахованого та заявленого позивачем за період з 17.01.2008р. до 28.01.2008р., тобто, за 12 днів - 3% річних за прострочку виконання грошових зобов’язань в сумі 108,88 грн.є такими, що підлягають задоволенню. В решті заявлених позивачем вимог на суму 18,16 грн., господарським судом відмовлено.

Заперечення відповідача стосовно невідповідності змісту податкової накладної вимогам закону, невідображення вказаної господарської операції на постачання обладнання в сумі 110400 грн. у бухгалтерському та податковому обліку є необгрутованими. Такі документи за своїм змістом та формою є первинними обліковими документами, які фіксують факти здійснення господарських операцій позивачем на користь відповідача з постачання обладнання на загальну суму 110400 грн. Зокрема, зазначені документи, у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", мають всі обов’язкові реквізити первинних документів та є підставою для здійснення господарських операцій та бухгалтерського, податкового обліку.

Відповідальність за організацію бухгалтерського та податкового обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, згідно ст. 8 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” несе власник або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. Такою посадовою особою в межах податкового та звітного періоду, а саме, січень, лютий 2008 року, є - директор Манішевська Л.Г.

Згідно копій податкових накладних, наданих до матеріалів справи, оригінали яких були передані позивачем відповідачу для включення податку на додану вартість до податкового кредиту, апеляційний суд вважає доведеним факти здійснення господарських операцій позивача з постачання обладнання та відповідачем з прийняття цього обладнання на загальну суму 110400 грн., оскільки вони у повному обсязі відображені сторонами у податковому обліку у відповідних податкових періодах.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що господарський суд вірно визнав позовні вимоги по первісному позову обґрунтованими, тому вони підлягають задоволенню в частині стягнення суми основного боргу 110400 грн., суми штрафу 33120грн., та частковому задоволенню 3% річних –108,88 грн.

Стосовно заявлених відповідачем зустрічних позовних вимог про визнання недійсним договору постачання від 10.12.2007р. №67; апеляційний суд вважає наступне:

Статтею 215 ЦК України встановлені підстави недійсності правочину, а саме підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Позивач ( за зустрічним позовом) вважає, що договор постачання від 10.12.07р. № 67 з є недійсним, тому, що суперечить нормам статей 265 пункт 4 та 266 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст.180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Як вбачається із специфікації № 1 до спірного договору, перелік обладнання містить необхідні індивідуальні ознаки щодо найменування кожної позиції, її моделі або типу, кількість кожного найменування обладнання. Отже, підписуючи специфікацію до договору, сторони узгодили всі необхідні характеристики обладнання, які викладені в достатньо зрозумілій формі для обох сторін на підставі вільного визначення предмету спірного договору постачання.

Під час здійснення приймання обладнання за якістю та комплектністю, посадовими особами та працівниками ТОВ "НВФ "Путьмашсервіс" будь-яких претензій чи заперечень щодо обладнання не було висунуто.

У ч.4 ст. 265 ГК України мова йде про форму закріплення істотних умов поставки, такі умови викладені у пунктах 2.3.,2.4 спірного договору.

Отже, якщо сторони договору вказали в ньому всі істотні умови поставки, але виклали їх не за правилами Інкотермс (у випадку якщо ні одна зі сторін не вимагала застосування правил Інкотермс), то в даному випадку не можна вважати договір поставки недійсним.

Також, позивач посилається на недійсність пункту 2.5 договору поставки, яким передбачений 30% штраф від суми несплати вартості обладнання, оскільки не відповідає вимогам розумності, передбаченим ст. 627 ЦК України.

Згідно зі ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, позивач за зустрічним позовом не довів суду порушення вказаного принципу, та у чому саме полягає нерозумність передбачених спірним договором штрафних санкцій.

Крім того, позивач за зустрічним позовом вважає спірний договір недійсним, у зв’язку з тим, що укладений особою, яка не мала достатнього обсягу цивільної дієздатності, відповідно до п. 2 ст. 203 ЦК України, що робить його недійсним відповідно до ч. 1,2, ст. 215 ЦК України.

Згідно ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов’язків і здійснює їх через свої органи, які діяти до установчих документів та закону.

Відповідно до ст. 97 ЦК України, управління товариством здійснюють його органи, якими є збори його учасників та виконавчий орган.

Зі сторони ТОВ "НВФ "Путьмашсервіс" спірний договір був підписаний Бобровим В.Н., як директором, що діяв на підставі Статуту.

За змістом Статуту ТОВ "НВФ "Путьмашсервіс" не встановлено жодних обмежень директора на укладання такого правочину як договір поставки № 67 від 10.12.2007р.

Суд вважає безпідставним посилання позивача за зустрічним позовом на порушення статуту та перевищення директором своєї компетенції.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що господарський суд вірно відмовив в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, - Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 21.04.2008р. по справі №2/38 залишити без змін.

Головуючий          С.В. Мирошниченко

Судді:          Т.М. Колядко

О.А. Скакун

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

1. відповідачу

1 у справу

1 ДАГС

1.госп.суду