ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2008 р.

№ 25/439

Вищий господарський суд України у складі колегії: головуючого, судді Васищака І.М., суддів Б.М. Грека, В.М. Палій, за участю представника позивача Ю.Тітова (дов. від 15.11.07), розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Комерційний банк “Експобанк” на рішення господарського суду м. Києва від 20 листопада 2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 4 березня 2008 року у справі № 25/439 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Комерційний банк “Експобанк” до відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, Державного казначейства України про стягнення 66 438 грн. 66 коп.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2007 року товариство з обмеженою відповідальністю “Комерційний банк “Експобанк” звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві про стягнення збитків в розмірі 66 438 грн. 66 коп., заподіяних бездіяльністю відповідача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа, виданого 8 червня 2003 року Печерським районним судом м. Києва у справі № 2-537-1/2003 про стягнення з Легкого В.Н. на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Комерційний банк “Експобанк” 66 438 грн. 66 коп.

Рішенням господарського суду м. Києва від 20 листопада 2007 року (суддя С.Морозов), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 4 березня 2008 року, в позові відмовлено.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Комерційний банк “Експобанк” просить судові рішення скасувати з підстав неправильного застосування господарськими судами статті 1166 Цивільного кодексу України, статті 86 Закону України “Про виконавче провадження”, статті 47 Господарського процесуального кодексу України та направити справу на новий розгляд.

Сторони належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання, проте відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві та Державне казначейство України право на подання відзиву на касаційну скаргу не використали і їхні представники в судове засідання не з’явилися.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Господарськими судами встановлено, що 8 червня 2003 року Печерський районний суд м. Києва прийняв рішення у справі № 2-537-1/2003 про стягнення з громадянина Легкого Володимира Никифоровича на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Комерційний банк “Експобанк” борг та судові витрати на загальну суму 66 438 грн. 66 коп.; видав виконавчий лист.

У березні 2004 року стягувач направив виконавчий документ до Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві і 13 квітня 2004 року відкрито виконавче провадження.

Упродовж 2004-2005 років виконавче провадження зупинялось з підстав проведення перевірки виконавчого провадження та зупинення виконання судового рішення, а також було закінчено у зв’язку з проживанням боржника за іншою адресою.

Постановою державного виконавця від 3 вересня 2006 року виконавче провадження було поновлено і 3 жовтня 2006 року накладено арешт на майно, що належить Легкому В.Н.; боржникові заборонено відчужувати майно.

Позивач стверджує, що 30 листопада 2006 року боржник продав власну квартиру, на яку могло бути звернено стягнення.

Відповідно до частини другої статті 86 Закону України “Про виконавче провадження” збитки, заподіяні державним виконавцем юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

Спеціальний порядок відшкодування збитків, заподіяних державним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження, відсутній.

Загальні підстави притягнення до відповідальності за заподіяння шкоди внаслідок цивільного правопорушення визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Необхідною підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є наявність складу правопорушення, що включає в себе: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; настання шкідливого результату такої поведінки (шкоди); причинного зв’язку між протиправною поведінкою і шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду.

Відсутність хоча б одного з цих елементів складу правопорушення виключає відповідальність особи за завдану майнову шкоду.

За змістом статей 33 і 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Позивачем не надано доказів, що підтверджують неналежне виконання посадовими особами Державної виконавчої служби у Печерському районі міста Києва обов’язків при здійсненні виконавчого провадження у справі № 2-537-1/2003 Печерського районного суду м. Києва.

Порушення боржником заборони державного виконавця не свідчить про бездіяльність органу Державної виконавчої служби.

Отже, з урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені господарськими судами на підставі всебічного, повного і об’єктивного дослідження поданих доказів, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду м. Києва від 20 листопада 2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 4 березня 2008 року у справі № 25/439 залишити без змін, а касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Комерційний банк “Експобанк” без задоволення.

Головуючий, суддя

І. М. Васищак

Суддя

Б. М. Грек

Суддя

В. М. Палій