ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2008 р.

10:50

Справа № 17/243/08

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

при секретарі Колесниковій В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача –Щукін І.І., довіреність № 03-487/721 від 10.06.2008 року;

від відповідача –Діордіцу М.С., довіреність № 25/03-08 від 25.03.2008 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 17/243/07

за позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Миколаїв, вул. Нікольська, 46, під. 2,

до відповідача відкритого акціонерного товариства “Югцемент”, Миколаївська область, смт. Ольшанське, вул. Промислова, 9,

про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів,-

СУТЬ СПОРУ: Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до господарського суду з позовними вимогами про стягнення з відкритого акціонерного товариства “Югцемент” адміністративно-господарських санкцій в сумі 124 585 грн. 10 коп. за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2007 році та 996 грн. 60 коп. пені за порушення терміну сплати адміністративно-господарських санкцій.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, та зазначає, що підприємством приймались всі необхідні та можливі заходи для працевлаштування інвалідів, в обґрунтування чого надав звіти за 2007 рік за формою № 3-ПН та інші документи.

Дослідивши матеріали справи, суд -

В С Т А Н О В И В:

Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 125 581 грн. 70 коп. адміністративно-господарських санкцій за нестворені у 2007 році робочі місця для інвалідів.

Позивач зазначає, що на підставі ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», відповідач повинен був створити робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, що складає у даному випадку 24 місця і працевлаштувати на ньому інваліда.

В обґрунтування позовних вимог позивач надав звіт відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2007 рік (форма 10-П1) (а.с. 5) у відповідності з яким на підприємстві відповідача працють 19 працівників, та вказує на те, що відповідач не виконав встановлений Законом норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів і не створив 5 таких робочих місця.

Позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Статтею 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”(в редакції чинній на час спірних правовідносин) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частиною 3 ст. 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, Закон зобов’язує відповідача виділяти та створювати відповідно до 4 % нормативу робочі місця для інвалідів, інформувати центри зайнятості, та звітувати до Фонду соціального захисту інвалідів, та не зобов’язує виявляти та працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця.

Відповідач вимоги закону виконав. Згідно «Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2007 рік» (форма 10-П1) передбачив 24 робочих місця для штатних працівників інвалідів, створене відповідно до 4-відсоткового нормативу.

Згідно щомісячних звітів 2007 року відповідач інформував державну службу зайнятості про потребу в працівниках на вільні посади в підприємстві, на які відкрите акціонерне товариство “Югцемент” було готово прийняти інвалідів, що підтверджується звітами за формою № 3-ПН.

Крім того, відповідач інформував Миколаївський районний центр зайнятості про вільні робочі місця для працевлаштування інвалідів. Це підтверджується, зокрема, Звітами про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) та потребу в працівниках форми № 3-ПН, які надавались Відповідачем до Миколаївського районного центру зайнятості протягом 2007 року (щомісяця). 16.04.2008 року підприємство отримало від Миколаївського районного центру зайнятості довідку (додається) про те, що дійсно підприємство надавало протягом 2007 року статистичний звіт по Ф-З-ПН та повідомило, що не заповнення вакантних місць обумовлено віддаленістю місця розташування підприємства, тому особи з обмеженими фізичними можливостями відмовлялись від запропонованої роботи.

Відповідач протягом 2007 року на сторінках редакції Миколаївської районної газети «Маяк»публікував оголошення про наявність робочих місць для інвалідів на ВАТ «ЮГцемент»(в матеріалах справи).

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що відповідач вимоги закону виконав.

Доказів, що на підприємство відповідача направлялися або зверталися інваліди в 2007 рокі та, що їм було відмовлено у працевлаштуванні позивачем не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Враховуючи наведене, відповідачем у 2007 році виконані вимоги передбачені Законом України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” стосовно створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, тобто вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

За таких обставин в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 160-163, 167, 254 КАСУ господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          В задоволенні адміністративного позову Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня її проголошення, якщо не подано заяву про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження постанови подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду скарги.

Постанову може бути оскаржено в порядку, встановленому ст. 186 КАС України.

Суддя

С.М.Коваль