СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08"
квітня 2008 р.

09:50

Справа
№  7/636/07

м.Миколаїв

За
позовом: Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи -ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до
відповідача:
Управління пенсійного фонду України в Баштанському районі Миколаївської
області, 56100, Миколаївська область, м.Баштанка, вул.Ювілейна, 84

про: 1. скасування або визнання
нечинним вимоги управління пенсійного фонду України в Баштанському районі
Миколаївської області від 21.08.2006 року № Ф-230 про сплату недоїмки в сумі
232,32 грн.;

2. Визнання незаконними дій управління
пенсійного фонду України в Баштанському районі Миколаївської області щодо
нарахування боргу в сумі 232,32 грн.

Суддя
Семенчук Н.О.

Секретар
судового засідання Дзюба Ю.Ф.

Представники:

Від
позивача:

ОСОБА_2,
дов. № 24/Д-4 від 06.02.2008р.

Від
відповідача:

Кононець
І.В., дов № 5911/03 від 01.10.2007 р.

СУТЬ
СПОРУ: Позивач
звернувся до господарського суду з позовними вимогами (уточнення від 13.12.2007
року) про скасування вимоги УПФУ в Баштанському районі  Миколаївської області від 21.08.2006 року №
Ф-230 про сплату недоїмки в сумі 232,32 грн. та визнання незаконними дій УПФУ в
Баштанському районі  Миколаївської
області щодо донарахування своєчасно не обчислених та не сплачених страхових
внесків в сумі 232,32 грн.

Позивач
в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що працює за спрощеною
системою оподаткування(фіксований податок), та що відповідно до ст.ст. 1, 2
Закону України "Про вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів
господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку
та звітності, у зв'язку з неперерозподілом Державним казначейством України
частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок
безробіття протягом 2004 року - 1 кварталу 2005 року" від 16.03.2006 року
№ 3583-IV суми взносів до Пенсійного фонду України суб'єктів господарської
діяльності, які обрали особливі умови оподаткування, які були сплачені ними у
складі податків згідно з чинним законодавством України протягом 2004 року - І
кварталу 2005 року, але не були зараховані на їх особові рахунки не вважаються
заборгованістю, донарахування та фінансові санкції не застосовуються. Вказує на
те, що відповідач всупереч вимогам Закону № 3583 за перший квартал 2005 року
неправомірно донарахував йому 232, 32 грн. до фактично сплачених ним внесків в
сумі 16,50 грн. та виставив вимогу № Ф-230

Відповідач
проти позовних вимог заперечує, посилаючись на
те, що він не здійснював донарахування, а зробив розрахунок сум
фіксованого внеску з урахуванням не отриманих коштів від сплати фіксованого
податку, які не є заборгованістю. Вказує на те, що донарахування страхових
внесків може бути проведено тільки в тому випадку, коли при нарахуванні
допущено помилку в об'єкті на який проводиться нарахування. Якби
страхувальником в звітності був би показаний дохід (прибуток) і на нього не
вірно нараховані страхові внески (не  з
того розміру, або не по тим ставкам), в такому випадку при проведенні
документальної перевірки органами Пенсійного фонду було б проведено
донарахування. Донарахування в розумінні статті 2 Закону України № 3583
стосується лише частини внесків, яка не була сплачена страхувальниками за
період 2004 року - І квартал 2005 року безпосередньо на рахунки органів
Пенсійного фонду або не погашена у порядку, визначеному ч. 5 ст. 106 Закону №
1058. Зазначає, що управління ПФУ в Баштанському районі при винесенні вимоги
про сплату боргу діяло правомірно.

Заслухавши
представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд -

встановив:

ОСОБА_1
зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності -фізична особа Баштанською
районною державною адміністрацією Миколаївської області, що підтверджується
свідоцтвом про державну реєстрацію НОМЕР_1 (а.с. 12).

29.03.2006
року СПД ОСОБА_1 подала до Управління Пенсійного фонду України у
Баштанському  районі Миколаївської
області, звіт про нарахування та сплату суми страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за 2005 рік, в якому платник
не вказав встановлений фіксований розмір страхових внесків, дані про фактично
сплачені страхові внески. Страхові внески у фіксованому розмірі за І квартал
2005 року до 1 квітня 2006 року позивачем сплачені не були.

Управління
пенсійного фонду України в Баштанському районі 05.08.2006 року здійснило
камеральну перевірку звіту про нарахування та сплату суми страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за 2005 рік по СПД ОСОБА_3,
за результатами якої складено акт від 05.08.2006року. Даним актом позивачу був
зроблений розрахунок сум фіксованого внеску з урахуванням не отриманих коштів
від сплати фіксованого податку, які не є заборгованістю.

Акт
камеральної перевірки від 05.08.2006 р. СПД ОСОБА_1 отримала 05.08.2006 року,
що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 47692,
та на протязі 10 робочих днів з дня отримання акту, акт позивачем оскаржений не
був.

У
зв»язку з несплатою суми фіксованого розміру страхового внеску 21.08.2006 року
на підставі ст. 106 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” від 9 липня 2003 року № 1058-IV зі змінами та доповненнями (Далі
Закон України № 1058) Управлінням Пенсійного фонду України у Баштанському
районі Миколаївської області виставлена вимога про сплату боргу № Ф-230
Суб'єкту підприємницької діяльності - фізичній особі Забодіній С.Ф.

Позивач
не погодився з вимогою № Ф- 230 та звернувся до суду з вимогами про скасування
вимоги УПФУ в Баштанському районі від 21.08.2006 року № Ф-230 та визнання
незаконними дій УПФУ в Баштанському районі
Миколаївської області щодо нарахування йому недоїмки в сумі 232,32 грн.

Позовні
вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно
до ч. 2 ст. 5 Закону України № 1058-IV, - виключно цим Законом визначаються
принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного
страхування, коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню, платники страхових внесків, їх права та обов'язки.

Пунктом
3 ст. 11 Закону України № 1058 визначені особи, що підлягають
загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню (застрахованими
особами) визначені фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому
числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний
податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний
торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно
пункту 5 статті 14 Закону № 1058 застраховані особи, зазначені в п. 3 та 4 ст.
11 цього Закону є страхувальниками, а згідно з ч. 1 ст. 15 Закону № 1058 -
платниками страхових внесків.

Пунктом
6 ч. 2 ст. 17 Закону № 1058 визначено, що
страхувальники зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати в
установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Підпунктом
2 частини 8 Прикінцевих положень Закону № 1058 встановлено, що особи, зазначені
в пункті 3 ст. 11 цього Закону сплачують страхові внески, що перераховуються до
солідарної системи на умовах і в порядку, визначених цим Законом та в розмірах,
передбачених для платників збору Законом України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 № 400/97-ВР (далі - Закон №
400), але не менше мінімального страхового внеску.

Відповідно
до підпункту 4 частини 8 Прикінцевих положень Закону № 1058 фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок, придбання спеціального торгового патенту),
на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування
сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим законом у фіксованому
розмірі.

Статтею
45 Закону України "Про Державний бюджет на 2005 рік" від 23 грудня
2004 року № 2285-IV (в редакції чинній до 31.03.2005 р.) (далі Закон України №
2285-IV) установлено на 2005 рік фіксований розмір страхових внесків на
загальнообов'язкове державне страхування для фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування  (фіксований податок, єдиний податок), та
членів сімей зазначених фізичних осіб,
які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, у
розмірі мінімального страхового внеску, визначеного Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно
до статті 1 Закону 1058-IV мінімальний страховий внесок - це сума коштів, що
визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на
розмір страхового внеску, встановлених законом на день отримання заробітної
плати (доходу).

Розмір
страхового внеску для даної категорії осіб встановлений пунктом 2 статті 4
Закону України “Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування” від 26
червня 1997 року № 400/97-ВР і складає 32 відсотки від об'єкта оподаткування,
визначеного пунктом 2 статті 2 цього Закону.

Розмір
мінімальної заробітної плати з січня 2005 року відповідно до Закону України №
2285-IV встановлений у розмірі 262,00 грн. Отже, фіксований розмір страхових
внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з січня 2005 складав
262,00 грн. * 32% = 83,84 грн.

31
березня 2005 року Законом України "Про внесення змін до Закону України
“Про Державний бюджет України на 2005 рік" та деяких інших законодавчих
актів України" від 25 березня 2005 року № 2505-IV внесені зміни до Закону
України № 2285-IV.

З 14
квітня 2006 року набрав чинності Закон України "Про вирішення питання щодо
заборгованості суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі
умови оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з не перерозподілом
Державним казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України,
Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду
соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004 року - 1 кварталу
2005 року" № 3583-IV (далі -Закон України № 3583-IV
).

Згідно
преамбули та статті 1 цього Закону ним регулюються суперечності, які виникли
при прийнятті Закону України "Про Державний бюджет України на 2005
рік" від 23 грудня 2004 року № 2285-ІV та Закону України "Про
Державний бюджет України на 2005 рік" від 25 березня 2005 року № 2505-IV у
суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови
оподаткування, обліку та звітності щодо сплати внесків до Пенсійного
фонду України, які були сплачені ними у складі податків згідно з чинним
законодавством України протягом 2004 року - І кварталу 2005 року, але не
були зараховані на їх особові рахунки у зв'язку із застосуванням Державним
казначейством України діючого на той час Закону України № 2285-ІV.

А
саме, п. 2 ст. 45 Закону України № 2285 визначено, що до доходів загального
фонду місцевих бюджетів у 2005 році належить у повному обсязі фіксований
податок для суб»єктів малого підприємництва та фіксований сільськогосподарський
податок. Пунктом 2 ст. 48 Законом України "Про внесення змін до Закону
України “Про Державний бюджет України на 2005 рік" та деяких інших
законодавчих актів України" від 25 березня 2005 року № 2505-IV визначено,
що до доходів загального фонду місцевих бюджетів у 2005 році належать єдиний
податок для суб'єктів малого підприємництва та фіксований податок (крім частини
цих податків, що зараховуються до Пенсійного фонду України, та відрахувань на
обов'язкове соціальне страхування) і в повному обсязі фіксований
сільськогосподарський податок.

Статтею
2 Закону України № 3583-ІV визначено, що донарахування та фінансові (штрафні)
санкції до суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови
оподаткування, обліку та звітності щодо сум фактично сплачених внесків у
2004 році -І кварталі 2005 року, не застосовуються.

Тобто
законодавець визначив, що донарахування згідно ст. 2 Закону України  № 3583-ІV не застосовується саме щодо сум
фактично сплачених внесків у 2004 році -І кварталі 2005 року, але не
перерахованих Державним казначейством України на рахунки Пенсійного фонду
України, а не звільняє від сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України
суб»єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови
оподаткування, як зазначає позивач.

З
урахуванням вищезазначеного позивач повинен був сплатити до Пенсійного Фонду
України фіксований розмір страхових внесків на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування у розмірі мінімального страхового внеску  в розмірі 83 грн. 84 коп. за січень - лютий
та 81 грн. 14 коп. за березень 2005 року з урахуванням частини фіксованого
податку, що не перерахований Державним казначейством України до ПФУ за
січень-березень 2005 року.

У
зв»язку з несплатою позивачем страхових внесків, відповідачем правомірно на
підставі звіту про нарахування та сплату суми страхових внесків на
загальнообов»язкове державне пенсійне страхування за 2005 рік, наданого
позивачем 29.03.2006 року та документів, що підтверджують сплату фіксованого
податку за січень -березень 2005 року здійснений розрахунок сум фіксованого
розміру внесків, що підлягають сплаті за І квартал 2005 року та виставлено
вимогу № Ф-230  позивачу.

Враховуючи
вищевикладене позовні вимоги задоволенню не підлягають

Керуючись
ст.ст. 94, 98, 160-163, 167, 254 КАС України господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          В задоволенні позову відмовити.

Постанова
у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Сторони, які беруть
участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову
повністю або частково у порядку і строки встановлені ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Суддя

Н.О.Семенчук