ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2008 р.

№ 33/217

Доповідач –суддя Мележик Н.І.

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П. - головуючого,

Мележик Н.І.,

Подоляк О.А.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу                                                  Товариства з обмеженою відповідальністю

"ЮВС"

на рішення          господарського суду міста Києва від 25.10.2007 року

та на постанову           Київського апеляційного

господарського суду від 15.01.2008 року

у справі                                                  № 33/217

господарського суду                              міста Києва

за позовом                                                  Товариства з обмеженою відповідальністю

"Агросфера"

до                                                            Товариства з обмеженою відповідальністю

"ЮВС"

про          стягнення 60 374,70 грн.

за участю представників:

позивача –          Савченко О.А.

відповідача –          Євсєєва В.В.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросфера" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮВС" про стягнення 56 794,32 грн. основного боргу, 3 580,38 грн. пені та судових витрат.

Вподальшому, збільшивши розмір позовних вимог, позивач просив суд стягнути з відповідача, крім основного боргу, пеню у розмірі 4 761,39 грн., 3% річних у розмірі 2 063,27 грн. та судові витрати.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.10.2007 року (суддя Мудрий С.М.) позов задоволено повністю, стягнуто з ТОВ "ЮВС" на користь ТОВ "Агросфера" 56 794,32 грн. основного боргу, 4 867,20 грн. пені, 3% річних у розмірі 2 063,27 грн. та судові витрати.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 року (судді: Губенко Н.М., Барицька Т.Л., Ропій Л.М.) рішення місцевого господарського суду змінено; з відповідача на користь позивача стягнуто 56 794,32 грн. основного боргу, 4 761,39 грн. пені, 3% річних у розмірі 998,96 грн. та судові витрати; в решті позову відмовлено.

В касаційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮВС" просить скасувати рішення місцевого і постанову апеляційного господарських судів у даній справі, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення або постанова господарського суду прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що 05.07.2006 року між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі –продажу № 45/3-КЧ, за умовами якого продавець зобов’язався передати, а покупець зобов"язався прийняти товар – засоби захисту рослин та сплатити його вартість, відповідно до умов даного договору.

На виконання умов названого договору відповідач отримав від позивача товар на загальну суму 70 992,90 грн., що підтверджується довіреністю серії ЯМР № 776264 від 07.07.2006 року та видатковою накладною № 2962 від 10.07.2006 року.

Пунктами 4.1. та 4.2. вказаного договору передбачено порядок розрахунків покупця за придбаний у продавця товар, а саме: в строк до 07.07.2006 року (включно) відповідач зобов"язався перерахувати на поточний рахунок продавця 14 198,58 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 2 366,43 грн., а після поставки товару згідно специфікації № 1 - сплатити продавцю за допомогою вексельної форми розрахунку залишок заборгованості, зокрема, в строк 5 (п’яти) календарних днів після поставки всього товару передати продавцю один простий вексель по акту приймання-передачі векселя на суму 56 794,32 грн. зі строком платежу за векселем –28.02.2007 року.

Відповідач частково виконав свої зобов"язання щодо оплати вартості отриманого від позивача товару, перерахувавши на рахунок останнього 14 198,58 грн. Заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮВС" становить 56 794,32 грн.

Місцевий суд, приймаючи рішення у даній справі про задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу, з позицією якого погодилась апеляційна інстанція, обгрунтовано прийшов до висновку про правомірність позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросфера" у зв"язку з несплатою ТОВ "ЮВС" заборгованості за отриманий товар у визначені договором строки.

Також внаслідок порушення строків оплати місцевий господарський суд задовольнив вимоги позивача про стягнення з відповідача передбаченої розділом 7 вказаного договору пені у сумі 4 867,20 грн. та 3% річних у сумі 2063,27 грн. в порядку, передбаченому частиною 2 статті 625 ЦК України.

Проте, апеляційна інстанція, змінюючи рішення суду в частині стягнення з відповідача пені та 3% річних, вірно вказала на помилковість висновку про визначення строку настання платежу за векселем.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд, стягнувши з відповідача пеню у розмірі 4 761,39 грн. та 3% річних у розмірі 998,96 грн., послався на частину 2 статті 625 ЦК України, якою передбачено стягнення 3% річних саме за прострочення грошового зобов"язання, а не за передачу векселя.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням того, що правовідносини сторін врегульовані договором купівлі-продажу, суди попередніх інстанцій правомірно застосували приписи ст.692 Цивільного кодексу України, відповідно до якої покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; покупець зобов’язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відтак, відповідає матеріалам справи та вимогам закону висновок судів попередніх інстанцій щодо порушення відповідачем умов договору в частині несплати позивачу вартості отриманого товару.

Твердження касаційної скарги про те, що постанова апеляційного господарського суду необґрунтована, прийнята при неповному з’ясуванні обставин справи, що мають значення для справи, не заслуговують на увагу та спростовуються вищевикладеним.

Інші доводи, наведені у касаційній скарзі, зводяться до намагань позивача надати перевагу одних доказів над іншими, що суперечить вимогам ст. 1117 ГПК України, і тому до уваги не беруться.

Враховуючи те, що у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, прийнята постанова відповідає нормам чинного законодавства та підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮВС" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 року у справі №33/217 залишити без змін.

Головуючий суддя

Т.П. Козир

Судді

Н.І. Мележик

О.А. Подоляк