ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.08 Справа № 33/151 Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи :

за позовом:

Заступника військового прокурора Тернопільського гарнізону в інтересах держави Міністерства оборони України в особі Квартирно - експлуатаційного відділу (м. Тернопіль)

до відповідача:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Ганна –Марія» (с. Зимна вода)

про :

стягнення 17 064 (сімнадцять тисяч шістдесят чотири) грн. 23 коп.

Суддя: Цікало А.І.

При секретарі: Герасименко В.С.

Представники:

Прокуратури:

Яговдік С.М. –представник (посвідчення № 17 від 05.06.2006 р.)

Позивача:

Козак І. С. - представник (довіреність № 66 від 05.12.2007 р.)

Відповідача:

не з'явився

Представникам сторін, присутнім в судовому засіданні, роз’яснено їх права та обов’язки відповідно до ст. 22 ГПК України, зокрема право заявляти відводи.

Представники сторін, присутні в судовому засіданні, звернулись до суду з клопотанням про нездійснення технічної фіксації судового процесу.

Суть спору: До господарського суду Львівської області Заступником військового прокурора Тернопільського гарнізону в інтересах держави Міністерства оборони України в особі Квартирно - експлуатаційного відділу (м. Тернопіль) подано позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ганна –Марія» (с. Зимна вода) про стягнення 17 064 (сімнадцять тисяч шістдесят чотири) грн. 23 коп.

Ухвалою суду від 02.06.2008 р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 24.06.2008 р.

Прокурор вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі від 02.06.2008 р. виконав, явку повноваженого представника в судове засідання забезпечив.

Представник прокуратури позов підтримав повністю, просив суд задоволити позовні вимоги з підстав наведених у заяві та поясненнях.

Позивач вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі від 02.06.2008 р. виконав, явку повноваженого представника в судове засідання забезпечив.

Представник позивача позов підтримав повністю, просив суд задоволити позовні вимоги з підстав наведених у заяві та поясненнях.

Відповідач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 02.06.2008 р. не виконав, відзив на позов не представив, проти позову, у встановленому чинним законодавством України порядку, не заперечив, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був належно, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Суду представлено достатньо матеріалів, що дає можливість, відповідно до ст. 75 ГПК України, розглянути справу при відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши документи і матеріали, подані до суду, заслухавши пояснення осіб присутніх в судовому засіданнях, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Військовою прокуратурою Тернопільського гарнізону проведено перевірку з питань дотримання посадовими особами квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернополя вимог чинного законодавства України при використанні коштів, одержаних при здійсненні господарської діяльності, а також щодо своєчасності надходжень їх до державного бюджету України.

В ході перевірки встановлено, що 05 серпня 2007 року між Квартирно-експлуатаційним відділом та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ганна –Марія»укладено договір № 2/06-07 (надалі Договір) про надання комунально-побутових послуг (оригінал оглянуто в судовому засіданні, копію долучено до матеріалів справи).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 2.3 та 2.5 Договору, „Виконавець” зобов’язався забезпечувати „Споживача” комунально-побутовими послугами (електропостачання, водопостачання та водовідведення, теплопостачання) в будівля № 7/29 (солдатська їдальня: м. Золочів, Львівська область). В свою чергу „Споживач” зобов’язався проводити розрахунки за надані послуги у триденний строк після отримання рахунків.

В період з 01 січня 2008 року по 31 березня 2008 року на виконання договірних зобов’язань позивач надав відповідачу вказані комунально-побутові послуги по вищезазначеному об’єкту на загальну суму 30 366,60 грн., по періодах :

-          01.01.2008 р. –31.01.2008 р. на суму 11874,38 грн.;

-          01.02.2008 р. –29.02.2008 р. на суму 9214,63 грн.;

- 01.03.2008 р. –31.03.2008 р. на суму 9277,59 грн.

Станом на 01.01.2008 р. за відповідачем рахувалась заборгованість по оплаті послуг в розмірі 2124,45 грн.

Сума заборгованості підтверджується розрахунками вартості теплової енергії, довідкою та актом звірки розрахунків.

Відповідачем частково проведено оплату за надані послуги в сумі 15426,82 грн. і станом на день звернення з позовом до суду заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Ганна –Марія»перед Квартирним експлуатаційним відділом становить 17 064 (сімнадцять тисяч шістдесят чотири) грн. 23 коп.

Станом на день розгляду справи відповідач не представив доказів сплати решти суми заборгованості.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 193 ГК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов’язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з пунктом 2 статті 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках визначених законом.

За рішенням Конституційного Суду України № З-рп/99 від 08.04.1999 року під поняттям “орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах” потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. В контексті пункту 2 статті 121 Конституції України приписи пункту 3 частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України треба розуміти так, що прокурори та їх заступники подають до господарського суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ та організацій незалежно від їх підпорядкування та форм власності.

Згідно з Указом Президента України від 15.12.1999 року №1752/99 „Про систему центральних органів виконавчої влади” та Законом України „Про джерела фінансування органів державної влади” до системи органів виконавчої влади належать Кабінет Міністрів України, міністерства, комітети, агентства, служби, адміністрації, департаменти, комісії, управління, палати, фонди, інспекції, бюро та інші центральні органи виконавчої влади і місцеві державні адміністрації.

Оскільки „інтереси держави” є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, і ця заява, за статтею 2 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для порушення справи в господарському суді.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заступник прокурора правомірно звернувся до господарського суду з позовом в інтересах держави Міністерства оборони України в особі Квартирного експлуатаційного відділу, оскільки „інтереси держави” є оціночним поняттям і прокурор чи його заступник у кожному випадку самостійно визначає в чому ж саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ч. 1 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю та відповідно до п. 1 ч. 2 вказаної норми, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені сторонами докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, згідно роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, вказаних у пункті 1 Постанови від 29 грудня 1976 року № 11 “Про судові рішення”, суд прийшов до висновку, що позовна заява Заступника військового прокурора Тернопільського гарнізону в інтересах держави Міністерства оборони України в особі Квартирно - експлуатаційного відділу (м. Тернопіль) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ганна –Марія» (с. Зимна вода) про стягнення 17 064 (сімнадцять тисяч шістдесят чотири) грн. 23 коп. є обґрунтованою і підлягає до задоволення.

Відповідно до п. а) ч. 2 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” (із змінами і доповненнями), ставка державного мита із заяв майнового характеру, що подаються до господарських судів, встановлюється в розмірі 1 % від ціни позову, але не менше 6 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 102 грн.

Станом на день звернення з позовом до суду заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Ганна –Марія» перед Квартирним експлуатаційним відділом становила 17 064 (сімнадцять тисяч шістдесят чотири) грн. 23 коп.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 11, 202, 204, 205, 206, 258, 509, 510, 526, 530, 548, 625 ЦК України, ст.ст. 174, 179, 193, 216, 218, 232 ГК України, ст.ст. 43, 33, 43, 49, 80, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1.          Позов Заступника військового прокурора Тернопільського гарнізону в інтересах держави Міністерства оборони України в особі Квартирно - експлуатаційного відділу (м. Тернопіль) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ганна –Марія» (с. Зимна вода) про стягнення 17 064 (сімнадцять тисяч шістдесят чотири) грн. 23 коп. –задоволити повністю.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ганна –Марія»(с. Зимна вода, територія ДК-9 КМ, Пустомитівський район, Львівська область, 81110; ) на користь Квартирно - експлуатаційного відділу (вул. Галицька, 1, м. Тернопіль, 46002; ) –17 064 (сімнадцять тисяч шістдесят чотири) грн. 23 коп. –боргу.

3.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ганна –Марія»(с. Зимна вода, територія ДК-9 КМ, Пустомитівський район, Львівська область, 81110; ) в дохід Державного бюджету України (р/р 0006 Банк УДК у Львівській області, МФО 825014, отримувач: ВДК Личаківського району м. Львова, , код платежу 22090200, символ звітності банку 092) –170 (сто сімдесят) грн. 64 коп. державного мита.

4.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ганна –Марія»(с. Зимна вода, територія ДК-9 КМ, Пустомитівський район, Львівська область, 81110; ) в дохід Державного бюджету (р/р 0006 в ГУДКУ у Львівській області, МФО 825014; отримувач: УДК у Личаківському районі м. Львова, , код платежу 22050000) –118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп. –витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

5.          Накази видати в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Суддя