ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2008 р.

№ 32/99(15/165)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    М.В.Кузьменка,

судді                                        В.М.Палій,

судді                                        Б.М.Грека,

розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства закритого типу

"Волиньнафта"

на рішення господарського суду Львівської області від 04.12.2007р. та

постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.03.2008р.

у справі №32/99(15/165)

за позовом Акціонерного товариства закритого типу "Волиньнафта"

до                      Приватного підприємства "Артвіт"

про                    визнання недійсним договору,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство закритого типу "Волиньнафта" звернулося до господарського суду Львівської області з позовом до Приватного підприємства "Артвіт" і просило суд визнати недійсним договір №26 від 11.02.2003р. на поставку паливно-мастильних матеріалів в 2003 році, як такий, що укладений сторонами без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином (фіктивний правочин).

Рішенням господарського суду Львівської області від 04.12.2007р. (суддя Сухович Ю.О.) у позові відмовлено з тих підстав, що оспорюваний договір укладено з дотриманням вимог закону та він породжував права і обов'язки його сторін.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.03.2008р. (головуючий, суддя Мурська Х.В., судді Давид Л.Л., Кордюк Г.Т.) рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Погодившись з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, суд апеляційної інстанції встановив порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке полягає у розгляді справи за відсутності позивача, не повідомленого належним чином про місце засідання суду, що є будь-якому випадку підставлю для скасування рішення місцевого господарського суду (п.2 ч.3 ст.104 ГПК України).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд їх скасувати як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судами норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Предметом даного спору є вимога позивача про визнання недійсним договору №26 від 11.02.2003р. на поставку паливно-мастильних матеріалів в 2003р., укладеного між Приватним підприємством "Артвіт" (постачальник) та Акціонерним товариством закритого типу "Волиньнафта" (покупець), за умовами якого постачальник зобов’язався передати покупцю, а останній –оплатити і прийняти паливно-мастильні матеріали в кількості, асортименті і по цінах, які зазначені в накладних на відпущення товару, по кожній партії товару окремо.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний договір є фіктивним, оскільки його сторони не мали на увазі і не бажали настання правових наслідків, які могли б виникнути внаслідок здійснення правочину такого типу; сторони ніяких дій по здійсненню фіктивного правочину не робили, а тому відповідно до ч.2 ст.234 ЦК України спірний договір має бути визнаний судом недійсним.

Враховуючи, що спірний договір укладено до набрання чинності ЦК України 01.01.2004р., то його відповідність законодавству має вирішуватись з огляду на те законодавство, яке діяло на час укладання договору. Тому обґрунтування судами оскаржуваних рішення та постанови положеннями ЦК України, який набрав чинності після укладання спірного договору, є помилковим.

Разом з тим це не вплинуло на правильність висновку судів про відсутність правових підстав для задоволення позову у зв’язку з його юридичною та фактичною обґрунтованістю і відсутністю фактів, що підтверджують недійсність оспорюваного договору поставки.

Статтею 41 ЦК УРСР встановлено, що угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦК УРСР, недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода).

Отже, мнимою є угода, коли сторони не бажають укладати угоду і не мають на меті виникнення певних юридичних наслідків, хоч зовні виражають таку волю. Тобто, коли є волевиявлення, але в його основі немає справжньої волі укласти угоду. Оскільки різні форми волевиявлення є лише засобами вияву об’єктивно існуючої волі, то очевидно, що за відсутністю справжньої волі на укладення угоди таке волевиявлення є неповноцінним і не має юридичного значення.

При цьому, мнимою можна визнати угоду тільки за умови, що обидві сторони діяли без наміру створити цивільно-правові наслідки. На виконання мнимої угоди не передаються майно або майнові права.

Проте рішенням господарського суду Волинської області від 15.06.2005р. в іншій справі №04/64-38 за позовом ПП "Артвіт" до АТЗТ "Волиньнафта" про стягнення 69 104,66 грн., встановлено факт укладання сторонами договору №26 від 11.02.2003р., що підтверджується його підписанням, реальним відвантаженням товару, його одержанням та частковою оплатою відповідачем на суму 23 000,0 грн. (а.с.10-12). Вказане рішення залишено без змін апеляційною та касаційною інстанціями (а.с.13-17). При цьому, у постанові Львівського апеляційного господарського суду від 30.11.2006р. у справі №04/64-38 встановлено, що договір №26 від 11.02.2003р. було укладено з дотриманням вимог закону та він породжував права і обов'язки його сторін.

Відповідно до ч.2 ст.35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішення інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Встановлені судами в іншій справі №04/64-38 обставини, не дають підстави вважати, що спірний договір укладений сторонами без наміру створити цивільно-правові наслідки.

Отже, з урахуванням меж перегляду справи у касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи у суді апеляційної інстанцій фактичні її обставини були встановлені судом на підставі всебічного, повного і об’єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови немає.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки їм була надана вичерпна правова оцінка судами в іншій справі №04/64-38, і встановлені в ній факти мають преюдиційне значення для даної справи.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства закритого типу "Волиньнафта" залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.03.2008р. у справі №32/99(15/165) - без змін.

Головуючий, суддя                                                            М.В.Кузьменко

Суддя                                                                                В.М.Палій

Суддя                                                                                Б.М.Грек