ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2008 р.

№
17-5-1-38/02-10547

Вищий  господарський суд України у складі колегії
суддів:

головуючого,
судді                    В.М.Палій,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        Б.М.Грека,

розглянувши  касаційні скарги Представництва  по управлінню комунальною власністю Одеської
міської ради, Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1  Одеської міської ради

на
рішення господарського
суду Одеської області від 06.04.2005р. та

постанову Одеського
апеляційного господарського суду від 12.07.2005р.

у
справі            №17-5-1-38/02-10547

за позовом
прокурора Приморського району м.Одеси в інтересах держави в особі

Представництва по
управлінню комунальною власністю

Одеської міської ради

до                         Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1

про                        розірвання договору
оренди, виселення та стягнення пені у сумі 167,19 грн.

та за зустрічним
позовом СПД ОСОБА_1

до                        1) Представництва по
управлінню комунальною власністю Одеської

міської ради;

2) Управління
державного казначейства в Одеській області;

3) Одеської міської
ради

про                       повернення необґрунтовано
отриманої орендної плати, спонукання

укласти договір про
приватизацію орендованого приміщення, стягнення

моральної шкоди та
відшкодування збитків у сумі 2 596,87 грн.,

за участю
представників:

від Представництва: не
з'явився,

від Одеської міської
ради: не з'явився,

від СПД ОСОБА_1: не
з'явився,

від Управління державного
казначейства в Одеській області: не з'явився,

від Генеральної прокуратури
України: Громадський С.О. -прокурор відділу,

ВСТАНОВИВ:

У
листопаді 2002 року Прокурор Приморського району м.Одеси в інтересах держави в
особі Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради
звернувся до господарського суду Одеської області з позовом  до Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 і просив суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, усунути
перешкоди  у користуванні нежилим підвальним
приміщенням загальною площею 62,4 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1шляхом
виселення з нього відповідача та стягнути з останнього 2 117,48 грн. неустойки,
184,89 грн. пені.

Відповідач,
заперечуючи заявлений позов, звернувся до суду з зустрічним позовом до
Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради,
Управління державного казначейства в Одеській області, Одеської міської ради та
просив суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати недійсним договір
оренди від 15.10.1998р. №134/51 в частині пунктів 1.2., 2.1 та додатку №1
стосовно встановлення орендної плати за цокольне приміщення, а також
спонукати  Представництво по управлінню
комунальною власністю (далі -Представництво):

виконати
зобов'язання, прийняті згідно пунктів 2.5, 2.6, 61 договору оренди від
15.10.1998р. №134/51, з продовженням до 28.01.2002р., а саме з 01.02.2001р. по
28.01.2002р. змінити розмір і умови визначення орендної плати та скласти
рахунок орендної плати з урахуванням цих змін;

виконати
зобов'язання, прийняті згідно пунктів 5.1., 7.7., 7.14 договору оренди від
28.01.2002р. №134/51 "зі строком дії до 30.07.2003р." та прийняти від
СПД ОСОБА_1 орендні платежі за договором, повідомити свій новий розрахунковий
рахунок, а також продовжити договір оренди від 28.01.2002р. №134/51;

визнати
незаконним та недійсним пункт 5 рішення Одеської міської ради від 15.06.2004р.
№2652-ХХІУ в частині зміни способу продажу підвального приміщення, АДРЕСА_1 з
"викупу" на "аукціон";

а
також спонукати Представництво здійснити приватизацію шляхом викупу шляхом
укладання договору купівлі-продажу спірного приміщення та повернути помилково
сплачені орендні платежі у розмірі 1 181,36 грн. за період з 15.10.1998р. по
30.12.2000р. та орендні платежі у розмірі 9,76 грн., надлишково сплачені
"за січень у період дії з 01.02.1999р. по 01.02.2001р. додаткового погодження
про надання пільги по оренді приміщення".

Дана
справа розглядалася неодноразово.

Судами
встановлено, що 15.10.1998р. був укладений договір оренди нежилого приміщення
№134/51, за умовами якого Представництво (орендодавець) здає, а приватний підприємець
ОСОБА_1 (орендар) приймає у тимчасове оплатне користування нежиле цокольне
приміщення площею 62,4 кв.м., розташоване за адресою: м.Одеса, АДРЕСА_1. Термін
дії договору -з 30.07.1998р. по 30.07.2000р.

Відповідно
до п.2.1. вказаного договору, орендар зобов'язався сплачувати орендну плату
згідно додатку №1, який є невід'ємною частиною цього договору, розмір якої
визначений у сумі 89,15 грн.; розмір
орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом корегування
розміру орендної плати за попередній місяць на щомісячний індекс інфляції, що
публікується Міністерством статистики України. Відповідно до п.2.2 договору
орендар зобов'язався сплачувати податок на додану вартість у розмірі 20
відсотків від суми орендної плати за поточний місяць.

01.02.1999р.
сторонами укладено додаткове погодження №1 про зміни до договору оренди
нежилого приміщення №134/51 від 15.10.1998р., яким встановлено, що у період з
01.02.1999р. по 01.02.2001р. орендна плата становить 24,54 грн. з урахуванням
ПДВ у зв'язку з проведенням капітального ремонту.

28.01.2002р.
сторонами було укладено погодження про зміну договору оренди №134/51 від
05.10.1998р., згідно якого строк дії договору продовжено до 30.07.2003р.,
внесено зміни до пункту 1.1. договору в частині поверху та профілю використання
орендованого приміщення -об'єкт оренди визначено як підвальне приміщення,
розташоване за адресою: м.Одеса, АДРЕСА_1, площею 62,4 кв.м. для надання послуг
проектно-архітектурних та ремонтно-будівельних робіт.

На
підставі пункту 4 названого погодження 28.01.2002р. було укладено договір
оренди нежитлового приміщення №134/51 у новій редакції з урахуванням наявних
змін в частині поверху та профілю використання орендованого приміщення.

Відповідно
до пункту 2.2 цього договору, орендар зобов'язався сплачувати орендну плату
згідно додатку №1, який є невід'ємною частиною цього договору, розмір якої
визначений у сумі 53,29 грн. з урахуванням ПДВ. Термін дії договору визначений
до 30.07.2003р.

Претензією
від 15.08.2002р. №6401 Представництво звернулося до СПД ОСОБА_1 з вимогою
перерахувати суму заборгованості по орендній платі та нарахованої пені на
підставі договору оренди від 28.01.2002 №134/51, яку остання залишила без
задоволення, про що повідомила Представництво листом від 20.08.2002р.

Листом
від 01.08.2003р. №01-34/8921 Представництво повідомило СПД ОСОБА_1про те, що
договір оренди підвального приміщення на новий строк продовжуватися не буде та
запропонувало протягом десяти днів звільнити приміщення та передати його за
актом прийому-передачі.

У
свою чергу, СПД ОСОБА_1 своїм листом від 11.08.2003р. визнавши, що термін дії
договору оренди закінчився, відмовилася звільнити приміщення, пославшись на те,
що у провадженні господарського суду Одеської області, Вищого господарського
суду України знаходяться справи, предметом яких є розірвання даного договору та
визнання його недійсним, й з огляду на те, що з вини Представництва з нею не
укладений договір приватизації орендованого приміщення. Цим же листом СПД
ОСОБА_1 просила Представництво повідомити новий розрахунковий рахунок для
внесення орендної плати.

Наведені
обставини стали підставою для звернення прокурора Приморського району м.Одеси в
інтересах держави в особі Представництва по управлінню комунальною власністю
Одеської міської ради до суду з даним позовом, та звернення, у свою чергу, СПД
ОСОБА_1 із зустрічним позовом.

Рішенням
господарського суду Одеської області від 06.04.2005р. (головуючий, суддя Гарник
Л.Л., судді Зуєва Л.Є., Мишкіна М.А.), залишеним без змін постановою Одеського
апеляційного господарського суду від 12.07.2005р. (головуючий, суддя
Бєляновський В.В., судді Шевченко В.В., Мирошниченко М.А.), первісний позов
задоволено частково: присуджено до стягнення з СПД ОСОБА_1 147,91 грн. пені. В
решті позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено частково: визнано частину
2 пункту 5 рішення Одеської міської ради "Про перелік об'єктів комунальної
власності територіальної громади м.Одеси, що підлягають приватизації й
відчуженню в 2004 році, та внесення змін до рішень Одеської міської ради"
від 15.06.2004р. №2652-ХХІУ недійсною. Зобов'язано  Представництво  по управлінню комунальною власністю Одеської
міської ради виконати пункт 8 частини 4 рішення Одеської міської ради "Про
внесення змін та доповнень до рішень Одеської міської ради щодо приватизації та
відчуження об'єктів комунальної власності територіальної громади м.Одеси у
2000-2002 роках" від 29.04.2002р. №15-ХХІУ щодо укладання з СПД ОСОБА_1
договору купівлі-продажу підвального приміщення загальною площею 62,4 кв.м.,
розташованого за адресою: м.Одеса, АДРЕСА_1. В решті зустрічних позовних вимог
відмовлено.

Задовольняючи
частково первісний позов щодо стягнення з СПД ОСОБА_1  147,91 грн. пені, суди двох інстанцій
керувалися пунктами 2.1., 2.4 договору оренди від 15.10.1998р. №134/51,
ст.ст.18, 19 Закону України "Про оренду державного та комунального
майна", ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", ст.ст.178,546-549 ЦК України та виходили
з того, що Представництво помилково нарахувало пеню на суму первісного боргу,
який виник у період з 01.02.2001р. до 01.01.2002р. у розмірі 1 540,43 грн., і
включає в себе 20 відсотків ПДВ, які нараховуються на суму орендної плати на
підставі п.2.2 укладеного сторонами договору. Таким чином, суди встановили, що
пеню слід нараховувати на суму заборгованості без урахуванням ПДВ, що за
розрахунком суду становить 147,91 грн.

Відмовляючи
у задоволені первісних вимог про усунення перешкод у користуванні майном шляхом
виселення СПД ОСОБА_1 зі спірного приміщення та стягнення неустойки, суди двох
інстанцій виходили з того, що та обставина, що термін дії договору оренди
нежитлового приміщення №134/51 від 28.01.2002р. закінчився 30.07.2003р. і на
новий строк не продовжувався, про що було повідомлено орендаря листом від
01.08.2003р. №01-34/8921, не надає Представництву права вимагати від орендаря
звільнити орендоване приміщення і тим самим усунути перешкоди у користуванні
майном, оскільки останній саме з вини орендодавця не набув статусу власника
цього майна, що дозволило б йому знаходитись у спірному приміщенні на законних
підставах.

Зустрічні
позовні вимоги про визнання частково недійсним рішення Одеської міської ради
від 15.06.2004р. №2652-ХХІУ та спонукання Представництво укласти договір
купівлі-продажу спірного приміщення судами визнані обґрунтованими з тих
підстав, що пункт 5 рішення Одеської міської ради від 15.06.2004р. №2652-ХХІУ в
частині зміни способу продажу підвального приміщення, АДРЕСА_1 (пункт 4,
порядковий №8) з "викупу" на "аукціон", у зв'язку з закінченням
терміну дії договору оренди, слід визнати недійсним на підставі пункту 1 статті
21 ЦК України, відповідно до якого, суд визнає незаконним та скасовує правовий
акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або
інтереси.  Вимоги про спонукання
Представництво здійснити приватизацію шляхом викупу шляхом укладання з СПД ОСОБА_1
договору купівлі-продажу спірного приміщення за висновком судів ґрунтуються на
положеннях пункту 30 статті 26 Закону України"Про місцеве самоврядування в
Україні", частини 7 статті 7 Закону України "Про приватизацію
державного майна" та пункту 8 частини 4 рішення Одеської міської ради від
29.04.2002р. №15-ХХІУ.

Не
погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної
інстанції, Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської
ради, Суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1, Одеська міської ради звернулися
із касаційними скаргами, в яких Представництво та Одеська міська рада просять
скасувати повністю рішення та постанову і ухвалити нове рішення про задоволення
первісних вимог у повному обсязі та про відмову у задоволенні зустрічних вимог;
СПД ОСОБА_1 просить суд частково скасувати рішення та постанову щодо стягнення
з останньої 147,91 грн. пені та щодо відмови у задоволенні зустрічного позову
про спонукання Представництво виконати пункти 2,5, 2.6, 6.1. договору оренди
від 15.10.98р. - 28.01.02р. про повернення орендних платежів у сумі 1191,12
грн., просить задовольнити ці зустрічні вимоги та  відмовити Представництву у стягненні 147,91
грн. пені.

Ухвалою
Вищого господарського суду України від 07.08.2007 р. касаційні скарги
Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради,
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 Одеської міської ради були прийняті
до касаційного провадження  окрім
оскарження вказаних судових актів в частині розгляду зустрічних вимог про
визнання незаконним та недійсним пункту 5 рішення Одеської міської ради від
15.06.2004р. №2652-ХХУІ в частині зміни способу продажу підвального приміщення,
пров.Канатний, м.Одеса, з "викупу" на "аукціон" та
зобов'язання Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської
міської ради здійснити приватизацію шляхом викупу шляхом укладення договору
купівлі-продажу спірного приміщення.

Ухвалою
Вищого господарського суду України від 25.09.2007р. касаційне провадження,
порушене за вказаними касаційними скаргами, було зупинено для передачі справи
до Вищого адміністративного суду України для розгляду касаційних скарг
Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради,
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 Одеської міської ради на рішення
господарського суду Одеської області від 06.04.2005р. та постанову Одеського
апеляційного господарського суду від 12.07.2005р. у справі №17-5-1-38/02-10547
в частині, що належить до його компетенції, зокрема, оскарження вказаних
судових актів в частині розгляду зустрічних вимог про визнання незаконним та
недійсним пункту 5 рішення Одеської міської ради від 15.06.2004р. №2652-ХХУІ в
частині зміни способу продажу підвального приміщення, АДРЕСА_1 м.Одеса, з
"викупу" на "аукціон" та зобов'язання Представництва по
управлінню комунальною власністю Одеської міської ради здійснити приватизацію
шляхом викупу шляхом укладення договору купівлі-продажу спірного приміщення.

Ухвалою
Вищого адміністративного суду України від 19.12.2007р. касаційне провадження у
порядку адміністративного судочинства у даній справі щодо зустрічних позовних
вимог закрито з мотивів наявності у справі спору про право користування
нежитловим приміщенням та неможливістю роз'єднати на даній стадії заявлені у
справі вимоги, а справа повернута до Вищого господарського суду України
(а.с.146-150 т.4).

Оскільки
обставини, що зумовили зупинення касаційного провадження у даній справі,
усунуті, то касаційне провадження ухвалою Вищого господарського суду України
від 01.04.2008р. поновлено.

Колегія
суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції,
обговоривши доводи касаційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судами норм матеріального та процесуального
права  при ухваленні оскаржуваних судових
актів, знаходить касаційні скарги такими, що
не підлягають  задоволенню з таких
підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, під час існування між
сторонами орендних правовідносин  СПД
ОСОБА_1 (орендар) звернулася 29.01.2002р. до Представництва (орендодавця) з
заявою про надання дозволу приватизувати орендоване нею приміщення, розташоване
за адресою: м.Одеса, АДРЕСА_1.

Листом
від 27.02.2002р. №1773 Представництво повідомило про наслідки розгляду заяви
від 29.01.2002р. №723 й зазначило, що за умов представлення документів згідно
вказаного переліку та ідентифікації здійснених орендарем поліпшень орендованого
приміщення, останнє буде включено до переліку об'єктів, які підлягають
приватизації (а.с.123 т.1).

29.04.2002р.
Одеська міська рада прийняла рішення "Про внесення змін та доповнень до
рішень Одеської міської ради щодо приватизації та відчуження об'єктів
комунальної власності територіальної громади м.Одеси у 2000-2002 роках"
№15-ХХІУ, пунктом 8 частини 4 якого передбачено, що підвальне приміщення площею
62,4 кв.м., АДРЕСА_1 підлягає викупу орендарем, який здійснив поліпшення
орендованого майна (а.с.77 т.1).

24.10.2002
р. СПД ОСОБА_1, ще до закінчення дії договору оренди, звернулася до
Представництва з вимогою укласти з нею договір приватизації приміщення на підставі
вказаного рішення Одеської міської ради та повідомити рахунок, на який потрібно
перерахувати кошти (а.с.38 т.1).

Листом
від 18.11.2002р. №9756 Представництво повідомило СПД ОСОБА_1про наявність у неї
заборгованості по орендній платі згідно з договором оренди №134/51 від
28.01.2002р. у зв'язку з чим на теперішній час до господарського суду
направлено відповідну позовну заяву про розірвання договору оренди та виселення
орендаря з займаного приміщення, що позбавляє Представництво законних підстав
для укладання договору купівлі-продажу цього приміщення до винесення судом
відповідного рішення (а.с.39 т.1).

07.08.2003р.
Представництвом листом №01-34/9279 повідомило СПД ОСОБА_1про те, що згідно
рішення сесії Одеської міської ради №15-ХХІУ від 29.04.2002р. нежилі підвальні
приміщення загальною площею 62,4 кв.м., розташовані за адресою:
АДРЕСА_1підлягають приватизації шляхом викупу, проте наявність рішення
господарського суду Одеської області від 06.02.2003р. про розірвання договору
оренди від 15.10.98 №134/51 обумовлює відсутність законних підстав для
укладення договору купівлі-продажу орендованого приміщення (а.с.239 т.1).

Постановою
Вищого господарського суду України від 23.03.2004р. у даній справі
вказане рішення суду від 06.02.2003р. та постанова апеляційної інстанції про
залишення цього рішення без змін, були скасовані, а справу направлено на новий
розгляд (а.с.338-342 т.1).

Між
тим, не врахувавши факт скасування у березні 2004р. вказаного судового
рішення, Одеська міська рада прийняла рішення №2652-ХХІУ від 15.06.2004р.
"Про перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади
м.Одеси, що підлягають приватизації й відчуженню в 2004 році, та внесення змін
до рішень Одеської міської ради", відповідно до якого (частина 2 пункт 5)  було внесено зміни до рішення Одеської
міської ради від 29.04.2002 №15-ХХІУ та змінено спосіб продажу підвального
приміщення, АДРЕСА_1 (пункту, 4 порядковий №8) з "викупу" на
"аукціон", у зв'язку із закінчення строку дії договору оренди
(а.с.17 т.3).

Отже,
як вірно зазначено судами, передумовою прийняття Одеською міською радою рішення
від 15.06.2004р. №2652-ХХІУ щодо зміни способу продажу спірного приміщення,
стало припинення на підставі відповідного судового рішення від 06.02.2003р.
орендних правовідносин, які існували між Представництвом та СПД ОСОБА_1 і
обумовлювали наявність у останньої права на викуп орендованого приміщення.

Проте
на час прийняття зазначеного рішення Одеської міської ради 15.06.2005р., судове
рішення від 06.02.2003р. втратило чинність.

За
таких обставин, колегія суддів погоджується із судами двох інстанцій про
необґрунтованість відмови  у 2002 році
Представництва укласти договір купівлі-продажу спірного приміщення та
безпідставність ухилення останнього виконати рішення Одеської міської ради від
29.04.2002р. №15-ХХІУ про надання згоди на викуп орендарем спірного
приміщення у зв'язку із здійсненням його поліпшень.  При цьому, судами встановлено, що СПД ОСОБА_1
власним коштом за згодою орендодавця здійснила ремонтні роботи в орендованому
підвальному приміщенні, вартість яких не менше 25% залишкової вартості цього
приміщення, що не заперечувалося Одеською міською радою та Представництвом.

Так,
пунктом 6 статті 60, пунктом 30 статті 26 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" передбачено, що доцільність,  порядок та умови відчуження  об'єктів
права комунальної  власності
визначаються відповідною радою, до виключної компетенції якої, віднесення
прийняття відповідних рішень.

Відповідно
до частини 7 статті 7 Закону України "Про приватизацію державного
майна" продаж майна, що є у комунальній власності здійснюють органи,
створювані відповідними місцевими радами. Зазначені органи діють у межах
повноважень, визначених відповідними місцевими радами, та є їм
підпорядкованими, підзвітними і підконтрольними.

В
силу Положення про Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської
міської ради, останнє є самостійним виконавчим органом міської ради, їй
підзвітним та підконтрольним, який наділяється міською радою повноваженнями
щодо управління майном, яке належить до комунальної власності територіальної
громади міста, його приватизації, відчуження та оренди (а.с.288-299 т.1).

Отже,
суди двох інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що пункт 5 рішення
Одеської міської ради від 15.06.2004р. №2652-ХХІУ в частині зміни способу
продажу підвального приміщення, АДРЕСА_1 (пункт 4, порядковий №8) з
"викупу" на "аукціон" у зв'язку з закінченням терміну дії
договору оренди (через його розірвання у судовому порядку), підлягає визнанню
недійсним на підставі п.1 ст.21 ЦК України, а порушене право СПД ОСОБА_1 щодо
викупу спірного приміщення на підставі рішення Одеської міської ради від
29.04.2002р. №15-ХХІУ через неправомірне ухилення Представництва від вчинення
дій, спрямованих на укладання відповідного договору купівлі-продажу -,
захисту  з огляду на ч.2 ст.20, ч.7
ст.23  ГК України, відповідно до яких
порушене право підлягає захисту у судовому порядку шляхом відновлення
становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів.

Суди
двох інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для
задоволення вимог Представництва про усунення перешкоди у користуванні майном
шляхом виселення СПД ОСОБА_1 із спірного приміщення, враховуючи, що саме з вини
Представництва орендар -СПД ОСОБА_1 не набула ще у 2002 році  у встановленому законом порядку статусу
власника спірного приміщення, а також з огляду на те, що вона не припустилась
порушень чинного законодавства, які б тягнути за собою виселення  зі спірного приміщення, вжила усіх заходів
щодо набуття у встановленому порядку права користуватися цим приміщенням на
законних підставах.

Погоджується
колегія суддів й з висновком судів про безпідставність вимог Представництва
щодо стягнення з СПД ОСОБА_1 неустойки, передбаченої п.2 ст.22 та ст.785 ЦК
України, яка дорівнює подвійній орендній платі за користування приміщенням за
час прострочення строку повернення орендованого приміщення, оскільки на СПД
ОСОБА_1не може покладатись відповідальність у вигляді сплати неустойки при
відсутності безпосереднього причинного зв'язку між її  діями та наслідками, що настали для
Представництва в результаті його бездіяльності щодо своєчасного укладання
договору купівлі-продажу спірного приміщення. Тим більше, що нарахування
Представництвом неустойки у період з липня по грудень 2003р. включно, є
неправомірним, оскільки з огляду на пункт 10 Прикінцевих та перехідних положень
ЦК України,  право звертатися з
відповідними вимогами виникло лише з 01.01.2004р., тобто з дати набрання
чинності ЦК України.

Відносно
відмови у задоволенні зустрічних вимог про визнати недійсним договору оренди
від 15.10.1998р. №134/51 в частині пунктів 1.2., 2.1 та додатку №1 стосовно
встановлення орендної плати за цокольне приміщення, та спонукання  Представництво виконати зобов'язання,
прийняті згідно пунктів 2.5, 2.6, 61 договору оренди від 15.10.1998р. №134/51,
з продовженням до 28.01.2002р., а саме зобов'язання з 01.02.2001р. по
28.01.2002р. змінити розмір і умови визначення орендної плати та скласти
рахунок орендної плати з урахуванням цих змін, то колегія суддів погоджується
із судами про їх безпідставність, оскільки на дату ухвалення рішення у даній
справі (06.04.05) вказаний договір оренди припинив свою дію, що унеможливлює
визнання недійсними його окремих положень, бо користування майном можна
припинити лише на майбутнє, що унеможливлює і спонукання
Представництва  до виконання зобов'язань,
передбачених ним.

Щодо
спонукання  Представництва виконати
зобов'язання, прийняті згідно пунктів 5.1., 7.7., 7.14 договору оренди від
28.01.2002р. №134/51 "зі строком дії до 30.07.2003р." та прийняти від
СПД ОСОБА_1 орендні платежі за договором, повідомити свій новий розрахунковий
рахунок, то як вірно визначено судами, вказані вимоги з огляду на ст.20 ГК
України та ст.12 ГПК України не відповідають встановленим способам захисту
порушених прав суб'єктів господарювання та не призводять до їх відновлення.

Відмовляючи
у задоволенні зустрічних вимог в частині зобов'язання Представництва  повернути помилково сплачені орендні платежі
у розмірі 1 181,36 грн. за період з 15.10.1998р. по 30.12.2000р. та орендні
платежі у розмірі 9,76 грн., надлишково сплачені "за січень у період дії з
01.02.1999р. по 01.02.2001р. додаткового погодження про надання пільги по
оренді приміщення, суд першої інстанції визнав їх безпідставними, оскільки
встановив, що відповідно до складеного Представництвом на вимогу суду
розрахунку заборгованість  СПД ОСОБА_1 у
період з 01.02.2001р. та до 01.01.2002р. складає 1 540,43 грн. При  цьому покладені в основу розрахунку дані
про платежі, здійсненні орендарем на виконання укладеного договору, підтверджуються
наявними у справі банківськими виписками (а.с.149-177 т.2).  Заборгованість орендаря, що виникла за
договором оренди станом на 01.01.2002р., на дату звернення до суду з позовом
(08.11.02) не погашена. Наведене свідчить про відсутність факту переплати СПД
ОСОБА_1 орендних платежів у спірний період.

Враховуючи
викладене, оскаржувані рішення та постанова відповідають нормам матеріального
та процесуального права, ґрунтуються на встановлених обставинах справи, а тому
підстав для їх зміни або скасування немає.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11111
Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційні
скарги Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради,
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 та Одеської міської ради залишити
без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від
12.07.2005р. у справі №17-5-1-38/02-10547
- без змін.

Головуючий,  суддя                                                            В.М.Палій

Суддя
І.М.Васищак

Суддя
Б.М.Грек