ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2008 р.

№ 3/239-3265

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого

Суддів

Шевчук С.Р. (доповідач),

Владимиренко С.В.

Воліка І.М.

розглянувши касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліграфіст»

на постанову

у справі

господарського суду

за позовом

до

про

Львівського апеляційного господарського суду від 03.04.2007р.

№3/239-3265

Тернопільської області

Товариства з обмеженою відповідальністю „Поліграфіст”

Тернопільської обласної спілки споживчих товариств

визнання недійсним договору оренди

В судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача: Палюх О.О., Негруба М.І.

- відповідача: Козак Н.В.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2006р. товариство з обмеженою відповідальністю „Поліграфіст” звернулось до господарського суду Тернопільської області з позовом про визнання договору оренди недійсним, оскільки він укладений під впливом обману.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 25.01.2007р. (суддя Турецький І.М.) в позові відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.04.2007р. (головуючий Онишкевич В.В., судді Слука М.Г., Скрутовський П.Д.) вказане рішення суду залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

10.11.2004р. між сторонами у справі був укладений договір оренди нежитлового складського приміщення загальною площею 1300 кв. м., яке знаходиться за адресою Тернопільська область, с. Березовиця, вул. Промислова, 3, в якому сторони передбачили взаємні права та обов’язки щодо оренди зазначеного приміщення. Строк дії договору з 10.11.2004 до 01.11.2005р.

На виконання умов даного договору відповідач передав, а позивач прийняв в платне користування нежитлове складське приміщення, про що свідчить акт приймання-передачі від 10.11.2004р., який підписаний сторонами без зауважень.

Предметом даного судового спору стала вимога позивача про визнання недійсним цього договору оренди з моменту його укладення, як такого що укладений під впливом обману, оскільки позивач не був попереджений про недоліки даного приміщення, а саме протікання даху, яке спричиняє пошкодження друкованої продукції.

Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Омана має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно ч.1 ст. 229 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов’язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Попередніми судовими інстанціями, за матеріалами справи, встановлено, що позивачем всупереч вимог ст. 33 ГПК України не надано доказів укладення ним договору внаслідок введення його в оману відповідачем, а саме, внаслідок повідомлення позивачу відомостей, що не відповідають дійсності та замовчування обставин, які мають істотне значення для укладеної угоди та не доведений навмисний характер дій відповідача при укладенні спірного договору.

З огляду на викладене та враховуючи приписи зазначених норм матеріального права, місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про відмову в позові із-за відсутності правових підстав для визнання недійсним спірного договору оренди, який, до того ж, припинив свою дію з 22.06.2005р. по рішенню господарського суду Тернопільської області від 22.04.2005р. по справі №9/36-644.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що вказані висновки попередніх судових інстанцій зроблені з дотриманням вимог ст. ст. 43, 47, 43, 84 ГПК України щодо повного і всебічного встановлення усіх обставин справи та правильного застосування законодавства під час розгляду справи.

Щодо доводів касаційної скарги, то вони не спростовують вказаних висновків суду, та, крім того, пов’язані з переоцінкою доказів, що виходить за межі повноважень касаційної інстанції.

З огляду на викладене та враховуючи, що в силу вимог ст.1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх, колегія суддів Вищого господарського суду України не вбачає підстав для скасування прийнятих у справі рішень, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України.

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Поліграфіст” залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 03.04.2007р. у справі №3/239-3265 залишити без змін.

Головуючий                                                              Шевчук С.Р.

С у д д я                                                                                Владимиренко С.В.

С у д д я                               Волік І.М.