ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 1/121

14.05.08

За позовом                    Відкритого акціонерного товариства „Західенерго”

До                              Державного підприємства „Вугілля України”

Третя особа                    Державне підприємство „Первомайськвугілля”

Про стягнення                    52298,44 грн.

Суддя Мельник В. І.

Представники сторін:

від позивача                    Месеренко Л.С. –представник по довіреності № 08-30 від 02.01.2008

від відповідача          Пилипчук О. С. –представник за довіреністю № 11 –03/3Д від 11.01.2008

від третьої особи

Обставини справи:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Відкритого акціонерного товариства «Західенерго»до Державного підприємства «Вугілля України»про стягнення збитків в сумі 52298,44 грн., спричинених позивачу неналежним виконанням відповідачем зобов’язань за Договором поставки №9 –02/1 –П від 01.02.2007 року щодо якості вугілля.

Ухвалою суду від 20.03.2008 року порушено провадження у справі № 1/121, розгляд справи призначений на 04.04.2008 року.

Ухвалою суду від 04.04.2008 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено Державне підприємство „Первомайськвугілля”, розгляд справи відкладено до 14.05.2008 року для витребування додаткових доказів по суті спору та надання можливості представникам позивача та третьої особи взяти участь в судовому засіданні.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, з підстав, викладених у відзиві на позов.

Третя особа в засідання суду не з’явилась.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В:

01.02.2007 року позивач як Постачальник та позивач як Покупець уклали договір № 9-02/1 –П (далі Договір), за яким відповідач зобов’язується поставити позивачу вугільну продукцію (далі Вугілля) в асортименті, по реквізитах і з якісними характеристиками, приведеними в Договорі.

Відповідно до п. 2.1 Договору Вугілля постачається партіями залізничним транспортом у відкритих напіввагонах, вантажною швидкістю, на умовах DDР –залізнична станція призначення, згідно з міжнародними правилами тлумачення торгівельних термінів „Інкотермс” в редакції 2000 р., за реквізитами покупця, вказаними в Додатках до Договору. Мінімальна норма відвантаження –4 напіввагони.

Відповідно до розділу 8 Договору зі змінами, внесеними Додатковою угодою № 05-03/07 від 31.03.2007 року, Договір вступає в силу з 01 лютого 2007 року і діє до 30 червня 2007 року, а в частині проведення розрахунків –до повного виконання.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов Договору 10.06.2007 р. зі ст. Марївка Донецької залізниці ТОВ „Кассіопея ЦЗФ Михайлівська” як вантажовідправник відвантажив на ст. Бурштин Львівської залізниці вантажоодержувачу Бурштинській ТЕС Вугілля загальною вагою 619000 кг. вагонами №№ 65312001, 65259509, 60658903, 60674223, 66708082, 67897330, 67843102, 64191059, 65353906 за залізничною накладною № 49510925.

Відповідно до п. 4.1 Договору приймання вугілля по кількості і якості здійснюється у відповідності з вимогами Інструкції держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965р. № П-6 та від 25.04.1966р. № П-7 з подальшими змінами і доповненнями, ГОСТ 1137 –64 „Угли бурые, каменные, антрацит, горючие сланцы и брикеты. Правила прийоми по качеству”, ДСТУ4083 –2002 „Вугілля кам’яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях. Технічні умови”, ДСТУ 4096-2002 «Вугілля буре, кам’яне, антрацит, горючі сланці та вугільні брикети. Методи відбору та підготовки проб для лабораторних випробування”, ГТР 34.09.110-2003 „Вхідний контроль палива на ТЕС та організація претензійної роботи” та/або іншими нормативними документами України, прийнятими на заміну або доповнення вищевказаних в частині, що не суперечить Договору.

Пунктами 3.1 та 5.1 Договору зі змінами, внесеними Додатковою угодою № 1 від 01.04.2007 року, сторони встановили якісні показники на вугілля, що поставляється за умовами Договору.

15.06.2007 року на території Бурштинській ТЕС для визначення фактичної якості зазначеного Вугілля відбулося колегіальне відібрання точкових проб Вугілля зі всіх дев’яти вагонів, за результатами якого було складено Акт про відбір проб вугілля № 4111 від 15.06.2007 року.

За результатами випробування відібраних лабораторних проб Вугілля, проведеного хімлабораторією Бурштинської ТЕС, було встановлено, що поставлене Вугілля не відповідає якісним характеристикам, приведеним в Договорі, оскільки фактичний вихід летких речовин на сухий беззольний стан палива у спірному Вугіллі становив 34 %, в той час як рівень цього показника якості, встановлений умовами Договору, визначений як 37 –46 %.

Результати лабораторних випробувань знайшли відображення в Акті приймання вугілля на Бурштинській ТЕС № 4111 від 16.06.2007 року.

Як свідчать матеріали справи, у відібранні проб та складанні Актів про відбір проб вугілля № 4111 від 15.06.2007 року, а також у прийманні Вугілля та складанні Акту приймання вугілля на Бурштинській ТЕС № 4111 від 16.06.2007 року брала участь Алексюк Л. С. як представник вантажовідправника.

Про поставку на Бурштинську ТЕС залізничних вагонів із вугіллям неналежної якості вантажовідправник був повідомлений вантажоотримувачем телеграмою від 15.06.2007, якою був також попереджений про повернення вантажу.

Відповідно до п.5.3 Договору Вугілля, якісні показники якого перевищують гранічно допустимий рівень, встановлений Договором, Покупцем не приймається, не оплачується і повертається назад на адресу Вантажовідправника з дотриманням вимог п. 6.4 Договору.

16.06.2007 року. Вугілля у вагонах №№ 65312001, 65259509, 60658903, 60674223, 66708082, 67897330, 67843102, 64191059, 65353906, було повернено Бурштинською ТЕС ТОВ „Кассіопея ЦЗФ Михайлівська”, що підтверджується квитанцією на групу вагонів № Е 26087052, виданою залізничною станцією Бурштин Львівської залізниці та сторонами не заперечується.

20.08.2007 року позивач звернувся до відповідача та ЦЗФ „Михайлівська” з претензіями № 119-202 про відшкодування 52298,44 грн., завданих поставкою відповідачем Вугілля неналежної якості збитків у вигляді провізної плати з перевезення повернутого вугілля від ст. Бурштин до ст. Марї”вка Донецької залізниці, плати за користування вагонами за час простою вагонів на території Бурштинської ТЕС, плати за оформлення документів на відправлення вантажу.

11.03.2008 року позивач звернувся до суду з вимогами стягнути з відповідача збитки в сумі 34101,36 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

До предмету доказування у даній справі відноситься встановлення судом на підставі належних засобів доказування поставки відповідачем Вугілля неналежної якості та порушення ним вимог договору щодо якості товару.

Враховуючи обставини справи та наявні в матеріалах справи документальні докази, колегія суддів вважає правомірним задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Як було вказано вище, Договором сторони встановили, що фактичний вихід летких речовин на сухий беззольний стан палива у Вугіллі визначений як 37 –46 %.

Позивач на підтвердження свого права на відшкодування збитків посилається на те, що показник щодо фактичного виходу летких речовин на сухий беззольний стан палива у Вугіллі, поставленому відповідачем, менший, ніж встановлений умовами Договору, внаслідок чого позивач відмовився його отримувати і вимушений був оплатити вартість перевезення повернутого вугілля від ст. Бурштин до ст. Марї”вка Донецької залізниці, а також користування вагонами за час їх простою на території Бурштинської ТЕС та оформлення документів.

Як на доказ зазначених обставин позивач посилається на Акт про відбір проб вугілля № 4111 від 15.06.2007 року та Акт приймання вугілля на Бурштинській ТЕС № 4111 від 16.06.2007 року (далі Акти).

При складенні Актів була присутня представник третьої особи –вантажовідправника Алексюк Л. С., яка діяла від імені третьої особи на підставі довіреності № 01/1-505 від 28.02.2007 року, якою Державне підприємство “Первомайськвугілля” довірило вказаній особі від імені відповідача та ДП “Первомайськвугілля” звіряння якості та кількості вугілля, поставленого за Договром.

Вказана довіреність була видана на підставі довіреності № б/н від 28.02.2007 року, виданої Державним підприємством “Вугілля України” (відповідачем) Державному підприємству “Первомайськвугілля”, за якою останнє уповноважено виступати від імені Державного підприємства “Вугілля України” перед третіми особами під час здійснення дій, обумовлених, зокрема, за спірним Договором, для чого Державному підприємству “Первомайськвугілля” надано право проводити від імені ДП “Вугілля України” звіряння якості і кількості вугілля, проводити сумісне опробовування вугілля, поставленого, зокрема, на теплові електричні станції (ТЕС) ВАТ “Центренерго” в рахунок спірного Договору, та підписувати у зв‘язку з цим відповідні акти та виконувати всі необхідні дії, пов’язані з виконанням цієї довіреності.

Отже, як слідує з матеріалів справи, при прийнятті спірного Вугілля та визначенні його якості була присутня Алексюк Л. С., яка діяла і від імені відповідача як постачальника і від імені третьої особи як вантажовідправника.

Відповідно до п. 4.1 Договору приймання вугілля по якості здійснюється, зокрема, у відповідності до вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу СРСР від 25 квітня 1966 року № П-7 (Інструкція П-7).

Оскільки сторони передбачили у Договорі, що порядок приймання продукції за якістю буде здійснюватися відповідно до зазначеної Інструкції П-7, її правила перетворюються на узгоджені умови Договору, обов’язкові для застосування.

Згідно з Інструкцією П-7, при виявленні невідповідності якості приймач призупиняє подальше приймання продукції та складає акт, в якому вказується кількість оглянутої продукції та характер виявлених при прийманні дефектів.

Приймач також зобов’язаний викликати для участі в подальшому прийманні та складанні двостороннього акта представника виробника. Повідомлення про виклик представника виробника (відправника) повинно бути направлено не пізніше 24 годин, якщо інші строки не встановлені, зокрема договором. (п.п. 16, 18)

Представник іногороднього виробника (відправника) зобов’язаний з’явитися не пізніше ніж у триденний строк після отримання виклику, без врахування часу на проїзд, якщо іншій строк не передбачений, зокрема, у договорі. (п. 19 Інструкції П-7)

Згідно п. 4.9 Договору, якщо показники якості Вугілля, визначені в лабораторії Вантажоотримувача, відрізняються від посвідчень якості на величину, більшу допустимої похибки, Вантажоотримувач протягом 24 годин з моменту отримання результатів зобов’язаний викликати Вантажовідправника та Постачальника для проведення спільного опробування вугілля.

За правилами п. 32 Інструкції П-7 акт, що встановлює неналежну якість продукції, затверджується керівником підприємства-одержувача або його заступником не пізніше трьохденного строку після складання акту.

Акти, на які посилається позивач на підтвердження того, що Вугілля було поставлене неналежної якості, керівництвом Бурштинської ТЕС затверджені.

Отже, як слідує з матеріалів справи, приймання Вугілля за якістю відбулось у відповідності до вимог чинного законодавства за участю повноважних представників сторін.

З огляду на вищевикладене, заперечення відповідача з того приводу, що в порушення Договору представників відповідача та вантажовідправника не було викликано позивачем, судом не приймається, оскільки представник відповідача та вантажовідправника приймав участь в прийманні товару. Відповідачем також не надано суду доказів на спростування доводів позивача щодо неналежної якості поставленого вугілля.

Відповідно до п. 6.4 Договору за постачання неякісного вугілля відповідач несе відповідальність у вигляді повного відшкодування всіх витрат позивача, пов’язаних з постачанням такого вугілля (витрати по транспортуванню вугілля до вантажоотримувача, пере адресація вагонів, плата за використання вагонів, витрати на подачу –прибирання вагонів, витрати по проведенню хіманалізу вугілля, витрати по вивантаженню вагонів, витрати по складуванню, зберіганню, реалізації вугілля та ін.).

Стаття 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав, можуть бути, зокрема, відшкодування збитків, припинення правовідношення.

Відповідно до ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб‘єкт господарювання має право на захист своїх прав і охоронюваних законом інтересів, зокрема, шляхом відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються, зокрема, витрати зроблені управленою стороною.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язань. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов’язання. Відповідачем не надано доказів, що підтверджують відсутність його вини у порушенні зобов‘язань.

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором. При визначені неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Отже, обов’язок відшкодування збитків є загальною формою цивільно-правової відповідності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов’язання.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 ЦК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв‘язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідальність за порушення зобов‘язання у вигляді відшкодування збитків настає за наявності таких умов:

- протиправної дії чи бездіяльності особи;

- заподіяння збитків в результаті такої дії чи бездіяльності особи;

- причинного зв‘язку між протиправною дією чи бездіяльністю особи та заподіяними збитками;

-          вини боржника.

Протиправність дії чи бездіяльності особи полягає у порушенні договірного зобов‘язання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не виконав належним чином своє зобов‘язання перед позивачем щодо поставки вугілля належної якості.

Заподіяння збитків позивачу в результаті вищезазначених дій відповідача полягає в тому, що внаслідок поставки вугілля неналежної якості позивач поніс витрати по поверненню вугілля неналежної якості, на загальну суму 52298,44 грн., в тому числі: витрати на сплату провізної плати з перевезень повернутого вугілля від станції Бурштин Львівської залізниці до станції Мар ‘ївка Донецької залізниці в сумі 47613,30 грн., що підтверджується квитанцією на групу вагонів № 36087052 від 16.06.2007 року; витрати на оплату за користування вагонами за час простою вагонів на території Бурштинської ТЕС в сумі 4363,20,00 грн., що підтверджується відомістю плати за користування вагонами № 1181/1161 від 16.06.2007 року та переліком № 35 від 18.06.2007 року, виданим залізницею; витрати на оплату за оформлення документів на відправлення вантажу в сумі 268,03 грн., що підтверджується накопичувальною карткою для додаткових зборів № 16.06.0342 від 16.06.2007 року та переліком № № 35 від 18.06.2007 року, виданим залізницею.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків має право на їх відшкодування.

Про наявність причинного зв‘язку між протиправною дією відповідача та збитками позивача свідчить факт порушення відповідачем договірного зобов’язання щодо поставки вугілля належної якості, що призвело до заподіяння збитків позивачу у вигляді понесених витрат.

Щодо вини –то у цивільному праві діє презумпція вини особи, яка вчинила правопорушення. При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 614 ЦК України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов‘язання.

Відповідачем не доведено обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх заперечень.

Вищевикладене свідчить про існування всіх умов настання відповідальності за заподіяння збитків, отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача понесених збитків в розмірі 52298,44 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

У відповідності із ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень. Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, стороні на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує державне мито за рахунок другої сторони, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. За таких обставин, витрати по сплаті державного мита в розмірі 522,98 грн. та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства “Вугілля України” (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 4; код ЄДРПОУ № 32709929, рахунок № 13 в АК “Промінвестбанк” м. Києва, МФО 300012, або з будь –якого іншого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення) на користь Відкритого акціонерного товариства “Західенерго” (79026, м. Львів, вул.. Козельницька, 15, ідентифікаційний код 23269555, р/р 3357 в АК Промінвестбанк м. Львів, МФО 325633) збитки в сумі 52298 (п’ятдесят дві тисячі двісті дев’яносто вісім) грн.. 44 коп., 522 (п’ятсот двадцять дві) 98 коп. держмита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                                                    В. І. Мельник