ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"21" липня 2008 р.

Справа № 18/111

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді ТимошевськоїВ.В. при секретарі судового засідання Горлової М.С. розглянув у судовому засіданні справу № 18/111

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кремколор", м. Кременчук Полтавської області

до відповідача: Колективного сільськогосподарського рибопромислового підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровське", м. Світловодськ Кіровоградської області

про стягнення 61 000 грн.

Представники сторін:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - Шепель К.О., в.о. голови правління, витяг з протоколу № 2 від 5.10.2006 р.

Товариством з обмеженою відповідальністю “Кремколор” в порядку господарського судочинства подано позовну заяву про стягнення з Колективного сільськогосподарського рибопромислового підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю “Дніпровське” 61 000 грн., з яких: 52 500 грн. неустойки за прострочення передачі майна за договором оренди від 10.04.2007 р. та 8 500 грн. моральної шкоди.

Відповідач позов заперечив, вказуючи на відсутність його вини у несвоєчасному складанні акту передачі майна та просить у задоволенні позову відмовити повністю ( а.с. 27-28).

Розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалах господарського суду від 17.06.2008 р. та від 04.07.2008 р.

В судове засідання 21.07.2008 р. представник позивача не з"явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, оскільки приймав участь у засіданні 04.07.2008 р., в якому винесено ухвалу про відкладення розгляду справи на 21.07.2008 р. о 16:00 год. Примірник даної ухвали направлено на адресу, зазначену представником позивача в заяві від 17.06.2008 р. (а.с. 69).

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов’язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Оскільки явка в судове засідання представників сторін – це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез’явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Враховуючи граничні строки вирішення спору у даній справі та фактичну участь представника позивача в судових засіданнях 17.06.2008 р. і 04.07.2008 р., господарський суд вважає можливим розглянути справу № 18/111 в судовому засіданні 21.07.2008 р. за відсутності представника позивача.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та заперечення проти позову, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

10.04.2007 р. між Колективним сільськогосподарським рибопромисловим підприємством Товариством з обмеженою відповідальністю “Дніпровське” (орендодавець, далі по тексту - КСРП ТОВ "Дніпровське") та товариством з обмеженою відповідальністю “Кремколор” (орендар, далі по тексту ТОВ "Кремколор") укладено договір оренди ( а.с. 15-16, 56-57).

Предметом укладеного договору є майно, а саме: МСП ЯКД 3907, яке підлягало передачі орендодавцем орендарю у строкове володіння і користування для використання в господарській діяльності на промисловому вилові риби у Кременчуцькому водосховищі.

Згідно з розділом 2 договору орендодавець приймав на себе зобов”язання передати орендареві об”єкт оренди протягом 3-х днів від дня укладення договору, а по закінченню терміну договору прийняти орендоване майно по акту. Орендар зобов”язувався дбайливо ставитись до орендованого майна, своєчасно перераховувати орендодавцю орендну плату, виконувати поточний ремонт майна за свій рахунок та по закінченню терміну оренди передати майно орендодавцю за актом (розділ 3 договору).

Пунктом 1.2. договору встановлено термін оренди – до 10 квітня 2008 р. (один рік).

В розділі 4 договору сторонами погоджено відповідальність: орендодавця за несвоєчасне передання майна - сплата орендареві 0,2% вартості орендного майна; орендаря за прострочку сплати орендної плати - сплата орендодавцю 0,5% орендної плати за кожний день прострочки.

Відповідно до статті 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Згідно статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 765 Цивільного кодексу унормовано, що наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Сторонами в договорі оренди встановлено строк передачі майна протягом 3- днів від дня укладення договору. Поряд з цим, як повідомляє позивач та на підтвердження чого надає акт прийому-передачі, фактично орендоване майно передано орендодавцем орендареві за актом 21.08.2007 р. (а.с. 17-18, 58-59), у зв”язку з чим позивач просить стягнути з відповідача неустойку.

Крім того, позивач вказує на те, що відповідач в односторонньому порядку розірвав договір оренди 28.08.2007 р., без передачі актом майна повернув об”єкт оренди. За даних обставин, позивачем обраховано неустойку за період з 10.04.2007 р. по 01.04.2008 р.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Вказаним приписам кореспондують положення статті 526 Цивільного кодексу України щодо загальних умов виконання зобов”язань.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

В силу частини 2 статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

За приписами статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідач, вказуючи на відсутність вини у порушенні зобов”язання, посилається на те, що на вимоги скласти акт приймання-передачі ТОВ “Кремколор” не реагувало, у зв”язку з чим на адресу позивача 02.07.2007 р. було направлено пропозицію в порядку статті 188 Господарського кодексу України про розірвання договору оренди від 10.04.2007 р. ( а.с. 35-36).

Господарський суд вважає доводи відповідача обґрунтованими, виходячи з наступного.

Сторонами в договорі оренди від 10.04.2007 р. встановлено місце стоянки МСП ЯКД 3907 на базі КСРП ТОВ “Дніпровське”, тобто у орендодавця (пункт 3.5. договору). В матеріалах справи відсутні документально підтверджені відомості про те, що позивач звертався до відповідача за отриманням майна за його місцем стоянки. Крім того, сторонами при складанні акту прийому-передачі МСП ЯКД 3907 від 21.08.2007 р. в пункті 4 обумовлено, що акт не був складений вчасно не з вини орендодавця. Зазначений акт підписано позивачем без заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 02.07.2007 р. звертався до позивача з пропозицією розірвати договір, в якій, вказуючи на бездіяльність ТОВ “Кремоколор”, зазначав про те, що акт приймання-передачі майна не складено і не підписано та орендна плата позивачем не здійснюється (а.с. 35-36). По змісту даного листа КСРП ТОВ “Дніпровське” вказує на те, що розраховувало на орендну плату для використання у своїй підприємницькій діяльності. Поряд з цим, вказаний лист-пропозиція, який направлявся на адресу орендаря, зазначену у договорі оренди, був повернутий орендодавцю органом поштового зв”язку з відміткою про те, що організація по вказаному адресу не знайдена ( а.с. 37).

З урахуванням викладеного, господарський суд приходить до висновку, що відповідачем вживались заходи по належному виконанню своїх договірних зобов”язань та його вина у порушенні зобов”язання відсутня. За вказаних обставин, підстави для відповідальності КСРП ТОВ “Дніпровське” відсутні.

Згідно з п.4 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Між тим, позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що відповідач в односторонньому порядку розірвав договір оренди 28.08.2007 р. та забрав орендоване майно. При цьому суд враховує, що сторонами в договорі оренди визначено місце стоянки орендованого майна на території орендодавця.

Згідно з частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. В силу статті 225 господарського кодексу України до складу збитків включаються, зокрема, матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. ст. 22, 23 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

З приписів статті 23 Цивільного кодексу України вбачається, що моральна шкода, яка заподіяна юридичній особі, може полягати в принижені ділової репутації.

В п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” викладено позицію, згідно якої обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Матеріалами справи посвідчується відсутність протиправних дій відповідача та вини останнього в порушенні строку передачі майна за актом.

Щодо доводів про приниження ділової репутації юридичної особи – позивача у даній справі, то в матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували вказаний факт.

Так, обґрунтовуючи свою позовну вимогу про стягнення моральної шкоди позивач у заяві від 17.06.2008 р. ( а.с. 44-46) зазначає, що відповідач принизив ділову репутацію ТОВ “Кремколор” перед ТОВ “Жовнинське” та унеможливив виконати взяті на себе обов”язки перед стороною договору про спільну діяльність ТОВ “Жовнинське” (а.с. 60-61).

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази невиконання позивачем своїх договірних зобов”язань за договором про спільну діяльність від 09.07.2007р., укладеного з ТОВ “Жовнинське”, у т.ч. з причин несвоєчасного отримання в оренду МСП ЯКД 3907. Не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність партнерських стосунків позивача з іншими юридичними особами та про втрату таких стосунків чи їх погіршення внаслідок несвоєчасного отримання в оренду майна за договором від 10.04.2007 р.

За даних осбтавин, господарський суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 8 500 грн.

З огляду на викладене, позовні вимоги ТОВ "Кремколор" про стягнення з КСПР ТОВ "Дніпровське" неустойки і моральної шкоди на загальну суму 61 000 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами 10.04.2007 р. укладалось декілька договорів оренди МСП ЯКД 3907 ( а.с. 32-34, 56-57).

Господарський суд при розгляді даної справи виходить з умов договору оренди, на яких ґрунтувались позовні вимоги позивача та оригінал якого долучено до матеріалів справи ( а.с. 56-57). Даний договір укладено у письмовому вигляді, підписано обома сторонами та скріплено печатками підприємств. Вимога про визнання цього договору недійсним сторонами не заявлялась. При цьому суд враховує, що договора оренди, які долучені до справи (а.с. 32-34, 56-57), мають аналогічний предмет, дату укладення, строк дії, умови передачі і повернення майна та підстави для відповідальності.

З урахуванням статті 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладають на позивача та з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Згідно частини 3 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

До набрання рішенням законної сили воно може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя В.В.Тимошевська