ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

21.07.2008

Справа №2-24/5633-2008

За позовом ВАТ «Приморець», (98176 м. Феодосія, смт. Приморський, вул. Десантників, 1; ідентифікаційний код 25134285)

До відповідача ВАТ «Феодосійська суднобудівельна компанія «Море», (98176 м. Феодосія, смт. Приморський, вул. Десантників, 1; ідентифікаційний код 14309008)

Про визнання права земельного сервітуту

Суддя ГС АР Крим Г.Г. Колосова

представники:

Від позивача – Портненко А.А., Заржицька Ю.В.. довіреності у справі

Від відповідача – Облетова Г.В., довіреність у справі

Обставини справи: ВАТ «Приморець» звернулось до Господарського суду АР Крим із позовною заявою до ВАТ «Феодосійська суднобудівельна компанія «Море» про встановлення для позивача права безоплатного земельного сервітуту, що передбачає під собою право безперешкодного проходу (входу – виходу) працівників позивача через КПП № 1 відповідача до місця роботи працівників, службовців, відряджених і гостей позивача, а також права безперешкодного проїзду (в’їзду – виїзду) через КПП № 2 відповідача транспорту позивача та автотранспортних засобів проїжджаючих у ВАТ «Приморець».

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником земельної ділянки, на якій знаходиться підприємство, земельна ділянка розташована таким чином, що з усіх боків оточена територією відповідача, у зв’язку з чим позивачем на адресу відповідача було направлено лист з пропозицією встановлення постійного безоплатного земельного сервітуту, однак відповіді від відповідача на вказаний лист не послідувало.

У судовому засіданні позивачем надані уточнення позовних вимог в порядку ст. 22 ГПК України, відповідно до яких позивач просить суд встановити для позивача відносно відповідача право постійного безоплатного земельного сервітуту, який передбачає:

- право проходу (входу – виходу) працівників позивача через КПП № 1 відповідача до місця роботи працівників, службовців, відряджених і гостей позивача (за маршрутом: центральна прохідна відповідача – ТОВ «Приморець», мимо адміністративної будівлі відповідача та цеху № 4), з врахуванням всерединнооб’єктового пропускного режиму існуючого у відповідача, узгодженого Положенням про пропускний режим позивача та введеного у дію наказом № 66 від 24.06.2003 р.;

- право проїзду (в’їзду – виїзду) через КПП № 2 відповідача транспорту позивача та автотранспортних засобів проїжджаючих у ВАТ «Приморець» (за маршрутом: КПП № 2 відповідача – ВАТ «Приморець», мимо адміністративної будівлі відповідача та цеху № 4), з врахуванням всерединноб’єктового пропускного режиму існуючого у відповідача, узгодженого Положенням про пропускний режим позивача та введеного у дію наказом № 66 від 24.06.2003 р.

Відповідач проти позову заперечує з мотивів, викладених у відзиві на позов.

До початку слухання справи відповідачем було заявлено клопотання про фіксування судового засідання за допомогою звукозаписних технічних засобів.

Відповідно до ст. 81-1 ГПК України на вимогу хоча б одного учасника судового процесу у суді першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи по суті або за ініціативою суду здійснюється фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Судом вказане клопотання було задоволено, при розгляді справи здійснювалося фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази, суд

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 623823 від 19.12.2007 р., ВАТ «Приморець» є власником земельної ділянки площею 1,0188 га, яка знаходиться за адресою м Феодосія, смт Приморський, вул. Десантників, 1.

Як свідчить план встановлення границь землекористування позивача, що також підтверджено відповідачем, земельна ділянка, що знаходиться у власності ВАТ «Приморець» та на якій розташоване саме підприємство, з усіх боків оточена територією ВАТ «ФСК «Море».

Для того, щоб підприємство позивача нормально функціонувало, позивачу необхідний постійний і безперешкодний допуск на територію ВАТ «Приморець», для виконання господарської діяльності.

У зв’язку з цим, позивачем 30.11.2007 р. на адресу відповідача направлений лист за вих. № 766, з пропозицією розглянути питання про встановлення постійного безоплатного земельного сервітуту, шляхом укладення договору про сервітут відповідно до ст.ст. 98 -100 Земельного кодексу України.

У якості компенсації позивач гарантував відповідачу дотримувати чистоту на маршруті проходження працівників та автотранспорту ВАТ «Приморець», сприяти ВАТ «ФСК «Море» в ремонті доріг і благоустрою прилеглої до них території по шляху проходження працівників та автотранспорту позивача.

Однак на час звернення з позовом до суду відповіді на вказану пропозицією не надійшло, що стало підставою для звернення з позовом.

У судовому засіданні позивачем надані уточнення позовних вимог в порядку ст. 22 ГПК України, відповідно до яких позивач просить суд встановити для позивача відносно відповідача право постійного безоплатного земельного сервітуту, який передбачає:

- право проходу (входу – виходу) працівників позивача через КПП № 1 відповідача до місця роботи працівників, службовців, відряджених і гостей позивача (за маршрутом: центральна прохідна відповідача – ТОВ «Приморець», мимо адміністративної будівлі відповідача та цеху № 4), з врахуванням всерединнооб’єктового пропускного режиму існуючого у відповідача, узгодженого Положенням про пропускний режим позивача та введеного у дію наказом № 66 від 24.06.2003 р.;

- право проїзду (в’їзду – виїзду) через КПП № 2 відповідача транспорту позивача та автотранспортних засобів проїжджаючих у ВАТ «Приморець» (за маршрутом: КПП № 2 відповідача – ВАТ «Приморець», мимо адміністративної будівлі відповідача та цеху № 4), з врахуванням всерединнооб’єктового пропускного режиму існуючого у відповідача, узгодженого Положенням про пропускний режим позивача та введеного у дію наказом № 66 від 24.06.2003 р.

Вказані уточнення прийняті судом до розгляду.

Розглянувши матеріали справи, ретельно дослідивши представлені докази, суд вважає що позовні вимоги позивача з урахуванням уточнень підлягають задоволенню у зв’язку з наступним.

Відповідно до частини першої ст. 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Отже, зі змісту цієї статті випливає, що сервітут може бути встановлений в інтересах особи, яка його вимагає лише за умов, якщо її потреби у користуванні чужим майном не можуть бути задоволені іншим законним способом.

Згідно ст. 404 Цивільного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Стаття 402 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Згідно зі ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Підставами встановлення земельного сервітуту згідно з ч. 2 ст. 100 Земельного кодексу України є договір або рішення суду.

Статтею 99 Земельного кодексу України встановлений перелік видів права земельного сервітуту.

Зокрема п.п. «а», «б» ст. 99 Земельного кодексу України встановлені таки види земельних сервітутів, як право проходу та проїзду на велосипеді та право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

Пункт «з» ст. 99 Земельного кодексу України (інші земельні сервітути) означає, що наведений вище перелік видів земельних сервітутів не є вичерпним. Зацікавлена сторона вправі вимагати встановлення на її користь іншого виду сервітуту щодо чужої земельної ділянки, виходячи із конкретних потреб та існування недоліків земельної ділянки, для використання якої необхідно встановлення сервітуту.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що земельний сервітут на право проходу та право проїзду на транспортному засобі потрібен ТОВ «Приморець на постійній основі, оскільки він є єдиним можливим шляхом підходу та під’їзду до підприємства.

Суд не приймає твердження відповідача, що встановлення земельного сервітуту приведе до порушень вимог закону України «Про державну таємницю», оскільки відповідач здійснює свою діяльність, яка пов’язана з державною таємницею та включено до переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки та безпеки України, має пропускний та всерединноб’єктовий режими.

Так, позивачем було розроблено положення про пропускний режим, яке введено у дію наказом голови ВАТ «Приморець» № 66 від 24.06.2003 р., та узгоджено з ВАТ «ФСК «Море», яке встановлює вимоги по організації та здійсненню пропускного режиму на підприємстві.

Уточнення позовних вимог здійснені позивачем з урахуванням вказаного положення, тобто фактично позивач зобов’язався дотримуватись встановлених порядку та обмежень. Це ж підтверджено позивачем у судовому засіданні.

Також у відзиві на уточнення позовних вимог відповідач посилається на те, що відповідач у зв’язку з розташуванням на його території самостійних господарюючих суб’єктів несе відповідні затрати на їх обслуговування, що пов’язані із заходами захисту державної таємниці, здійснює за власні кошти відновлення та підтримання у належному стані комунікацій, які використовують усі користувачі, а також підтримання внутрішнього порядку на території, яка використовується спільно, однак відповідних доказів понесення таких витрат суду не представив.

У той же час, відповідно до приписів статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, способом, передбаченим чинним законодавством для доведення фактів такого роду.

Крім того, питання щодо понесених витрат на комунікації не відносяться до предмету розгляду даної справи щодо встановлення права земельного сервітуту, данні питання вирішуються сторонами окремо за домовленістю або укладанням відповідних договорів.

Суд вважає, що земельна ділянка, на якій знаходиться підприємство ВАТ «Приморець» об’єктивно має певні недоліки, усунення яких не є можливим іншим шляхом, ніж встановлення земельного сервітуту. Суд також приймає до уваги, що встановлення земельного сервітуту, якого вимагає позивач, не призведе до порушення прав відповідача та передбачене для виконання способом, найменш обтяжливим для власника відповідної земельної ділянки.

Таким чином, всебічно та в повному обсязі дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи документи та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Приморець» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь з відповідача у порядку статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текс рішення складений та підписаний 25.07.2008 р.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Встановити для ВАТ «Приморець», (98176 м. Феодосія, смт. Приморський, вул. Десантників, 1; ідентифікаційний код 25134285) відносно ВАТ «Феодосійська суднобудівельна компанія «Море», (98176 м. Феодосія, смт. Приморський, вул. Десантників, 1; ідентифікаційний код 14309008) право постійного безоплатного земельного сервітуту, який передбачає:

- право проходу (входу – виходу) працівників ВАТ «Приморець» через КПП № 1 ВАТ «Феодосійська суднобудівельна компанія «Море» до місця роботи працівників, службовців, відряджених і гостей позивача (за маршрутом: центральна прохідна ВАТ «Феодосійська суднобудівельна компанія «Море» – ТОВ «Приморець», мимо адміністративної будівлі ВАТ «Феодосійська суднобудівельна компанія «Море» та цеху № 4), з врахуванням всерединнооб’єктового пропускного режиму існуючого у ВАТ «Феодосійська суднобудівельна компанія «Море», узгодженого Положенням про пропускний режим ВАТ «Приморець» та введеного у дію наказом № 66 від 24.06.2003 р.;

- право проїзду (в’їзду – виїзду) через КПП № 2 ВАТ «Феодосійська суднобудівельна компанія «Море» транспорту ТОВ «Приморець» та автотранспортних засобів проїжджаючих у ВАТ «Приморець» (за маршрутом: КПП № 2 ВАТ «Феодосійська суднобудівельна компанія «Море» – ВАТ «Приморець», мимо адміністративної будівлі ВАТ «Феодосійська суднобудівельна компанія «Море» та цеху № 4), з врахуванням всерединнооб’єктового пропускного режиму існуючого у ВАТ «Феодосійська суднобудівельна компанія «Море», узгодженого Положенням про пропускний режим ВАТ «Приморець» та введеного у дію наказом № 66 від 24.06.2003 р.

3. Стягнути з ВАТ «Феодосійська суднобудівельна компанія «Море», (98176 м. Феодосія, смт. Приморський, вул. Десантників, 1; ідентифікаційний код 14309008) на користь ВАТ «Приморець», (98176 м. Феодосія, смт. Приморський, вул. Десантників, 1; ідентифікаційний код 25134285, р/р 0579 у ФВ Промінвестбанку, МФО 324388) 85,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Колосова Г.Г.