ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2008 р.

№ 8/132

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П.- головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Конкордія”, с. Нижня Апша Тячівського району Закарпатської області (далі – ТОВ “Конкордія”)

на рішення господарського суду Закарпатської області від 29.11.2007 та

постанову Львівського апеляційного господарського суду від 29.01.2008

зі справи № 8/132

за позовом відкритого акціонерного товариства “Укртелеком”, м. Київ (далі –ВАТ “Укртелеком”)

до ТОВ “Конкордія”

про стягнення 99 669, 80 грн.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

позивача – Гумінської О.М.,

відповідача –Цебрика Л.В.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про стягнення заборгованості за телекомунікаційні послуги в сумі 99 669, 80 грн., у тому числі 90 463, 05 грн. основного боргу, 7 097, 97 грн. “інфляційних” та 3% річних у сумі 2 108, 78 грн.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 29.11.2007 (суддя Русняк В.С.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.01.2008 (колегія суддів у складі: Краєвська М.В. - головуючий, судді Галушко Н.А. і Орищин Г.В.), позов задоволено повністю: з ТОВ “Конкордія” стягнуто на користь ВАТ “Укртелеком” зазначену суму 99 669, 80 грн., а також суму судових витрат. У прийнятті зазначених рішення та постанови попередні судові інстанції з посиланням на приписи статей 526, 527, 530, 625 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України), статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) виходили з того, що позовні вимоги є обґрунтованими і відповідачем не доведено іншого.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України ТОВ “Конкордія” просить оскаржувані рішення та постанову з даної справи скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Скаргу мотивовано тим, що: у вирішенні спору судами не застосовано норми матеріального права –частини другої статті 107 ЦК України, яка підлягає застосуванню; відповідачем у розгляді справи подано суду докази повного і своєчасного виконання своїх договірних зобов’язань, і заборгованості перед позивачем чи його правопопередниками у відповідача не існувало.

У відзиві на касаційну скаргу ВАТ “Укртелеком” заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх безпідставність, і просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, а скаргу –без задоволення.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваних судових рішень та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції з урахуванням такого.

Судовими інстанціями у справі встановлено, що:

- відповідно до рішення загальних зборів акціонерів ВАТ “Укртелеком” (протокол від 16.04.2004 № 3) Українсько-американсько-голландсько-німецьке закрите акціонерне товариство “Утел” (далі –ЗАТ “Утел”) реорганізовано шляхом перетворення його в дочірнє підприємство “Утел” відкритого акціонерного товариства “Укртелеком”;

- згідно з рішенням загальних зборів акціонерів ВАТ “Укртелеком” (протокол від 20.04.2005 № 4) дочірнє підприємство “Утел” ВАТ “Укртелеком” реорганізовано шляхом його приєднання до ВАТ “Укртелеком” та на базі цього підприємства створено філію “Утел” ВАТ “Укртелеком”;

- відповідно до пункту 3.3-1 статуту ВАТ “Укртелеком” від 13.06.2006 ВАТ “Укртелеком” є правонаступником усього майна, прав та обов’язків дочірнього підприємства “Утел” ВАТ “Укртелеком”;

- ЗАТ “Утел” і ТОВ “Конкордія” укладено договір від 03.03.1997 № 1-ОР про надання послуг міжнародного та міжміського телефонного зв’язку (далі –Договір). У зв’язку з реорганізацією дочірнього підприємства “Утел” у філію “Утел” права та обов’язки за Договором перейшли до ВАТ “Укртелеком”;

- предметом Договору є відносини сторін, пов’язані з наданням ВАТ “Укртелеком” ТОВ “Конкордія” послуг названого зв’язку через автоматичну міжміську телефонну станцію типу SESS у м. Ужгороді. Згідно з підпунктом 3.1.1 пункту 3 Договору ВАТ “Укртелеком” зобов’язується забезпечувати ТОВ “Конкордія” доступ до міжміської та міжнародної телефонної мережі через зазначену станцію;

- крім того, сторонами укладено додаткову угоду від 18.09.2003 № 2 до Договору щодо порядку розрахунків плати за доступ абонентів фіксованої мережі до мереж операторів стільникового рухомого зв’язку. За умовами цієї угоди: ТОВ “Конкордія” зобов’язується проводити з ВАТ “Укртелеком” розрахунки за надані послуги; до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, ВАТ “Укртелеком” надсилає ТОВ “Конкордія” довідку про об’єми наданих послуг та рахунок на суму плати, а ТОВ “Конкордія” перераховує на рахунок ВАТ “Укртелеком” кошти, нараховані за надання послуг телефонного зв’язку, протягом періоду оплати;

- ВАТ “Укртелеком” зобов’язання виконано. Водночас матеріалами справи підтверджено факт порушення ТОВ “Конкордія” умов Договору щодо своєчасної оплати вартості послуг зв’язку: зокрема, ТОВ “Конкордія” проведено частково оплату заборгованості на суму 15 280, 12 грн.; таким чином, за період липень-грудень 2006 року ТОВ “Конкордія” заборгувало ВАТ “Укртелеком” 90 463, 05 грн., в обґрунтування чого суду подано рахунки за послуги зв’язку та розрахунок суми основного боргу ТОВ “Конкордія” згідно з Договором;

- твердження ТОВ “Конкордія” щодо оплати ним у повному обсязі наданим ВАТ “Укртелеком” послуг за Договором не береться до уваги, оскільки: згідно з додатком до акта від 31.01.2006 № 1 переліку дебіторської заборгованості НТК ВАТ “Укртелеком” філії “Утел”, переданої з філії “Утел” до ВАТ “Укртелеком” станом на 01.01.2006 у ТОВ “Конкордія” була заборгованість за послуги зв’язку на суму 130 633, 59 грн.; в платіжних дорученнях, наданих ТОВ “Конкордія”, у графі “Призначення платежу” було зазначено “Оплата за услуги связи” і не вказано, за який саме період проводиться оплата, а тому ВАТ “Укртелеком” правомірно зараховувалася оплата за послуги, надані ним за Договором, у погашення заборгованості ТОВ “Конкордія” за попередній період.

Судом апеляційної інстанції додатково зазначено, що за станом на 31.07.2007:

- ТОВ “Конкордія” повністю не оплатило рахунки:

від 31.08.2006 № 06-03103-207028 на суму 19 341, 05 грн.;

від 30.09.2006 № 06-03103-207246 на суму 16 432, 49 грн.;

від 31.10.2006 № 06-03103-207733 на суму 16 962, 98 грн.;

від 30.11.2006 № 06-03103-208093 на суму 15 141, 59 грн.;

від 31.12.2006 № 06-03103-208402 на суму 15 572, 69 грн.

- ТОВ “Конкордія” частково оплачено рахунок від 31.07.2006 № 06-03103-206669 на суму 15 280, 12 грн., борг за яким становить 7 012, 25 грн.;

- загальна сума заборгованості ТОВ “Конкордія” за неоплаченими рахунками за період липень-грудень 2006 року (включно) становить 90 463, 05 грн.

Причиною спору в даній справі стало питання про наявність або відсутність заборгованості відповідача перед позивачем за послуги, надані згідно з Договором.

У вирішенні відповідного спору попередні судові інстанції виходили, зокрема, з того, що позивач - ВАТ “Укртелеком” є правонаступником ЗАТ “Утел” (сторони за Договором) і дочірнього підприємства “Утел”.

Водночас ТОВ “Конкордія” заперечує (і заперечувало також в апеляційній скарзі з даної справи) наявність такого правонаступництва.

Відповідно до частин першої і другої статті 104 ЦК України:

- юридична особа припиняється, зокрема, в результаті передання всього свого майна, прав та обов’язків іншим юридичним особам – правонаступникам;

- юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно з частинами другою і третьою статті 107 названого Кодексу:

- комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення), який має містити положення про правонаступництво щодо всіх зобов’язань юридичної особи, що припиняється, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов’язання, які оспорюються сторонами;

- передавальний акт затверджується учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення. Нотаріально посвідчені копії передавального акта та розподільчого балансу передаються в орган, який здійснює державну реєстрацію, за місцем державної реєстрації юридичної особи, що припиняється, а також в орган, який здійснює державну реєстрацію, за місцем державної реєстрації юридичної особи правонаступника.

З урахуванням наведеного попереднім інстанціям слід було більш ретельно, не обмежуючись посиланнями лише на протоколи загальних зборів акціонерів ВАТ “Укртелеком” та положення його статуту, дослідити обставини, пов’язані з правонаступництвом названого товариства щодо ЗАТ “Утел” і дочірнього підприємства “Утел” стосовно прав і обов’язків, які виникли з Договору. Зокрема, з цією метою необхідно було витребувати у позивача або від органу, який здійснював державну реєстрацію, за місцем державної реєстрації юридичної особи, оригінали або належним чином засвідчені копії відповідного передавального акта (актів), а також відповідні відомості з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Обидві попередні судові інстанції виходили також з того, що, оскільки в платіжних дорученнях ТОВ “Конкордія” на перерахування коштів в оплату послуг зв’язку не зазначалося, за який конкретно період часу здійснюється оплата, то ВАТ “Укртелеком” такі кошти правомірно зараховувалися “у погашення заборгованості ТзОВ “Конкордія” за попередній період”. Однак висновок щодо правомірності такого зарахування є передчасним, оскільки його зроблено без з’ясування судом відомостей (і без перевірки останніх належними доказами) про таку “заборгованість за попередній період”: чи існувала вона взагалі, а якщо існувала – то коли і в зв’язку з чим виникла, і якщо виникла, то перед ким саме (ЗАТ “Утел”, дочірнім підприємством “Утел”, ВАТ “Укртелеком”), а якщо перед кимось з перших двох – то чи включено відповідне зобов’язання (із “заборгованості за попередній період”) до передавального акта.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ “Конкордія” і в попередніх судових інстанціях заперечувала наявність у нього “заборгованості за попередній період” перед ВАТ “Укртелеком”, але відповідні доводи судами належним чином не перевірено.

Тим часом, як зазначено в абзаці другому пункту 4 роз’яснення президії Вищого арбітражного суду України від 10.12.1996 № 02-5/422 “Про судове рішення”, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом; викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 42 Господарського процесуального кодексу України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Не встановивши усього кола обставин, що входять до предмету доказування в даній справі, попередні судові інстанції припустилися й неправильного застосування приписів частини першої статті 47 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 названого Кодексу стосовно всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

У зв’язку з цим у Вищого господарського суду України немає підстав для висновку і про правильність застосування названими судовими інстанціями норм матеріального права, в тому числі ЦК України і Господарського кодексу України.

Касаційна ж інстанція згідно з частиною другою статті 1117 Господарського процесуального кодексу України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

У новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, встановити обставини та вчинити процесуальні дії, зазначені в цій постанові, і прийняти законне та обґрунтоване рішення. Слід також вирішити питання про наявність чи відсутність необхідності проведення взаємозвірки між сторонами з питання здійснення розрахунків за послуги зв’язку.

Керуючись статтями 1117 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Конкордія” задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Закарпатської області від 29.11.2007 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 29.01.2008 зі справи № 8/132 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Закарпатської області.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Б. Львов