ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2008 р.

№ 36/122

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кривди Д.С.,

суддів                       Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін:

від позивача: Бойчак В.О.

від відповідача: Коваленко І.Д.

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Об’єднана автозаправна компанія“ та касаційну скаргу Науково-виробничого приватного підприємства “ГЮСС”

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.02.2008р.

у справі № 36/122 Господарського суду м. Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Територіальне міжгосподарче об’єднання “Ліко-Холдинг”

до Науково-виробничого приватного підприємства “ГЮСС”

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Об’єднання автозаправна компанія”

третя особа Київська міська рада

про зобов’язання звільнити незаконно зайняту земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Територіальне міжгосподарче об’єднання “Ліко-Холдинг” звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Науково-виробничого приватного підприємства “ГЮСС” про зобов’язання звільнити незаконно зайняту під АЗС земельну ділянку площею близько 0,04га, яка є частиною земельної ділянки за адресою: м. Київ, обмеженої вулицями Ломоносова, Василя Касіяна, Маршала Конєва використовуваної Товариством з обмеженою відповідальністю “Територіальне міжгосподарче об’єднання “Ліко-Холдинг” на підставі договору оренди земельної ділянки від 13.03.2006р.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 30.05.2007р. залучено до участі у справі іншого відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю “Об’єднання автозаправна компанія”.

Заявою Товариство з обмеженою відповідальністю “Територіальне міжгосподарче об’єднання “Ліко-Холдинг” уточнило позовні вимоги та просить суд зобов’язати відповідачів звільнити незаконно зайняту під АЗС земельну ділянку площею близько 0,04 га, яка є частиною земельної ділянки за адресою: м. Київ, обмеженої вулицями Ломоносова, Василя Касіяна, Маршала Конєва, яку надано в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю “Територіальне міжгосподарче об’єднання “Ліко-Холдинг” на підставі договору оренди земельної ділянки від 13.03.2006р.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 24.12.2007р. (суддя Т.О.Трофименко), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.02.2008р. (судді: Б.В.Отрюх, А.І.Тищенко, С.В.Бондар), позовні вимоги задоволено повністю, зобов’язано Науково-виробниче приватне підприємство “ГЮСС” та Товариство з обмеженою відповідальністю “Об’єднання автозаправна компанія” звільнити незаконно зайняту під АЗС земельну ділянку площею близько 0,04га, яка є частиною земельної ділянки за адресою: м. Київ, обмеженої вулицями Ломоносова, Василя Касіяна, Маршала Конєва використовуваної Товариством з обмеженою відповідальністю “Територіальне міжгосподарче об’єднання “Ліко-Холдинг” для будівництва, експлуатації та обслуговування об’єктіврекреаційного, побутового, громадського призначення на підставі договору оренди земельної ділянки від 13.03.2006р., стягнуто з Науково-виробничого приватного підприємства “ГЮСС” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Територіальне міжгосподарче об’єднання “Ліко-Холдинг” 42,50 грн. витрат по сплаті держмита та 59,90 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Об’єднання автозаправна компанія” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Територіальне міжгосподарче об’єднання “Ліко-Холдинг” 42,50 грн. витрат по сплаті держмита та 59,90 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погодившись з прийнятими у даній справі судовими рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю “Об’єднана автозаправна компанія” подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 24.12.2007р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.02.2008р. та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, мотивуючи свою вимогу тим, що господарським судом першої та апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Не погодившись з прийнятими у даній справі судовими рішеннями, Науково-виробниче приватне підприємство “ГЮСС” подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 24.12.2007р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.02.2008р. та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, мотивуючи свою вимогу тим, що господарським судом першої та апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Науково-виробниче приватне підприємство “ГЮСС” заявлено клопотання щодо відкладення розгляду справи у зв’язку з відрядженням директора Науково-виробниче приватне підприємство “ГЮСС” та неможливістю його присутності у судовому засіданні. Проте, необхідність присутності директора у судовому засіданні Науково-виробниче приватне підприємство “ГЮСС” не обргунтувало. За таких обставин, клопотання Науково-виробничого приватного підприємства “ГЮСС” задоволенню не підлягає.

Розглянувши касаційні скарги, перевіривши правильність застосування господарським судом попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Об’єднана автозаправна компанія“ та касаційна скарга Науково-виробничого приватного підприємства “ГЮСС” не підлягає задоволенню.

Права власників земельних ділянок визначені ст. 90 ЗК України, згідно якої власники земельних ділянок мають право: а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину; б) самостійно господарювати на землі; в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; г) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об'єкти, а також інші корисні властивості землі; ґ) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; д) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Господарським судом встановлено:

Оспорювана позивачем земельна ділянка є об’єктом комунальної власності.

Рішенням Київської міської ради Х сесії IV скликання від 14.07.2005р. № 752/3327 “Про передачу земельних ділянок Товариству з обмеженою відповідальністю “Територіальне міжгосподарче об”єднання ЛІКО - ХОЛДИНГ” для будівництва, експлуатації та обслуговування об'єктів рекреаційного, побутового і громадського призначення” для будівництва житлового комплексу з об'єктами культурно-побутового, соціального призначення у Голосіївському районі м. Києва та для завершення будівництва виробничої бази і подальшої її експлуатації на вул. Онуфрія Трутенка, 36 у Солом'янському районі м. Києва позивачу передано земельні ділянки площею 27,20га., в тому числі:

а) ділянку 1 площею 8,23га. - довгострокову оренду на 25 років для будівництва, експлуатації та обслуговування об'єктів рекреаційного, побутового і громадського призначення в кварталі, обмеженому вулицями Ломоносова, Василя Касіяна, Маршала Конєва у Голосіївському районі м. Києва.

б) земельні ділянки загальною площею 12,58га. - в довгострокову оренду на 10 років для будівництва житлового комплексу з об'єктами культурно-побутового, соціального призначення у Голосіївському районі м. Києва, з них:

-          ділянку 2 площею 10,32га. в кварталі, обмеженому вулицями Академіка Вільямса, Маршала Конєва, Ломоносова, Композитора Мейтуса;

-          ділянку 3 площею 0,28га. в кварталі, обмеженому вулицями Академіка Костичева, Академіка Вільямса, Маршала Конєва;

-          ділянку 4 площею 0,05га. на вул. Академіка Вільямса;

-          ділянку 5 площею 1,23га. на вул. Академіка Вільямса, 7;

-          ділянку 6 площею 0,55га. на вул. Академіка Вільямса, 7;

-          ділянку 7 площею 0,11га. на вул. Академіка Вільямса;

- ділянку 8 площею 0,04га. на вул. Онуфрія Трутенка.

в) земельні ділянки загальною площею 5,43га - в довгострокову оренду на 25 років для завершення будівництва виробничої бази і подальшої її експлуатації на вул. Онуфрія Трутенка, 34 у Солом'янському районі м. Києва (ділянка 9-3,12га, ділянка 10-2,31га.).

-          ділянку 11 площею 0,96га. (в межах Чернових ліній) - в короткострокову оренду на 5 років для завершення будівництва виробничої бази на вул. Онуфрія Трутенка, 34 у Солом'янському районі м. Києва.

13.03.2006р. між Київською міською радою та позивачем на підставі вищезгаданого рішення було укладено договір оренди земельної ділянки строком дії у 25 років.

Згідно ч. 1, ч. 4, ч. 5 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця передаватись орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда). Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Таким чином, приписами даної правової норми встановлено, що орендою земельної ділянки є засноване на договорі, що укладений між власником землі –орендодавцем та орендарем, строкове та платне володіння і користування орендарем земельною ділянкою, яка необхідна даному орендареві для відповідної діяльності. При цьому, орендована земельна ділянка за згодою власника - орендодавця може передаватися орендарем за договором суборенди в володіння та користування іншій особі.

Оскільки, як встановлено господарським судом, саме позивачу на підставі договору оренди від 13.03.2006р. в володіння та користування надана оспорювана позивачем земельна ділянка, то право користування даною земельною ділянкою належить саме позивачу.

Згідно ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Таким чином, приписами даної правової норми встановлено, що забороняється приступати до використання земельної ділянки до одержання, зокрема, документа, що посвідчує право на неї та державної реєстрації цього документа.

Документи, що посвідчують право на земельну ділянку визначені ст. 126 ЗК України, згідно якої право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Як випливає з судових рішень у відповідачів відсутні встановлені вищенаведеною правовою нормою документи, що посвідчують право на оспорювану позивачем земельну ділянку. За таких обставин, господарський суд попередніх інстанцій дійшов правомірного висновку щодо зобов’язання відповідачів звільнити земельну ділянку, що оспорюється позивачем.

Посилання відповідачів на порушення господарським судом попередніх інстанцій ст. 80 ГПК України відповідно до вимог якої провадження у даній справі мало бути припинено не може бути прийнято до уваги з нижчевикладених підстав.

Відповідачі посилаються на те, що позивач у 2003р. вже звертався до господарського суду з позовом до відповідача –Науково-виробниче приватне підприємство “ГЮСС” щодо зобов’язання звільнити незаконно зайняту земельну ділянку і ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.07.2004р. у справі № 6/329 було затверджено мирову угоду між позивачем та відповідачем.

Проте, правовідносини щодо оренди відповідної земельної ділянки між позивачем та орендодавцем –Київською міською радою виникли 13.03.2006р., а отже у 2003р. не існували і підставою розгляду не були. Не був стороною спору і відповідач –Товариство з обмеженою відповідальністю “Об’єднана автозаправна компанія”.

Не можуть бути прийняті до уваги і інші посилання відповідачів, оскільки не грунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 111-10 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Оскільки місцевим гшосподарським судом та апеляційним господарським судом норми матеріального та процесуального права порушено не було, то підстави для скасування даних судових рішень відсутні.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, п. 1 ст. 111-9, ст. 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Об’єднана автозаправна компанія“ та касаційну скаргу Науково-виробничого приватного підприємства “ГЮСС” залишити без задоволення, постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.02.2008р. у справі №36/122 - без змін.

Головуючий - суддя Кривда Д.С.

судді Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.