ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2008 р.

№ 05-5-42/1354

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого судді

Овечкіна В.Е.,

суддів

Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

розглянув касаційну скаргу

Міністерство юстиції України

на постанову

від 25.03.08 Київського апеляційного господарського суду

у справі

№05-5-42/1354 господарського суду м.Києва

за позовом

Міністерство юстиції України

до

1.Міністерства вугільної промисловості України

2.ВАТ "Державна холдингова компанія "Павлоградвугілля"

про

відшкодування збитків

у справі взяли участь представники

позивача: Махорт Д.О., довір. у справі

відповідачів:

1.Міністерства вугільної промисловості України:

2.ВАТ "Державна холдингова компанія "Павлоградвугілля": Степанова В.С., довір. у справі

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2008 р. Міністерство юстиції України в інтересах держави України звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України у розмірі 5066,56 грн., заподіяних виплатою позивачем вказаної суми в порядку виконання рішення Європейського суду з прав людини від 04.04.2006 року у справі №9719/02 "Помазаний та Шевченко проти України".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.02.08р. за №05-5-42/1354 вказану позовну заяву повернуто без розгляду на підставі п.3, 4,6 ст. 63 ГПК України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.03.08 ухвалу господарського суду міста Києва від 07.02.08р.залишено без змін.

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду міста Києва від 07.02.08р та постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.03.08 позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати як такі, що винесені при неправильному застосуванні норм процесуального права, а саме: неврахуванням норм ст. 9 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”, статті 2, 16, 170 Цивільного кодексу України, п. 10 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”. Справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про порушення провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції на підставі п.3, 4,6,10 ст. 63 ГПК України повернуто без розгляду позовну заяву Міністерства юстиції України, оскільки у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, позивачем не подано доказів сплати державного мита у встановленому порядку та розмірі, не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів, не подано доказів сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Статтею 1 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2006 р. №784 "Про заходи щодо реалізації Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що органом, відповідальним за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та виконання його рішень є Міністерство юстиції України.

Частиною 4 статті 9 того ж Закону встановлено, що позивачем у справах про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виплати відшкодування, виступає Орган представництва, який зобов’язаний протягом трьох місяців з моменту, визначеного в частині четвертій статті 8 цього Закону, звернутися до суду з відповідним позовом.

Зазначеними правовими нормами передбачено не лише право Міністерства юстиції України на звернення з позовом про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виплати відшкодування, а таке звернення є обов’язком цього Міністерства.

Таким чином колегія вважає встановленим, що Міністерство юстиції України як орган державної влади в порядку визначеному вищеназваним законодавством звернулося до суду за захистом інтересів держави, а висновки судів передніх інстанцій про відсутність таких повноважень у Міністерства помилкові.

Пунктом 10 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" передбачена пільга по сплаті державного мита державним органам, які звернулися у випадках, передбачених чинним законодавством, із заявами до суду щодо захисту прав і інтересів інших осіб. Також Порядком оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов’язаних з розглядом цивільних та господарських справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року №1258, для позивачів, у встановленому порядку звільнених від сплати державного мита, розмір витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов’язаних з розглядом господарських справ, обчислюється за нульовою ставкою.

Тому не ґрунтуються на чинному законодавстві висновки судів попередніх інстанцій про відсутність у даному випадку у Міністерства пільг по сплаті державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Статтею 38 Господарського процесуального кодексу України передбачено право і обов’язок господарського суду витребувати від підприємств і організацій документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, якщо подані сторонами докази є недостатніми. Колегія вважає, що така підстава повернення позовної заяви без розгляду, як "не викладений зміст позовних вимог, оскільки не визначено, на чию користь проводити стягнення" не давало достатніх підстав для повернення позовної заяви про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України.

З врахуванням викладеного колегія прийшла до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувані судові документи - скасуванню з направленням справи на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111, 11112, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.03.2008 р. та ухвалу господарського суду м. Києва від 07.02.2008 р. у справі №05-5-42/1354 скасувати.

Справу передати на розгляд суду першої інстанції.

Головуючий, суддя                     В.Овечкін

Судді                    Є.Чернов

В.Цвігун