ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2008 р.

Справа № 17-16/160-07-4321

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шевченко В.В.

суддів: Бєляновського В.В., Мирошниченко М.А.

при секретарі судового засідання: Волощук О. О.

за участю представників сторін:

від КП „Б-Дністровська мехколона № 26”: Жумига О.Я., Драгілева С.Л. –за дорученням

від ЖБК „Дністровець - 2”: не з’явився

від ДП „Пересувна мехколона № 71”: Волощук Т.В. –за дорученням

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Колективного підприємства „Б-Дністровська механізована колона № 26”, м. Б-Дністровський, Одеської області

на рішення господарського суду Одеської області

від 31 березня 2008 року

у справі № 17-16/160-07-4321

за позовом Колективного підприємства „Б-Дністровська механізована колона № 26”,

м. Б-Дністровський, Одеської області

до Житлово-будівельного кооперативу „Дністровець - 2”, м. Б-Дністровський, Одеської області

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Державного підприємства „Пересувна механізована колона № 71”,

м. Б-Дністровський, Одеської області

про зобов’язання виконати умови договору та визнання права власності на квартири

В С Т А Н О В И Л А:

22.05.2007 р. Колективне підприємство „Білгород-Дністровська механізована колона № 26” (далі позивач, Підприємство) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Житлово-будівельного кооперативу „Дністровець - 2” (далі відповідач, ЖБК) та Державного підприємства „Пересувна механізована колона № 71” (далі ПМК) про зобов’язання відповідачів належним чином виконати умови договору від 13.02.1995 р. та визнання за Підприємством право власності на 15 квартир загальною площею 918,39 кв. м., розташованих в будинку № 20 по вул. Перемоги в м. Б-Дністровський Одеської області.

За заявою позивача ухвалою місцевого суду від 02.07.2007 р. здійснена зміна процесуального статусу ПМК та остання залучена до участі в розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Позов мотивовано тим, що Підприємство виконало свої зобов’язання за укладеним договором від 13.02.1995 р. щодо дольового фінансування будівництва 28 квартир у 45-квартирній секції житлового будинку, яка прийнята до експлуатації державною приймальною комісією за актом № 23 від 13.10.2004 р., але до сьогоднішнього часу квартири йому відповідачем не передані, у зв’язку з чим порушенні права позивача підлягають захисту в судовому порядку.

Заявою від 28.02.2008 р. позивач уточнив свої позовні вимоги та просив суд визнати за ним право власності на 11 квартир загальною площею 657 кв. м., а саме: на п’ять трьохкімнатних квартир за № 1 площею 68,4 кв. м., № 18 площею 69,7 кв. м., № 21 площею 66,9 кв. м., № 24 площею 68,5 кв. м., № 25 площею 70,7 кв. м., а також та шість двокімнатних квартир за № 8 площею 52,5 кв. м., № 11 площею 51,7кв. м., № 14 площею 51,7 кв. м., № 20 площею 51,6 кв. м., № 32 площею 53,7 кв. м., № 38 площею 51,6 кв. м. посилаючись на те, що згідно довідки КП „Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об’єктів нерухомості” № 363 від 22.02.2008 р. решта квартир в названому будинку вже зареєстрована на праві власності за іншими особами.

Письмові відзиви на позов від ЖБК і ПМК до суду не надходили.

Рішенням господарського суду Одеської області від 31.03.2008 р. (суддя Зуєва Л.Є.) у задоволені позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що за умовами договору від 13.02.1995 р. передбачено, що Підприємство виступає в ролі дольщика по фінансуванню 28 квартир, і тільки відповідач –ЖБК є замовником, а ПМК –підрядником за договором, а тому будь які вимоги щодо права власності на об’єкт будівництва мають сторони за договором, а саме ЖБК та ПМК, оскільки відповідно до ст. 876 ЦК України власником об’єкта будівництва або результату інших будівельних робіт до їх здачі замовникові є підрядник. Враховуючи, що ЖБК відмовляється передати у власність Підприємства будь-яку кількість житла, посилаючись при цьому на порушення з боку останнього умов договору, а ПМК визнає борг станом на 1999 рік, однак заперечує проти визнання права власності за позивачем станом на час розгляду справи у суді з огляду на порушення з боку Підприємства термінів оплати та інших умов договору, а також з урахуванням того, що позивачем не надано суду жодного акту приймання виконаних підрядних робіт форми № КБ-2в та довідки про вартість виконаних підрядних робіт форми № КБ-3, з яких можливо було б встановити вартість будівельних робіт та коштів, які були витрачені для завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію, за відсутності довідки про експертну оцінку житла станом на час розгляду справи правові підстави для задоволення позову відсутні.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення місцевого суду скасувати, оскільки воно прийнято без достатніх на це підстав, не відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, ухвалено з порушенням норм матеріального права та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні представники Підприємства доводи апеляційної скарги підтримали.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник ПМК просив рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

ЖБК був своєчасно та належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, але його представник в судове засідання не з’явився, про причини неявки суд не повідомив, з клопотанням про перенесення судового засідання до суду не звертався, а тому не скористався своїм правом на участь в розгляді справи апеляційним судом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і правильно встановлено судом першої інстанції, 13.02.1995 р. між Підприємством, ЖБК і ПМК був укладений трьохсторонній договір на будівництво 135 квартирного житлового будинку по вул. Перемоги, 20 в м. Б-Дністровський зі строком вводу 45-квартирної секція у вересні 1995 р. Сторонами погоджено, що у договорі ЖБК виступає в якості замовника, ПМК –підрядника, а Підприємство приймає дольову участь у фінансуванні будівництва 28 квартир (19 –трьохкімнатних та 9 –двокімнатних) в названій 45-квартирній секції будинку та до 01.03.1995 р. сплачує повну вартість зазначених 28 квартир в сумі 15 154 300 тис. крб. вартість яких є остаточною та збільшенню не підлягає. При цьому, перший внесок у розмірі 30%, що складає 5 000 000 000 крб. Підприємство здійснює до 17.02.1995 р.

Умовами договору передбачена можливість перерахування Підприємством, за дорученням ЖБК, грошових коштів безпосередньо ПМК. Індексація вартості після підписання договору не здійснюється, так як договір передбачає передплату.

За порушення строків введення блоку секції в експлуатацію винна сторона сплачує штраф, згідно Постанови ВР України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 24.12.1993 р. в розмірі 0,5% за кожний день прострочення.

Строк дії договору сторонами не визначений.

В процесі будівництва до вищеназваної 45-квартирної секції будинку був прибудований ще один поверх з 9-ти квартир, внаслідок чого вона стала 54-х квартирною.

Актом державної приймальної комісії № 23 від 13.10.2004 р., що затверджений рішенням виконкому Б-Дністровської міської ради № 736 від 21.10.2004 р. шестиповерхова 54-квартирна секція житлового будинку по вул. Перемоги, 20 загальною площею 3720,1 кв. м., в тому числі житловою –1964 кв. м. визнана закінченим будівництвом та прийнята до експлуатації. В названому акті замовником будівництва зазначено ЖБК, а генеральним підрядником ПМК та встановлено, що прийняті будівельно-монтажні роботи здійснені в строки: початок робіт –грудень (ІV кв. 1995 р.), завершення робіт –жовтень (ІV кв.) 2004 р.

Первісні фінансові документи щодо проведення між сторонами розрахунків знищені у зв’язку зі спливом строку їх зберігання, як сторонами у справі, так і банківськими установами, внаслідок чого перегляд справи в апеляційному порядку здійснюється колегією суддів за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду, що набрала законної сили, від 27.03.2007 р. у справі № 1/350-96-9155 за позовом Підприємства до ЖБК і ПМК –про розірвання договору від 13.02.1995 р. (спір між тими ж сторонами, що й у справі № 17-16/160-07-4321) встановлено, „що в процесі виконання укладеного між позивачем і відповідачами договору від 13.02.1995 р., шляхом обміну листами сторони погодили умови щодо належності позивачу 15 квартир загальною площею 918,39 кв. м. та вартістю 67456 дол. США”, внаслідок чого цей факт є встановленим і не потребує повторного доведення, а тому протилежні висновки суду першої інстанції є помилковими та безпідставними.

Листом № 3 від 01.07.1999 р. ЖБК повідомив позивача про поновлення будівництва 135 квартирного дому по вул. Перемоги, 20 (54-квартирної секції) та про укладення договору про дольову участь в будівництві з Міністерством оборони України, яке на суму вартості отримуваних квартир поставить матеріальні ресурси, а також повідомив позивача, що виходячи із договірних зобов’язань з врахуванням ПДВ, вартість 1 кв. м. житла складає 73,45 дол. США за 1 кв. м., а тому 15 квартир позивача мають загальну площу 918,39 кв. м. (проект додається) вартістю 67456 дол. США.

Цим же листом ЖБК підтвердив, що позивачем на виконання умов договору на підставі відповідних платіжних доручень сплачено 7 774 300 000 крб., що еквівалентно 50819 доларам США.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на прохання ЖБК, в рахунок здійснення оплати будівництва 15 квартир передав останньому за накладною № 16 від 20.02.2001 р. кабель вартістю 5740 грн., що еквівалентно 1057 доларам 48 центам США (курс гривні України по відношенню до долара США на 20.02.2001 р. складав 542 грн. 88 коп. за 100 доларів США), а також надав транспортні послуги:

- 20.07.2000 р. на суму 1247 грн., що еквівалентно 229 доларам 35 центам США (курс гривні України по відношенню до долара США на 20.07.2000 р. складав 543 грн. 87 коп. за 100 доларів США);

- 15.08.2000 р. на суму 1361 грн., що еквівалентно 250 доларам 28 центам США (курс гривні України по відношенню до долара США на 15.08.2000 р. складав 543 грн. 85 коп. за 100 доларів США);

- 14.09.2000 р. на суму 1450 грн., що еквівалентно 266 доларам 59 центам США (курс гривні України по відношенню до долара США на 14.09.2000 р. складав 543 грн. 90 коп. за 100 доларів США);

- 24.10.2000 р. на суму 80 грн., що еквівалентно 14 доларам 71 центу США (курс гривні України по відношенню до долара США на 24.10.2000 р. складав 543 грн. 73 коп. за 100 доларів США);

- 06.11.2000 р. на суму 1339 грн. 50 коп., що еквівалентно 246 доларам 36 центам США (курс гривні України по відношенню до долара США на 06.11.2000 р. складав 543 грн. 71 коп. за 100 доларів США).

Таким чином, Підприємством за укладеним договором, в рахунок оплати 15 квартир було сплачено: 7 774 300 000 млрд. кар., що еквівалентно 50819 доларам США, а також надані матеріали і послуги на 11 213 грн. 50 коп., що еквівалентно 2064 доларам 29 центам США, тобто суму еквівалентну 52 883 доларам 29 центам США.

Так як, сторонами договору вартість 1 кв. м. житла визначена в розмірі 73,45 доларів США, то Підприємством оплачена вартість 719,99 кв. м. (52883.29 : 73.45 = 719.99).

В наступному сторонами будь-які доповнення та зміни до укладеного договору не вносилися та він до сьогоднішнього часу є діючим та не розірваним, у зв’язку з чим, відповідно до п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України –норми цього кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності, внаслідок чого колегія суддів вважає, що порядок укладання спірного договору регулювався ЦК УРСР (1963 р.), а до відносин, які виникають з приводу виконання спірного договору слід застосовувати норми ЦК України (2003 р.) та Закон України „Про інвестиційну діяльність” № 1560-ХІІ від 18.09.1991 р.

Згідно ст. ст. 7, 9 Закону України „Про інвестиційну діяльність” оплачена Підприємством вартість 719,99 кв. м. житла за своєю правовою суттю є інвестицією в це будівництво, а договір від 13.02.1995 р. є договором дольової участі у будівництві, тому висновки суду першої інстанції про те, що за названим договором у ЖБК не виникло обов’язку щодо передачі Підприємству на праві власності збудованого, на кошти останнього, житла є помилковими, оскільки не ґрунтуються на вимогах вищеназваного законодавства.

Згідно ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов’язується збудувати і здати у встановлений строк об’єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов’язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обв’язок не покладається на підрядника, прийняти об’єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Аналогічні норми містились і в ст. 353 ЦК УРСР.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

На підставі до ст. 876 ЦК України власником об’єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися своєчасно та належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Договором від 13.02.1995 р. передбачено, що строк вводу в експлуатацію 45-квартирної секції, в якій розташовані квартири, інвестором яких є Підприємство –є вересень 1995 року.

Платіжними дорученням № 131 від 21.02.1995 р. на суму 1,2 млрд. крб., № 133 від 22.02.1995 р. на суму 1,8 млрд. крб., № 158 від 28.02.1995 р. на суму 1,1543 млрд. крб., № 173 від 06.03.1995 р. на суму 1 млрд. крб., № 180 від 07.03.1995 р. на суму 0, 91 млрд. крб., № 312 від 06.04.1995 р. на суму 0,565 млрд. крб., № 539 від 30.05.1995 р. на суму 0,625 млрд. крб., № 623 від 10.06.1995 р. на суму 0,52 млрд. крб. Підприємство, в якості інвестицій на будівництво житла, внесло в період з лютого по червень 1995 р. –7,7743 млрд. крб.

Як слідує з акту державної приймальної комісії № 23 від 13.10.2004 р. обумовлені договором від 13.02.1995 р. роботи з будівництва житла почались лише у грудні (ІV кварталі) 1995 р. та завершились у жовтні (ІV кварталі) 2004 р., хоча повинні були бути завершеними вже у вересні 1995 р., у зв’язку з чим колегія суддів вважає, що у даному випадку має місце прострочення зобов’язання не з вини Підприємства.

Як зазначалося вище будь-яких змін та доповнень до договору від 13.02.1995 р. сторонами не вносилось, внаслідок чого колегія суддів доходить до висновку, що Підприємство є власником оплачених ним, в якості інвестицій, 719,99 кв. м. житла та ЖБК, як замовник будівництва, в цілому, повинно передати їх Підприємству.

В уточнених позовних вимогах Підприємство просить визнати за ним право власності на 11 квартир загальною площею 657 кв. м., що за площею є меншими ніж ним оплачені та які до теперішнього часу є вільними, що вбачається з довідки КП „Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об’єктів нерухомості” № 363 від 22.02.2008 р., без будь-якої грошової компенсації, у зв’язку з чим колегія суддів ці вимоги Підприємства вважає обґрунтованими та правомірними так як, згідно вищезазначеного законодавства України та листа Вищого Арбітражного суду України № 01-8/368 від 06.06.1994 р. „Про деякі питання практики вирішення господарських спорів” –... про розгляд спорів, пов’язаних з невиконанням замовником по будівництву жилих будинків зобов’язання щодо передачі дольщику обумовленої договором жилої площі. Відповідно до статті 27 Житлового Кодексу Української РСР жила площа у будинках, споруджених із залученням у порядку пайової участі коштів підприємств, установ та організацій, розподіляється для заселення між учасниками будівництва пропорційно переданим ними коштам. У випадках, коли для будівництва певного жилого будинку дольщик перерахував основному замовнику кошти і у договорі визначені умови щодо кількості квартир з однієї, двох, трьох і більше кімнат, які належить передати дольщику після прийняття будинку в експлуатацію, слід виходити з такого. Якщо замовник не виконує свого зобов’язання щодо передачі обумовленої договором жилої площі дольщику, останній має право звернутись до арбітражного суду із позовом і вимагати передачі площі у натурі. У разі відсутності у договорі умови щодо конкретних квартир, які належить передати дольщику, і спір вирішується до видачі ордерів громадянам та до заселення прийнятого до експлуатації будинку, арбітражний суд може прийняти рішення про передачу замовником дольщику певних квартир.”

Але, враховуючи те, що рішенням судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 10.04.2007 р., що набрало законної сили, –квартира № 8 в будинку № 20 по вул. Перемоги у м. Білгород-Дністровський вже передана фізичній особі –гр. Скибі Т.С., то підстави для визнання права власності та передачі цієї квартири Підприємству відсутні, у зв’язку з чим рішення по цій справі не впливає на права та обов’язки гр. Скиби Т.С., а тому заява останньої про залучення її до участі в розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача задоволенню не підлягає.

При викладених обставинах колегія суддів вважає, що позов Підприємства підлягає частковому задоволенню та визнає за необхідне визнати за останнім право власності на квартири: № 1 площею 68,4 кв. м., № 18 площею 69,7 кв. м., № 21 площею 66,9 кв. м., № 24 площею 68,5 кв. м., № 25 площею 70,7 кв. м., № 11 площею 51,7 кв. м., № 14 площею 51,7 кв. м., № 20 площею 51,6 кв. м., № 32 площею 53,7 кв. м., № 38 площею 51,6 кв. м., що розташовані в шестиповерховій 54-квартирній секції житлового будинку № 20 по вул. Перемоги в м. Білгород-Дністровському Одеської області, а в решті частині позову –відмовити.

Оскільки, при ухваленні судового рішення місцевий суд неповно з’ясував обставини, що мають значення для справи та його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, то колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги Підприємства.

Керуючись ст. ст. 99, 101–105 ГПК України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Колективного підприємства „Білгород-Дністровська механізована колона № 26”, м. Білгород-Дністровський, Одеської області –задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 31.03.2008 року у справі № 17-16/160-07-4321 –скасувати.

Позов Колективного підприємства „Білгород-Дністровська механізована колона № 26”, м. Білгород-Дністровський, Одеської області –задовольнити частково.

Визнати за Колективним підприємством „Білгород-Дністровська механізована колона № 26”, м. Білгород-Дністровський, Одеської області право власності на квартири: № 1 площею 68,4 кв. м., № 18 площею 69,7 кв. м., № 21 площею 66,9 кв. м., № 24 площею 68,5 кв. м., № 25 площею 70,7 кв. м., № 11 площею 51,7 кв. м., № 14 площею 51,7 кв. м., № 20 площею 51,6 кв. м., № 32 площею 53,7 кв. м., № 38 площею 51,6 кв. м., що розташовані в шестиповерховій 54-квартирній секції житлового будинку № 20 по вул. Перемоги в м. Білгород-Дністровському Одеської області, а в решті частині позову –відмовити.

Доручити господарському суду Одеської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя В. В. Шевченко

Судді В. В. Бєляновський

М. А. Мирошниченко

Постанову підписано 28.05.2008 р.