ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

08.09.08                                                                                           Справа № 24/59

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді Михалюк О.В.

суддів Новосад Д.Ф.

Мельник Г.І.

розглянув апеляційну скаргу ВАТ «Радехівський цукровий завод»

на рішення господарського суду Львівської області від 12.06.2008р.

у справі № 24/59

за позовом Державного комітету України з державного матеріального резерву, м.Київ

до ВАТ «Радехівський цукровий завод», с.Павлів

про зобов»язання до виконання наряду та стягнення штрафних санкцій,

з участю представників :

від скаржника –Василишин В.Р.

від позивача –Рахильчук О.В.

В ході судового засідання сторонам права і обов”язки, передбачені ст.22 ГПК України роз”яснені, заперечень щодо складу суду не поступало.

Рішенням господарського суду Львівської області від 12.06.2008р. у справі № 24/59 (суддя Хабіб М.І.) задоволено частково позов Державного комітету України з державного матеріального резерву, м.Київ до ВАТ «Радехівський цукровий завод», с.Павлів Радехівського району Львівської області та зобов»язано останнього виконати наряд № 1167/6-5 від 19.11.2007р., виданий Державним комітетом України з державного матеріального резерву та стягнуто з відповідача в доход державного бюджету 1692,60 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в стягненні штрафу та пені –відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням відповідач –ВАТ «Радехівський цукровий завод»подав до Львівського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати згадане рішення, посилаючись, зокрема, на те, що позивачем порушено порядок пред»явлення вимог до банкрута, оскільки такі можуть пред»являтись лише в межах ліквідаційної процедури банкрута в порядку визначеному Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Крім того, як зазначає скаржник, між сторонами ніколи не укладався договір про відповідальне зберігання майна державного матеріального резерву, а саме цукру-піску в кількості 91 тн., а також відсутні будь-які документи про передачу відповідачу цукру-піску державного матеріального резерву на відповідальне зберігання.

Наводить скаржник і інші доводи, що є на його думку підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, ст.193 ГК України суб”єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов”язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов”язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст.2 Закону України „ Про державний матеріальний резерв” від 24.01.1997р. № 51/97 - ВР, з наступними змінами і доповненнями ( далі – Закон), відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву – це зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувач (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву.

Запаси державного резерву незалежно від його місцезнаходження є державною власністю ( ст.4 3акону).

Відповідно до ст.12 Закону, відпуск матеріальних цінностей з держаного резерву здійснюється, зокрема, у зв”язку із їх освіженням, за рішенням центрального органу виконавчої влади, який здійснює управління державним резервом. Освіження матеріальних цінностей державного резерву, що знаходиться на зберіганні на підприємствах (відповідальних зберігачів), здійснюється ними самостійно без залучення додаткових коштів.

За несвоєчасне виконання розпорядження центрального органу виконавчої влади, який здійснює управління державним резервом, про відвантаження матеріальних цінностей державного резерву підприємства, установи і організації – відповідальні зберігачі сплачують штраф у розмірі 100 відсотків вартості не відвантажених у строк матеріальних цінностей і пеню за кожний день прострочення до повного виконання розпорядження ( п.9 ст.14 Закону).

Матеріалами справи підтверджено, що на відповідальному зберіганні у відповідача знаходиться 91т цукру-піску державного резерву. У зв”язку із затвердженням плану освіження матеріальних цінностей державного резерву на 2007р., уповноваженим органом, який здійснює управління державним резервом - Держкомрезервом України, був виданий відповідачеві наряд на відвантаження 91 т цукру- піску ДП „Ресурспостач” (ТОВ „ВВІКО”), від виконання якого відповідач відмовився.

Отже, на підставі Закону України „ Про державний матеріальний резерв” та передачі на відповідальне зберігання відповідачу цукру – піску держаного резерву, у відповідача виникли зобов”язання щодо зберігання та відпуску матеріальних цінностей державного резерву, в порядку, встановленому цим Законом. Вирішення питання про відпуск матеріальних цінностей державного резерву належить до компетенції позивача, рішення якого є обов”язковими до виконання відповідальними зберігачами. Відтак, невиконання відповідачем наряду на відпуск цукру-піску є протиправним, оскільки Законом не надано права відповідальному зберігачеві відмовитись від виконання розпорядження уповноваженого органу.

На підставі викладеного суд першої інстанції підставно дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов”язання відповідача виконати наряд обґрунтовані, підтверджені належними доказами і підлягають до задоволення.

В частині стягнення штрафу і пені судом підставно відмовлено, оскільки станом на момент видачі наряду діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів ВАТ „Радехівський цукровий завод” у зв”язку із розглядом господарським судом Львівської області справи про банкрутство товариства, тому згідно із ст.12 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” протягом дії мораторію неустойка ( штраф, пеня) не нараховується.

Оскільки наряд був виданий відповідачеві до визнання його банкрутом і до введення судом ліквідаційної процедури, а також з огляду на те, що наряд був виданий на відвантаження цукру, який є власністю держави і не входить в ліквідаційну масу згідно із ст.26 Закону, то доводи відповідача про можливість пред”явлення вимог до нього лише в межах ліквідаційної процедури, не заслуговують на увагу.

За таких обставин, доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст.91,101-105 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Львівської області від 12.06.2008р. у справі № 24/59 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Головуючий суддя Михалюк О.В.

суддя Новосад Д.Ф.

суддя Мельник Г.І.