СУД
Ухвала

Іменем України

19
травня 2008 року

Справа
№ 2-30/7901-2007А

Севастопольський апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого
судді
Борисової Ю.В.,

суддів
Плута В.М.,

Гоголя Ю.М.,

секретар
судового засідання                                        Хміль О.Ю.

за участю
представників сторін:

позивач,
не з'явився, Суб'єкт
підприємницької діяльності  ОСОБА_1;

представник
відповідача, Козичева
Тетяна Юріївна, довіреність №
46/10/10-0   від 09.01.08,
Державна податкова інспекція в місті Керчі Автономної Республіки Крим;

представник
відповідача, Муха
Ольга Володимирівна, довіреність №
95/10/10-0 від 09.01.08,  Державна
податкова інспекція в місті Керчі Автономної Республіки Крим;

представник
відповідача, Лєвіков
Олександр Володимирович, довіреність №
16853/10/10-0 від 26.11.07, Державна податкова інспекція в місті Керчі
Автономної Республіки Крим;

розглянувши
апеляційну скаргу
Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим
(суддя  Ловягіна Ю.Ю.) від 04.03.2008 у
справі № 2-30/7901-2007А

за
позовом           Суб'єкта підприємницької діяльності  ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до Державної податкової інспекції в
місті Керчі Автономної Республіки Крим (вул. Борзенко, 40, Керч,98300)

про
визнання недійсними податкових повідомлень-рішень № /0, №
/0 від 15.03.2007

ВСТАНОВИВ:

Позивач, суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_1, звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом
про визнання недійсними податкових повідомлень-рішеннь № /0,
/0 від 15.03.2007 р. Державної податкової інспекції в м.Керчі
стосовно визначення суми податкового зобов'язання відповідно в сумах 753646,5
грн. і 335073,83 грн. та включення до складу валових витрат суми 2577491,0 грн.

03.07.2007
р. позивач уточнив свої вимоги, просив визнати нечинними податкові
повідомлення-рішення № /0, /0 від 15.03.2007 р., в інший
частині вимоги не змінив.

Вимоги
позову обґрунтовані тим, що прийняті податкові повідомлення-рішення є
незаконними та необгрунтованими, суперечать чинному законодавству з питань
оподаткування, а тому підлягають визнанню нечинними. Зокрема, позивач посилався
на те, що облік доходів та витрат він здійснював відповідно до норм податкового
законодавства, грунтуючись на наявних документах бухгалтерської та податкової
звітності.

Так,
під час перевірки ДПІ в м.Керчі було виявлено порушення позивачем п.п. 7.4.5.
п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в якому вказано,
що не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, які не підтверджені податковими накладними. Проте, позивач вважає, що
податкові накладні, надані ним під час перевірки, були належним чином
оформлені, а тому підтверджують правомірність включення до складу податкового
кредиту відповідних сум. Позивач вважає, що встановлений під час перевірки факт
того, що СПД ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і не могла виписувати податкові
накладні СПД ОСОБА_1 в 2006 р. не
є підставою для застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій,
оскільки на підставі діючого податкового законодавства покупець не може нести
відповідальність як за несплату податків продавцем, так і за можливу
недостовірність   відомостей   стосовно
них.    Від   імені
СПД   ОСОБА_2 виступали
невстановлені особи, які провели поставку матеріальних цінностей, з приводу
цього факту порушено кримінальну справу за ознаками ч. 4 статті 190
Кримінального кодексу України.

Відповідач
проти позову заперечував з підстав того, що податкові повідомлення-рішення
обгрунтовані, законні, прийняті на підставі норм законодавства. При цьому
відповідач посилався на те, що під час перевірки встановлено, що основним
постачальником позивача, згідно з представленими бухгалтерськими документами,
була СПД ОСОБА_2 Відповідно до п.п. 7.2.1., 7.2.3. п. 7.2. ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»платник податків зобов'язаний надати покупцю
податкову накладну, яка складається в момент виникнення податкового
зобов'язання продавця в 2-х екземплярах. Проте, згідно з листом ДПІ в
Суворовському р-ні м. Одеси від 27.02.2007 р. № 4467/7/17-0111, СПД ОСОБА_2
померла, свідоцтво про смерть від 07.07.2005 р. Тому, ДПІ вважає, що СПД
ОСОБА_2 не мала ніякої можливості відпускати позивачу будматеріали та взагалі
не мала можливості виписати податкові накладні, а тому вважає правомірним
застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій з підстав включення до
складу валових витрат сум витрат, непідтверджених документально. Відповідно до
ч. 3 ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з
громадян», статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку
підприємства»витрати, що включаються в декларацію про доходи для визначення
доходу оподаткування, повинні бути документально підтверджені, а факт
підтвердження придбання будматеріалів у СПД ОСОБА_2 відсутній. Крім того,
відповідач зазначав, що угоди, укладені між позивачем та СПД ОСОБА_2 з
купівлі-продажу товарів визнанні недійсними постановою господарського суду
Автономної Республіки Крим від 10.08.2007 р.

Постановою
господарського суду Автономної Республіки Крим від 04 березня 2008 року у
справі № 2-30/7901-2007А відмовлено в задоволенні позову суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в місті
Керчі Автономної Республіки Крим.

Не
погодившись з вказаним судовим актом, суб'єкт підприємницької діяльності
ОСОБА_1 звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції,
справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

На
думку апелянта, судом при прийнятті оскаржуваної постанови порушені норми процесуального
та матеріального права, не достатньо досліджені матеріали справи, не
встановлено зв'язок між зазначеними відповідачем порушеннями норм законодавства
та фактичними донарахуваннями, зробленими податківцями.

Розпорядженням
заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду Сотула
В.В. від 12.05.2008, у зв'язку з відпусткою у складі колегії було замінено
суддю Гонтаря В.І. на суддю Плута В.М.

У
судовому засіданні, призначеному на 19.05.2008 р., представники відповідача
просили залишити оскаржену постанову без змін як таку, що прийнята у повній
відповідності до норм чинного законодавства. Позивач не з'явився, до суду
надіслав телеграму про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою.

Зважаючи
на відсутність доказів на підтвердження захворювання позивача та його
можливість направити до суду представника, судова колегія ухвалила можливим
розглянути справу по суті за відсутністю сторони, враховуючи наявні у справі
матеріали.

Переглянувши
постанову суду першої інстанції відповідно до статті 195 Кодексу
адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступні
обставини.

06.03.2007
р. Керченською ДПІ проведена планова документальна перевірка СПД ОСОБА_1 з
питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 22.12.2005 р. по
31.12.2006 р., за результатами якої складений акт № 337-17-1-09-.

В
результаті перевірки було встановлено порушення позивачем вимог п.п. 7.4.1.,
7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» у частині
заниження податкових зобов'язань по податку на додану вартість в розмірі
502431,0 грн. та ч. 2 ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про податок з
доходів фізичних осіб», п.п. 19.1.а, п. 19.1. ст. 19 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»у частині ведення обліку доходів та витрат,
достатніх для визначення суми загального оподаткованого доходу, що призвело до
недоплати податку з доходів фізичних осіб від заняття підприємницькою
діяльністю в розмірі 335073,83 грн.

На
підставі зазначеного податківцями винесені податкові повідомлення-рішення від
15.03.2007 р. № /0 про визначення позивачеві податкового зобов'язання
з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій в сумі 753646,5 грн. та від
15.03.2007 р. № 000043І701/0 про визначення податковою зобов'язання з
урахуванням штрафних (фінансових) санкцій в сумі 335073,83 грн.

Вивчивши
матеріали справи, вислухавши пояснення представників  відповідача, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права і відповідність висновків суду обставинам
справи, судова колегія не вбачає підстав для скасування або зміни оскарженої
постанови суду першої інстанції у зв'язку з наступним.

Як
зазначено судом, з акту перевірки вбачається, що основним постачальником
будівельних матеріалів позивача була СПД ОСОБА_2

Згідно
з актом перевірки по представлених до перевірки документах СПД ОСОБА_1 придбав
у СПД ОСОБА_2 будівельні матеріали на суму 3283191,20 грн. з урахуванням ПДВ за
накладними: № 1 від 10.01.2006 р. на загальну суму 56981,80 грн., № 2 від
01.03.2006 р. на загальну суму 88210,62 грн., № 7 від 01.04.2006 р. на загальну
суму 599382,44 грн., № 12 під 02.05.2006 р. на загальну суму 294431,90 грн., №
21 від 31.05.2006 р. на загальну суму 1146647,80 грн., № 8 від 05.06.2006 р. на
загальну суму 40187,63 грн., № 25 від 30.06.2006 р. на загальну суму 374344,80
грн.,. № 12 від 13.07.2006 р. на загальну суму 223895,84 грн., № 31 від
31.07.2006 р. на загальну суму 159636,00 грн., № 23 від 05.08.2006 р. на
загальну суму 4524,71 грн., № 38 від 31.08.2006 р. на загальну суму 196938,00
грн., № 62 від 18.09.2006 р. на загальну суму 98009,65 грн.

На
підставі наданих до перевірки документів на адресу СПД ОСОБА_1 відвантажено
будівельні матеріали за податковими накладними на суму 1137016,41 грн. з
урахуванням ПДВ, за накладними на суму 268608,18 грн., передплата за
податковими накладними склала 1877566,61 грн. Оплата за будівельні матеріали
здійснювалася готівковим розрахунком, по квитанціям до прибуткового касового
ордеру сплачено 2899339,80 грн. з урахуванням ПДВ.

Згідно
з представленими до податкового органу деклараціями з податку на додану
вартість позивачем СПД ОСОБА_1 самостійно задекларовано ПДВ в розмірі 515498,0
грн., а по наданих до перевірки копій накладних ПДВ визначено в розмірі
502430,51 грн.

На
підставі п.п. 19.1.а, п. 19.1. ст. 19 Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб»платники податку зобов'язані вести облік доходів і витрат у
обсягах, достатніх для визначення суми загального річного оподатковуваного
доходу, у разі коли такий платник податку зобов'язаний цим Законом подавати
декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених
податків, у тому числі при застосуванні права на податковий кредит.

Оподатковуваним
доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не
можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими
органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною
державною податковою Інспекцією України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву (ч. 2 статті 13 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з громадян»).

Відповідно
до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону «Про податок на додану вартість»від
03.04.1997 р. N 168/97-ВР (далі - Закон) податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1
цього Закону, протягом такого звітного періоду.

Згідно
з п. 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказом ДПІ
України від 30.05.1997 р. № 165, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України
23 червня 1997 р. за № 233/2037 податкова накладна складається особою,
зареєстрованою як платник податків у податковому органі.

Відповідно
до п.п. 7.2.1. п. 7.2. статті 7 Закону України «Про податок на додану
вартість»платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, яка
має містити відповідні данні.

Крім
того, на підставі п.п. 7.2.3. п. 7.2. статті 7 вказаного Закону, податкова
накладна складається в момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається
у продавця товарів (робіт, послуг).

Так,
з матеріалів проведеної перевірки ДПІ вбачається, що листом ДПІ у Суворовському
р-ні м. Одеси від 27.02.2007 р. № 4467/7/17-0111 було сповіщено, що СПД ОСОБА_2
померла, про що видано свідоцтво про смерть від 07.07.2005 р., а остання
декларація з податку на додану вартість СПД ОСОБА_2 була здана за 1 квартал
2005 р.

У
зв'язку з цим судом першої інстанції вірно зауважено, що від імені СПД ОСОБА_2
податкові накладні складалися невстановленими особами, оскільки СПД ОСОБА_2 не
могла надати податкові накладні позивачу.

Крім
того, апелянтом вказано, що з приводу того, що від імені СПД ОСОБА_2 виступали
невстановлені особи, які провели поставку матеріальних цінностей, порушено
кримінальну справу по ознаках ч. 4 статті 190 КК України.

Судом
вірно зазначено, що на підставі вказаних обставин не підлягають включенню до
складу податкового кредиту згідно з п.п. 7.4.5 п. 7.4 статті 7 Закону суми
сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), які
не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Як
встановлено, постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від
10.08.2007 р. № 2-11/9132-2007А, яка залишена без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного господарського суду від 04.12.2007 р., позов ДПІ
в м. Керчі до СПД ОСОБА_1 та СПД ОСОБА_2 був задоволений в повному обсязі,
визнані недійсними угоди, укладені на підставі накладних між СПД ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, а саме: № 1 від 10.01.2006 р. на загальну суму 56981,80 грн., № 2 від
01.03.2006 р. на загальну суму 88210,62 грн., № 7 від 01.04.2006 р. на загальну
суму 599382,44 грн., № 12 від 02.05.2006 р. на загальну суму 294431,90 грн., №
21 від 31.05.2006 р. на загальну суму 1146647,80 грн., № 8 від 05.06.2006 р. на
загальну суму 40187,63 грн., № 25 від 30.06.2006 р. на загальну суму 374344,80
грн., № 12 від 13.07.2006 р. на загальну суму 223895.84 грн., № 31 від
31.07.2006 р. на загальну суму 159636.00 грн., № 23 від 05.08.2006 р. на
загальну суму 4524,71 грн., № 38 від 31.08.2006 р. на загальну суму 196938,00
грн., № 62 від 18.09.2006 р. на загальну суму 98009,65 грн.

Згідно
приписів статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно
до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини,
встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській
справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На
підставі ч. 1 статті 216 Цивільною кодексу України недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно
до ч. 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які
за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо
таких обставин не виникає спору.

Таким
чином, судова колегія повністю погоджується з висновком суду першої інстанції
щодо необгрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 та вважає цілком неправомірним
посилання апелянта на те, що наявність у покупця належно оформлених документів,
які відповідно до закону необхідні для віднесення певних сум до податкового
кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для
нарахування (відшкодування) ПДВ, якщо податковий орган доведе, що наведені в
таких документах відомості не відповідають дійсності, наприклад, у випадку,
коли до валових витрат віднесено ті, які нібито мали місце внаслідок проведення
операцій за недійсними правочинами.

Таким
чином, з урахуванням безпідставності доводів апелянта та встановлених фактичних
обставин у справі, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної
скарги СПД ОСОБА_1 та скасування постанови господарського суду першої
інстанції, адже судом повно й всебічно досліджені обставини у справі і зроблені
висновки, які ґрунтуються на вимогах діючого законодавства.

Відповідно
до пункту 1 частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України
у разі залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду без змін,
суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу.

Керуючись
статтями 24, 195, 196, пунктом 1 частини 1 статті 198, статтєю 200, пунктом 1
частиною 1 статті 205, статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну
скаргу суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.
Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 04 березня 2008
року у справі № 2-30/7901-2007А залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо
до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту
проголошення.

Головуючий суддя                                        Ю.В.
Борисова

Судді                                                                      В.М. Плут

Ю.М. Гоголь