ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

15.09.2008

Справа №2-7/5011-2008

За позовом Заступника прокурора міста Києва (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 45/9) в інтересах держави в особі Міністерства праці та соціальної політики України (01001, м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10)

До відповідача Державного підприємства «Державне сільськогосподарське підприємство «Сонячне» (97544, Сімферопольський район, с. Скворцове, вул. Калініна, 74, ідентифікаційний код 33655492)

Про стягнення 85 191,80 грн.

Суддя І. І. Дворний

представники:

Від позивача – Гафаров Е. Е., предст., дов. №27/0/22-08 від 10.01.2008 р.

Від відповідача - Горюн В. В., арбітражний керуючий, дов. №1 від 01.07.2008 р.; Чистюхина О. В., предст., дов. від 01.08.2008 р.

Від прокуратури – Штехбарт Д. В., посв. №06009.

Суть справи: Заступник прокурора міста Києва звернувся в інтересах держави в особі Міністерства праці та соціальної політики України до Господарського суду АР Крим з позовом до Філії №24 «Сонячне» Державного комплексного торгівельного підприємства «Хрещатик» про стягнення 85 191,80 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання умов укладеного між сторонами договору №146 від 29.10.2004 р. Міністерством праці та соціальної політики України платіжним дорученням №82 від 09.12.2004 р. відповідачу була перерахована безвідсоткова цільова бюджетна позика у сумі 224 500,00 грн., яка, згідно погодженого графіку повинна бути повернута до 31.12.2007 р. Враховуючи неповернення відповідачем частини позики у сумі 81 061,00 грн., позивач просить стягнути заборгованість у вказаному розмірі в примусовому порядку, та, крім того, пеню у сумі 4130,80 грн.

Відповідач проти позову заперечував з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою ГС АР Крим від15.09.2008 р. відповідача у справі – філію №24 «Сонячне» Державного комплексного торгівельного підприємства «Хрещатик», було замінено на його правонаступника – Державне підприємство «Державне сільськогосподарське підприємство «Сонячне».

У судовому засіданні відповідач усно проти задоволення позову не заперечував.

Розгляд справи відкладався у поряду статті 77 Господарського процесуального кодексу України. По справі оголошувалася перерва. Після закінчення перерви слухання справи було продовжено.

За клопотанням сторін строк розгляду справи був продовжений у порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи не вбачається.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

29.10.2004 р. між Міністерством праці та соціальної політики України (Позикодавець) та Філією №24 «Сонячне» Державного комплексного торгівельного підприємства «Хрещатик» (Позичальник), правонаступником якого є Державне підприємство «Державне сільськогосподарське підприємство «Сонячне», був укладений договір №146 безвідсоткової, цільової бюджетної позики на погашення заборгованості із виплати заробітної плати, пунктом 1.1 якого передбачено, що Позикодавець зобов’язується надати Позичальнику безвідсоткову цільову бюджетну позику, а останній зобов’язується використати її за цільовим призначенням і повернути у визначений даним Договором строк.

Згідно з Розділом 3 Договору сума позики становить 224 500,00 грн.

Відповідно до пункту 4.2 Договору позика надається у безготівковому порядку платіжним дорученням шляхом переказу необхідних коштів на розрахунковий рахунок Позичальника, відкритий в органі Державного казначейства за місцем розташування Позичальника.

В пункті 5.1 Договору сторони передбачили, що строк надання позики Позичальнику становить 3 роки з моменту переказу грошей Позикодавцем на рахунок Позичальника, відкритий в органі Державного казначейства за місцем розташування останнього.

Строк, вказаний у п. 5.1 Договору, може бути продовжений за згодою сторін, але не більше як до 31 грудня 2007 року (п. 5.2 Договору).

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов укладеного договору позивачем платіжним дорученням №82 від 09.12.2004 р. були перераховані грошові кошти у сумі 224 500,00 грн.

Згідно з п. 6.1 Договору Позичальник зобов’язується повернути суму позики у строк, вказаний в п. 5.1 Договору.

Позичальник зобов’язується здійснювати повернення позички щомісячно, починаючи з 1 січня 2005 року, рівними частками, згідно графіку її повернення, викладеному у додатку 2, який є невід’ємною частиною цього Договору (п. 6.2 Договору).

Відповідно до затвердженого сторонами графіку позика повинна бути повернута відповідачем в строк до 31 грудня 2007 року. Проте, порушення відповідачем зазначеного графіку стало підставою для звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості у сумі 81 061,00 грн. в примусовому порядку.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. При цьому, майново-господарськими, згідно з частиною 1 статті 175 ГК України, визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення стосовно господарських зобов’язань міститься в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідач не представив суду доказів повернення позики у розмірі 81 061,00 грн., у той час як відповідно до приписів статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, способом, передбаченим чинним законодавством для доведення такого роду фактів. Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем умов договору №146 від 29.10.2004 р., через що позовні вимоги Міністерства праці та соціальної політики України в частині стягнення боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України передбачено, що виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до ст. 549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання зобов’язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобов’язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов’язань будь-яким з видів, передбачених ст. 546 Цивільного кодексу України, також створює зобов’язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В пункті 9.3 Договору сторони передбачили, що у разі несвоєчасного повернення коштів Позичальник сплачує Позикодавцю пеню у розмірі 0,01% від загальної суми отриманих коштів за кожний день прострочення, але не більше річної облікової ставки НБУ.

Судом встановлено, що сума заявленої до відшкодування пені у розмірі 4130,80 грн. обчислена позивачем правомірно, через що підлягає стягненню з відповідача.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають стягненню з відповідача згідно з приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Державного підприємства «Державне сільськогосподарське підприємство «Сонячне» (97544, Сімферопольський район, с. Скворцове, вул. Калініна, 74, ідентифікаційний код 33655492) на користь Міністерства праці та соціальної політики України (01001, м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10, ідентифікаційний код 00013669) заборгованість по безвідсотковій цільовій бюджетній позиці у сумі 81 061,00 грн. та 4 130,80 грн. пені.

3.          Стягнути з Державного підприємства «Державне сільськогосподарське підприємство «Сонячне» (97544, Сімферопольський район, с. Скворцове, вул. Калініна, 74, ідентифікаційний код 33655492) у доход державного бюджету України (код платежу 22090206, одержувач – держбюджет м. Сімферополя, р/р 0002 у банку одержувача Управління Держказначейства в АР Крим м. Сімферополь, МФО 824026, одержувач: Держбюджет м. Сімферополя, ЗКПО 34740405) держмито в сумі 851,92 грн.

4.          Стягнути з Державного підприємства «Державне сільськогосподарське підприємство «Сонячне» (97544, Сімферопольський район, с. Скворцове, вул. Калініна, 74, ідентифікаційний код 33655492) в доход Державного бюджету України (р/р 0002, код платежу 22050000, в банку одержувача: Управління держказначейства в м. Сімферополі ГУ ДКУ в АРК, МФО 824026, одержувач: Держбюджет м. Сімферополя, ОКПО 34740405) 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

5.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.