ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

27.05.2008

Справа №2-15/5097-2008

За позовом Товариства з обмеженою «Торгова група «Інтерпап» (03150, м. Київ, вул. Горького, 95; 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Глинки, 17, ідентифікаційний код 35137937)

До відповідача Приватного підприємства «Спектраль-Крим» (95000, АР Крим, м. Сімферополь, вул. Самокіша, 5Б, ідентифікаційний код 32219346)

Про стягнення 87 353,42 грн.

Суддя ГС АР Крим І.А. Іщенко

представники:

Від позивача – Кузьменко Н. О., представник, дов. №7 від 08.01.2008 р.

Від відповідача – Юнусова Т. Ю., директор, наказ №25 від 04.11.2003 р.

Обставини справи: Товариство з обмеженою «Торгова група «Інтерпап» звернулося до господарського суду АР Крим з позовом до Приватного підприємства «Спектраль-Крим» про стягнення 87 353,42 грн., в тому числі: 83 277,22 грн. основного боргу, 1976,34 грн. пені, 269,45 грн. 3% річних та 1803,41 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем своїх обов’язків по повній та своєчасній оплаті поставленого йому товару за договором купівлі-продажу №139 від 01.10.2007 р., у зв’язку з чим заборгованість ТОВ «Спектраль-Крим» перед ТОВ «Торгова група «Інтерпап» складає 83 277,22 грн. та до часу подачі позову до суду в добровільному порядку не погашена, що і стало приводом для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення вказаної суми заборгованості в примусовому порядку та нарахування штрафних санкцій та процентів за користування грошовими коштами.

21.05.2008 р. до ГС АР Крим від Товариства з обмеженою «Торгова група «Інтерпап» надійшла заява про збільшення позовних вимог, згідно якої просить суд стягнути з відповідача 83277,22 грн. основного боргу, 3390,91 грн. пені, 3% річних у сумі 481,26 грн., 2927,65 грн. відсотків за користування чужими грошовим коштами та 2581,59 грн. інфляційних втрат. Вказана заява була прийнята судом до розгляду.

У судовому засіданні представник позивача надав суду клопотання, в якому зазначив, що відповідачем було в добровільному порядку погашено 35000,00 грн. заборгованості, у зв’язку з чим ТОВ «Торгова група «Інтерпап» просить припинити провадження в цій частині та стягнути з відповідача 48277,22 грн. основного боргу, 3390,91 грн. пені, 3% річних у сумі 481,26 грн., 2927,65 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами та 2581,59 грн. інфляційних втрат. Зазначене клопотання прийнято судом до провадження.

Представник відповідача у судовому засіданні надав відзив, в якому визнав позовні вимоги Товариства з обмеженою «Торгова група «Інтерпап» в повному обсязі.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

01.10.2007 р. між Товариством з обмеженою «Торгова група «Інтерпап» (Продавець) та Приватним підприємством «Спектраль-Крим» (Покупець) був укладений договір купівлі-продажу №139, пунктом 1.1 якого передбачено, що Продавець зобов’язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність Покупцеві, а Покупець зобов’язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, прийняти та оплатити паперову продукцію, що перерахована в рахунку-фактурі або специфікації, які є невід’ємними частинами цього договору.

Відповідно до пункту 2.1 Договору ціна на товар є договірною. Кількість та ціна, згідно письмової або усної заявки Покупця, вказані у рахунку-фактурі або специфікації, які є невід’ємною частиною цього договору. Підтвердженням узгодження сторонами заявки Покупця є підписання сторонами рахунка-фактури або специфікації.

Пунктом 5.2 Договору визначено, що розрахунки за кожну партію здійснюються шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Продавця у повному обсязі, або частками на протязі 30 календарних днів з дня передачі товару.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов укладеного договору позивачем був виставлений рахунок-фактура №ИГ-0000396 від 20.02.2008 р. на загальну суму 155 277,22 грн.

Саме на вказану суму Товариством з обмеженою «Торгова група «Інтерпап» був переданий у власність Приватного підприємства «Спектраль-Крим» товар за накладною №ИГ-0000396 від 21.02.2008 р. Товар був прийнятий відповідачем, про що свідчить підпис працівника ПП «Спектраль-Крим» у вказаній вище накладній. Повноваження представника відповідача на отримання товарно-матеріальних цінностей підтверджуються відповідною довіреністю серії ЯОП №986934 від 21.02.2008 р., заповненою відповідно до вимог Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України №99 від 16.05.1996 р.

У той же час, товар був оплачений відповідачем лише частково на суму 72000,00 грн., що стало підставою для зверення Товариства з обмеженою «Торгова група «Інтерпап» до суду з позовом про стягнення заборгованості у сумі 83 277,22 грн. в примусовому порядку.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. При цьому, майново-господарськими, згідно з частиною 1 статті 175 ГК України, визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення стосовно господарських зобов’язань міститься в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

З наявних в матеріалах справи банківських виписок вбачається, що після звернення позивача до суду Приватним підприємством «Спектраль-Крим» була частково оплачена заборгованість у сумі 35000,00 грн.: 21.05.2008 р. – 5000,00 грн., 23.05.2008 р. – 30000,00 грн. Крім того, платіжним дорученням №197 від 26.05.2008 р. відповідачем також була перерахована сума грошових коштів у розмірі 27000,00 грн.

Пунктом 1-1 статті 80 Господарського процесуального кодексу передбачено, що Господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

В пункті 3 Роз’яснень «Про деякі питання практики застосування статей 80 та 81 Господарського процесуального кодексу України» від 23.08.94 р. N 02-5/612 (з наступними змінами та доповненнями) Вищий арбітражний суд України зазначив, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 статті 80 ГПК зокрема у таких випадках:

- припинення існування предмета спору (наприклад, здійснене у встановленому порядку скасування оспорюваного акта), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань;

- спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

Таким чином, приймаючи до уваги те, що ТОВ «Торгова група «Інтерпап» звернулося з позовом до суду 23.04.2008 р. (позов був зданий до відділу поштового зв’язку, про що свідчить відповідна відбитка печаті на конверті), а сума боргу у розмірі 62000,00 грн. була сплачена відповідачем в травні 2008 року, суд вважає за необхідне припинити провадження у справі в частині стягнення з Приватного підприємства «Спектраль-Крим» вказаної суми боргу через відсутність предмета спору.

Отже, несплаченою залишилася лише сума заборгованості у розмірі 21277,22 грн.

Відповідач не представив суду доказів оплати заборгованості перед позивачем у розмірі 21277,22 грн., у той час як відповідно до приписів статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, способом, передбаченим чинним законодавством для доведення такого роду фактів. Більш того, обґрунтованість вимог позивача підтверджена відповідачем у відзиві на позовну заяву. Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу №139 від 01.10.2007 р. в частини повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару, через що позовні вимоги Товариства з обмеженою «Торгова група «Інтерпап» відносно стягнення з Приватного підприємства «Спектраль-Крим» заборгованості у сумі 21277,22 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з частиною 1 статті 548 ЦК України виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до статті 549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання зобов’язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобов’язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов’язань будь-яким з видів, передбачених статтею 546 Цивільного кодексу України, також створює зобов’язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В пункті 10.2 Договору сторони передбачили, що у разі порушення термінів оплати товару Покупець виплачує Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на період несплати, від суми заборгованості за кожний день прострочення. Пеня нараховується на весь період прострочення виконання зобов’язання.

Судом встановлено, що пеня за прострочення оплати вартості поставленого товару за період з 24.03.2008 р. по 19.05.2008 р. у сумі 3390,91 грн. обчислена позивачем правомірно. Однак суд вважає за необхідно повідомити, що частиною 2 статті 233 Господарського кодексу України передбачено, що якщо порушення зобов’язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Крім того, згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічне право суду встановлено пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

В пункті 42 Інформаційного листа від 07.04.2008 р. N 01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України» Вищий господарський сд Украъни зазначив, що при застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

Судом встановлено, що порушення відповідачем обов’язку по оплати ним заборгованості не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Іншого, всупереч вимогам статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, суду не доведено. За таких обставин суд вважає за доцільне зменшити розмір неустойки на 40% та стягнути з Приватного підприємства «Спектраль-Крим» пеню у сумі 2034,55 грн.

Крім того, позивачем заявлена вимога щодо стягнення з відповідача 3% річних у сумі 481,26 грн. та 2581,59 грн. інфляційних втрат.

Так, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розміри інфляційних втрат та 3% річних також обчислені позивачем правомірно, через що підлягають стягненню з Приватного підприємства «Спектраль-Крим».

Відповідно до пункту 5.5 Договору у разі прострочення Покупцем оплати поставленого товару, Покупець зобов’язаний сплатити повну вартість товару, а також, згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу України, сплачує відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 0,05% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 3 статті 692 Цивільного кодексу України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Проценти можуть нараховуватися (сплачуватися) і за зобов’язаннями в разі прострочення платежу. В цьому разі підставою застосування процентів є порушення зобов’язання. Так, як вже було вказано раніше, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, передбачені ст. 536 ЦК України, з одного боку, та ч. 2 ст. 625 ЦК – з іншого, є різними правовими явищами. Тому кожний з названих видів процентів застосовується за наявності відповідних підстав, які є різними. Відповідно, проценти, передбачені ч. 3 ст. 692, ч. 3 ст. 693, ст. 1048, ст. 1057 КЦ як правові явища, також не є тотожними процентам, що передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України. З урахуванням цього, за наявності правових підстав можливе одночасне застосування процентів на підставі на підставі ст. 536, 692, 693, 1048, 1057 ЦК, - з одного боку, і процентів, передбачених ст. 625 ЦК України – з іншого.

Відповідно до ч. 3 ст. 198 Господарського кодексу України відсотки за грошовими зобов'язаннями учасників господарських відносин застосовуються у випадках, розмірах та порядку, визначених законом або договором.

Положення ч. З ст. 198 ГК мають відсильний характер до положень ст. 536 ЦК і передбачають, що відсотки за грошовими зобов'язаннями учасників господарських відносин застосовуються у випадках, розмірах і в порядку, визначених законом або договором. Суб'єкти господарювання можуть визна чати розмір і порядок сплати відсотків за користування грішми, якщо іншими актами законодавства не будуть встановлені вимоги щодо розміру і порядку сплати відсотків. Отже, до господарських зобов'язань застосовуються правила ст. 536, 692, 693, 1048, 1057 ЦК, які встановлюють підстави та розмір процентів за користування чужими коштами, а також ст. 625 ЦК, якщо інше не передбачено спеціальними законами або договором.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги Товариства з обмеженою «Торгова група «Інтерпап» про стягнення з відповідача відсотків за користування чужими грошовими коштами у розмірі 2927,65 грн. також підлягають задоволенню, позаяк ґрунтуються на положеннях норм чинного законодавства України та підтверджуються матеріалами справи.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом 6.3 Роз’яснень Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» №02-5/78 від 04.03.1998 р., з наступними змінами та доповненнями, у разі, коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою державного мита, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 33, 34, 49, пунктом 1-1 частини 1 статті 80, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Припинити провадження у справі в частині стягнення з Приватного підприємства «Спектраль-Крим» на користь Товариства з обмеженою «Торгова група «Інтерпап» заборгованості у сумі 62000,00 грн.

3.          Стягнути з Приватного підприємства «Спектраль-Крим» (95000, м. Сімферополь, вул. Самокіша, 5Б, ідентифікаційний код 32219346) на користь Товариства з обмеженою «Торгова група «Інтерпап» (03150, м. Київ, вул. Горького, 95; 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Глинки, 17, ідентифікаційний код 35137937) заборгованість у розмірі 21277,22 грн., пеню у сумі 2034,55 грн., 3% річних у сумі 481,26 грн., 2581,59 грн. інфляційних втрат, 2927,65 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами, 926,59 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко І.А.