ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2008
Справа № П11/394-08

Дніпропетровський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
судді Лисенко О.В. -доповідач

суддів:  Виноградник
О.М., Джихур О.В.

при
секретарі судового засідання:

за
участю представників сторін:

Представники сторін у
судове засідання не з"явився, про час та місце судового засідання
повідомлені належним чином (а.с. 21,22)

розглянувши
апеляційну скаргу суб"єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1, м. Вільногірськ Дніпропетровської області на ухвалу господарського
суду Дніпропетровської  області від
24.03.08р.  у справі № П11/394-08

за
позовом   суб"єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1, м. Вільногірськ Дніпропетровської області

до
комунального підприємства "Теплові мережі
м. Вільногірськ", м. Вільногірськ Дніпропетровської області

про   стягнення 28412 грн. 54 коп.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 24.03.08р. у справі № П11/394-08 (суддя
Мельниченко І.Ф.) позовну заяву повернуто без розгляду.

Приймаючи
оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що в доданих до
позовної заяви додатках відсутні докази сплати держмита у встановленому
порядку, згідно п.14 Інструкції "Про порядок обчислення та справляння
державного мита", затвердженої наказом ГДПІ України від 22.04.1993 року,
запис про зарахування держмита до держбюджету повинен бути скріплений першим та
другим підписами посадових осіб банку. Доказів, які б свідчили про те, що
економіста ОСОБА_2 наділено правом другого підпису суду не надано.

Не
погодившись з ухвалою господарського суду, скаржник звернувся до
Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу направити для
розгляду до господарського суду Дніпропетровської області, посилаючись на те,
що судом першої інстанції було неповно досліджено матеріали справи та порушено
норми процесуального права, а саме господарський суд не витребував у позивача
докази зарахування державного мита до державного бюджету, чим порушив ст..ст.
46, 63 Господарського процесуального кодексу України та роз'яснення Вищого
господарського суду України.

Відповідач відзив на апеляційну
скаргу не надав, в судове засідання не з”явився.

Колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного господарського суду, дослідивши матеріали справи, вивчивши
апеляційну скаргу, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як
видно з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом до господарського суду
Дніпропетровської області в березні 2008 року.

В
підтвердження сплати державного мита у встановленому порядку та розмірі надав
платіжне доручення № 36 від 06.03.2008р.

Як  доказом сплати державного мита у
встановленому порядку та розмірі, передбачених п.14 Інструкції "Про
порядок обчислення та справляння державного мита", затвердженої наказом
ГДПІ України від 22.04.1993 року, встановлено, що при сплаті державного мита
готівкою до документа, щодо якого вчинюється відповідна дія, додається оригінал
квитанції кредитної установи, яка прийняла платіж, а при перерахуванні мита з
рахунку платника -останній примірник платіжного доручення з написом (поміткою)
кредитної установи такого зміту „Зараховано в доход бюджету -крб.” (дата). Цей
напис скріплюється першим та другим підписами посадових осіб і відбитком
печатки кредитної установи з відміткою дати виконання платіжного доручення.
запис про зарахування держмита до держбюджету у вказаному платіжному дорученні
підписаний двома особами банку, підписи яких засвідчені печаткою.

Згідно
ч. 1 ст. 38 ГПК України, якщо подані сторонами докази є недостатніми,
господарський суд зобов'язаний витребувати від підприємств та організацій
незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення
спору.

Оскільки
у суду першої інстанції виникли сумніви у перерахуванні державного мита до
державного бюджету, він не був позбавлений права витребувати від позивача
довідку Держказначейства про зарахування мита до державного бюджету.

Таким
чином  суд першої інстанції дійшов не
вірного висновку про необхідність повернення позовної заяви без розгляду.

Таким
чином, судова колегія вважає, що ухвалу суду першої інстанції слід скасувати з
підстав, передбачених п.4 ч. 1 ст.. 104 Господарського процесуального кодексу
України -невірне застосування норм процесуального права.

Керуючись
ст.ст.101, 103-106 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну
скаргу суб"єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м.
Вільногірськ Дніпропетровської області -задовольнити.

Ухвалу
господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2008р. у справі №
П11/394-08 -скасувати.

Справу
направити до господарського суду Дніпропетровської області для розгляду.

Постанова може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя                                                                              О.М.
Лисенко

Суддя
О.М. Виноградник

Суддя
О.В. Джихур

З оригіналом згідно

Помічник судді                                        К.С. Лукінова