ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2008 р.

№ 10/572

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Кочерової Н.О., - головуючого,

Дунаєвської Н.Г.,

Черкащенка М.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги

ДП “Дарницький вагоноремонтний завод”

на постанову

Луганського апеляційного господарського суду від 17.03.2008 року

у справі господарського суду

Луганської області

за позовом

ДП “Дарницький вагоноремонтний завод”

до

ДП “Попаснянський вагоноремонтний завод”

про

стягнення 834,60 грн.,

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:

Донченко О.Г.,

- відповідача:

Шарій О.А.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2007 року ДП “Дарницький вагоноремонтний завод” звернулось до господарського суду з позовом до ДП “Попаснянський вагоноремонтний завод” про стягнення 702,82 грн. пені та 131,78 грн. –3% річних.

Рішенням господарського суду Луганської області від 24.01.2008 року позов задоволено частково. Стягнуто на користь позивача 351,00 грн. пені та 131,78 грн. –3% річних та 220,00 грн. судових витрат. В решті вимог відмовлено.

Постановою Луганського апеляційного господарського суду від 17.03.2008 року рішення місцевого господарського суду від 24.01.2008 року залишено без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, ДП “Дарницький вагоноремонтний завод” подало касаційну скаргу, в якій просить постанову Луганського апеляційного господарського суду від 17.03.2008 року та рішення господарського суду Луганської області від 24.01.2008 року в частині відмови у стягненні 351,82 грн. пені скасувати, прийняти в скасованій частині нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Доповідач: Черкащенко М.М.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судами неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконних судових рішень.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 31.07.2007 року між ДП “Попаснянський вагоноремонтний завод” (замовник) та ДП “Дарницький вагоноремонтний завод” (виконавець) було укладено договір №07/07/31/01-П, відповідно до якого виконавець зобов"язується виготовити трафарети та пофарбувати 4-вісні напіввагони мод.12-9745 з нанесенням трафаретів, а замовник –передати ескізи трафаретів, прийняти пофарбовані вагони з нанесенням трафаретів та своєчасно здійснити оплату відповідно до умов договору.

Відповідно до п.3.2 договору та специфікації № 1 до договору, загальна сума договору становить 69709,20 грн.

Згідно з п. 4.1 договору, замовник здійснює попередню оплату в розмірі 100% від вартості виготовлення трафаретів та фарбування 4-вісних напіввагонів мод. 12-9745 з нанесенням трафаретів згідно специфікації № 1, шляхом перерахування коштів на рахунок виконавця на протязі 5 банківських днів з дня укладання договору.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем належним чином виконане своє зобов"язання по договору, а саме передано відповідачу по акту приймання-передачі виконанні роботи, водночас судами встановлено, що відповідач порушив умов договори, зокрема п.4.1 договору та перерахував кошти за роботи лише 31.08.2007 року.

Пунктом 5.2 договору сторони передбачили відповідальність замовника за порушення строків оплати, викладених у п.4.1 договору у вигляді сплати виконавцю штрафних санкцій передбачених законодавством України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, а саме неналежне виконання відповідачем умов договору в частині строків оплати по договору та приписи ст. 625 ЦК України, судова колегія погоджується з висновками попередніх інстанцій про стягнення 131,78 грн.

Згідно з п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Враховуючи п.5.2 договору, п.3 ст.83 ГПК України, також те, що період прострочення відповідачем платежу становить лише 23 дні, а також те, що, як позивач, так і відповідач є державними підприємствами, судова колегія погоджується з висновками попередніх інстанцій про зменшення розміру пені, яка підлягала стягненню за порушення умов договору.

Щодо доводів скаржника наведених у касаційній скарзі, то вони не заслуговують на увагу, оскільки не підтвердженні належними доказами, матеріалами справи та не спростовують висновків покладених в основу прийнятих судових рішень.

На підставі вищевикладеного, оскаржувана постанова Луганського апеляційного господарського суду від 17.03.2008 року є законною та обґрунтованою, а тому судова колегія не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Луганського апеляційного господарського суду від 17.03.2008 року у справі № 10/572 залишити без змін.

Головуючий, суддя Н. Кочерова

Судді Н. Дунаєвська

М. Черкащенко