ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"30" липня 2008 р.

Справа № 4/184

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю.І.,за участю секретаря судового засідання Волоткевича А.В., розглянувши матеріали справи № 4/184

за адміністративним позовом: Житлово-експлуатаційної контори № 3, 27500, Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Леніна, 86,

до відповідача: управління Пенсійного фонду України в м. Світловодськ, 27500, Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Леніна, 96,

про визнання нечинним рішення

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача - участі не брали. В судовому засіданні 08.07.2008 року Ткаченко Р.В., довіреність № 15 від 01.03.2008 року.

від відповідача - участі не брали. В судовому засіданні 08.07.2008 року Жеглата Т.В., довіреність № 926/08-28 від 15.02.2008 року.

Про час та місце розгляду справи сторони належним чином повідомлені у відповідності до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України. В день розгляду справи 30.07.2008 року до суду надійшов лист, направлений відповідачем факсимільними засобами зв'язку з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням юриста відповідача на стаціонарному лікуванні. Вказане клопотання відповідача залишається судом без задоволення, оскільки відповідачем не подано будь-яких доказів про наявність підстав для відкладення розгляду справи та про неможливість забезпечити явку для участі в розгляді справи іншого представника.

Крім того, зазначене клопотання скаржника, на думку суду, задоволенню не підлягає, оскільки: по-перше, свідчить про факт належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання; по-друге, відповідач не є фізичною особою-підприємцем, а є установою з певною штатною чисельністю працівників, тому відповідач не був позбавлений права уповноважити на участь у судовому засіданні будь-якого з працівників установи або звернення до фахівців в галузі права для надання юридичної допомоги; по-третє, на відповідача як суб'єкта владних повноважень покладається обов'язок надання до суду доказів на підтвердження чи спростування позовних вимог, що ним не було зроблено. Відсутність витребуваних судом від відповідача матеріалів не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наданих позивачем матеріалів.

СУТЬ СПОРУ:

Житлово-експлуатаційна контора № 3, 27500, Кіровоградська область, м. Світловодськ звернулась до суду з адміністративним позовом про визнання нечинним рішення управління Пенсійного фонду України в м. Світловодську № 101 від 19.03.2008 року про застосування фінансових санкцій та пені на суму 81 298 грн. 51 коп. за період з 21.02.2004 року по 20.02.2008 року.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним.

01 квітня 2008 р. Житлово - експлуатаційна контора № 3 отримала від Управління Пенсійного фонду України в м. Світловодськ Рішення № 101 про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду від 19 березня 2008 року. Згідно даного Рішення відповідачем за несвоєчасну сплату позивачем страхових внесків нараховані штрафні санкції та пеня в розмірі 81 298,51 грн. за період з 21.02.2004 р. по 20.02.2008 р.

Не погоджуючись з вказаним Рішенням, позивач просить скасувати його у судовому порядку враховуючи таке.

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 27.07.2004 р. було порушено провадження у справі про банкрутство ЖЕК № 3 та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів ЖЕК № 3 відповідно до пунктів 3-6 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 02.02.2006 р. затверджено мирову угоду між боржником ЖЕК № 3 та комітетом кредиторів та припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Пунктом 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

В порушення вимог п. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" відповідач в період дії мораторію, а саме за період з 27.07.2004 р. по 02.02.2006 р., нараховував фінансові санкції та пеню за несвоєчасну сплату страхових внесків.

Крім того, ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 21.12.2004 р., по справі про банкрутство ЖЕК № 3, затверджено реєстр вимог кредиторів, до якого включені вимоги наступних кредиторів, а саме: Світловодська об'єднана державна податкова інспекція, Кіровоградське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Світловодський міськрайонний центр зайнятості, ВАТ "Кіровоградобленерго". Вимоги управління Пенсійного Фонду в м. Світловодськ, тобто відповідача, до реєстру вимог кредиторів не включені.

Пунктом 2 ст. 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затвердив реєстр вимог кредиторів.

Тобто, на підставі п. 2 ст. 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" загальна сума заборгованості Позивача перед Відповідачем станом на 02.02.2006 р. вважається погашеною.

Крім того, відповідач, нехтуючи положення п. 2 ст. 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", повторно звертався до господарського суду Кіровоградської області з позовом про стягнення з Позивача суми заборгованості в розмірі 77 010,80 грн. за період з 05.03.2004 р. по 01.06.2004 р. Постановою Господарського суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2006 р. в позові відмовлено, а Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.01.2007 р. рішення суду першої інстанції залишено в силі.

Пунктом 2 ст. 20 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), на які нараховуються страхові внески.

Пунктом 11.11. Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України передбачено, що платники щомісяця складають у двох примірниках розрахунок суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, в якому зазначають самостійно обчислені суми страхових внесків.

Так, на виконання вимог вищезазначених правових норм позивачем щомісяця подавались до управління Пенсійного фонду України в м. Світловодськ розрахунки суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, в яких зазначені суми страхових внесків, що підлягають сплаті. На підставі вищезазначених розрахунків позивачем проводилась щомісячна сплата страхових внесків в строки передбачені п. 6 ст. 20 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Тому, суми штрафних санкцій та пені, що зазначені в Рішенні № 101 від 19.03.2008 р., нараховані безпідставно та не відповідають фактично сплаченим позивачем сумам страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а також мають невідоме походження.

Відповідач не виконав вимоги суду, викладені в ухвалах від 13.05.2008 року та від 08.07.2008 року про надання до суду матеріалів, необхідних для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, тому господарський суд розглядає справу на підставі наданих позивачем матеріалів та позбавлений врахувати позицію відповідача по суті заявлених вимог. Натомість, відсутність можливих заперечень чи будь-яких пояснень по суті позовних вимог, розцінюється господарським судом як погодження відповідача з викладеними позивачем в позовній заяві обставинами та доводами на підтвердження позовних вимог.

Проаналізувавши правовідносини між учасниками спору та надавши їм правову оцінку, господарський суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задовольнити позов повністю. Такий висновок господарський суд зробив на підставі наступного.

Враховуючи правовий статус управління Пенсійного фонду України в м. Світловодськ, господарський суд прийшов до переконання про необхідність розглянути спір по суті в порядку Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Визначення поняття "справа адміністративної юрисдикції" наведено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Поняття "суб'єкт владних повноважень" визначено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України - це органи державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Відтак необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, причому ці функції повинні здійснюватися відповідним суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Визначившись з питанням щодо правовідносинами між учасниками спору про віднесення їх до таких, які підлягають до розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, провівши розгляд адміністративної справи за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд враховує особливість вказаного Кодексу стосовно презумпції винності суб'єкта владних повноважень та приписи ст. 71 КАС України про обов'язок доказування кожною стороною обставин на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, приходить до переконання, що відповідачем не надано безспірних доказів про відсутність правопорушення з боку відповідача, наданими позивачем доказами доведено сам факт скоєного правопорушення, тобто порушення його права.

Натомість, господарський суд вважає, що визначальним для вирішення спору по суті є спеціальний статус позивача, який пов'язаний з перебуванням його в період, за який відповідачем нараховано фінансові санкції і пеня, в процедурі банкрутства.

За приписами ст. 41 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство в порядку провадження, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом".

Згідно до ст.1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом", мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинка виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, направлених на забезпечення виконання цих зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), прийнятих до винесення ухвали про введення мораторію.

Крім того, ч. 4 ст. 12 вказаного Закону визначено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно із порушенням провадження у справі про банкрутство, про що указується в ухвалі господарського суду, діє впродовж всієї справи про банкрутство і припиняє свою дію лише з припиненням провадження у справі про банкрутство.

Впродовж дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів і інших документів, по яких здійснюється стягнення згідно законодавству; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Крім того, господарським судом враховується приписи ст. 72 КАС України про те, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Як вбачається з постанови господарського суду Кіровоградської області від 10.10.2006 року в адміністративній справі № 16/149 ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 27.07.2004 р. порушено провадження у справі № 10/108 про банкрутство Житлово-експлуатаційної контори № 3 м. Світловодськ, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів вказаної юридичної особи (а.с. 77).

Відповідно до ст. 1 Закону України № 2343 від 14.05.1992 р. "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон-2343) мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію.

Відповідно до ст. 1 Закону - 2343 кредитор - це юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю справляння страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Отже, мораторій поширюється на задоволення вимог конкурсних кредиторів за грошовими зобов'язаннями та зобов'язаннями щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів). Не поширюється дія мораторію на задоволення вимог поточних кредиторів та виплату (стягнення) заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди. При цьому, мораторій поширюється на вимоги кредиторів незалежно від того, чи подавали вони заяви до господарського суду про визнання їх вимог у справі про банкрутство відповідно до ст. 14 Закону - 2343 та не залежно від моменту порушення виконавчого провадження за такими вимогами.

Статтею 1 Закону - 2343 визначено поняття конкурсні кредитори - це кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та вимоги яких не забезпечені заставою майна боржника.

Відповідно до п. 2 ст. 14 Закону-2343, вимоги кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів.

У засобах масової інформації (газета "Голос України" № 163 від 03.09.2004 р.) на виконання вимог ухвали суду від 27.07.2004 р. опубліковано оголошення про порушення справи про банкрутство Житлово-експлуатаційної контори № 3 м. Світловодськ (а.с. 31 том 1).

Згідно ч. 1 ст. 14 Закону - 2343 конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Ухвалою суду від 21.12.2004 р. у справі № 10/108 господарський суд затвердив реєстр вимог кредиторів. Вимоги ПФУ в м. Світловодськ до реєстру не включені.

За наданими в судовому засіданні представником позивача пояснення позивач не звертався до господарського суду з грошовими вимогами у справі про банкрутство № 10/108, що також підтверджується ухвалою суду у даній справі від 21.12.2004 року, якою затверджено реєстр вимог кредиторі (а.с. 28-29 том 1), посилаючись на те, що виконавчі документи про стягнення боргу, який виник на момент порушення справи про банкрутство відповідача передано було на виконання в ДВС.

Отже, у зв'язку з тим, що позивач у даній справі із заявою про визнання його грошових вимог до боржника у справі про банкрутство № 10/108 протягом строку, встановленого для їх подання, його вимоги до боржника вважаються погашеними.

При розгляді справи суд враховує приписі пункту 8.13 Рекомендацій Президії Вищого господарського суду України № 04-5/1193 від 04.06.2004 р.: "якщо позивач не звернувся у місячний строк з дня публікації з заявою про визнання його вимог до боржника у справі про банкрутство, господарський суд відмовляє у задоволенні позову на підставі частини 2 статті 14 Закону -2343-12".

Таким чином, враховуючи, що Рішенням № 101 від 19.03.2008 року начальника управління ПФУ в м. Світловодську застосовано фінансові санкції і пеню згідно до розрахунку фінансових санкцій та пені за період з 21.02.2004 року і до 20.07.2004 року, коли вказані зобов'язання були конкурсними та проведено нарахування фінансових санкцій і пені в період дії мораторію у процедурі банкрутства, господарський суд прийшов до переконання про необхідність задовольнити позовні вимоги та визнати нечинним вказане рішення.

Саме таку правову позицію викладено в Постанові Вищого господарського суду України від 22.03.2006 року по справі №10/112.

При винесенні рішення господарським судом враховується, що відповідачем, який є суб'єктом владних повноважень, не виконано викладені в ухвалі суду від 08.07.2008 року вимоги про представлення до суду доказів про звернення з вимогами до позивача у справі № 10/108 про банкрутство ЖЕК № 3, м. Світловодськ щодо заборгованості за період з 21.02.2004 року по 27.07.2004 року; акт звірки взаємних розрахунків за період з 21.02.2004 року по 20.02.2008 року та нарахування фінансових санкцій і пені враховуючи перебування позивача в процедурі банкрутства з 27.07.2004 року по 02.02.2006 року.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 94, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 160, ст. 163, п. 6 "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати нечинним рішення № 101 від 19.03.2008 року начальника управління Пенсійного фонду України в м. Світловодську про застосування фінансових санкцій і пені за період з 21.02.2004 року по 20.02.2008 року до Житлово-експлуатаційної контори № 3 м. Світловодськ.

Присудити з Державного бюджету України на користь Житлово-експлуатаційної контори № 3 м. Світловодськ вул. Леніна 86 - 3 грн. 40 коп. судового збору.

Виконавчий лист про стягнення судового збору видати за заявою позивача після набрання судовим рішенням законної сили.

Копії постанови направити сторонам.

Сторони мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову в порядку і строки відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України. Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Суддя

Ю. І. Хилько