ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.08                                                                                           Справа№ 3/44А

Суддя Н.Березяк при секретарі І. Торська розглянула матеріали справи

за позовом ТзОВ „Інтербуд”, м. Львів

до відповідача : Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова

Про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень

За участю представників:

Від позивача: Біла О.В. - представник

Від відповідача: Пилип’як П.В. - представник

Представникам сторін роз’яснено права та обов‘язки , передбачені ст.ст.49,51 КАС України.

Суть спору: ТзОВ „Інтербуд” звернулось з позовом до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова про визнання протиправними та нечинними податкових повідомлень-рішень №/0/21259 від 12.07.2007 року про донарахування податку на прибуток в розмірі 129 226,00 грн., №/0/21258 від 12.07.2007 року про донарахування податку на додану вартість в розмірі 78 477,00 грн., №/2/35923 від 30.11.2007 року про донарахування податку на прибуток в 129 226,00 грн., №/2/35922 про донарахування податку на додану вартість в розмірі 78 477,00 грн. та №/0/35921 від 30.11.2007 року про донарахування штрафних санкцій з податку на прибуток в розмірі 93 219,75 грн.

В судовому засіданні ТзОВ „Інтербуд” подало доповнення до позовної заяви в якому просить визнати протиправними та нечинними податкові повідомлення-рішення №/3/3653 від 05.02.2008 про донарахування податку на прибуток в розмірі 98 152,40 грн. та податкове повідомлення-рішення №/3/3838 від 06.02.2008 року про донарахування податку на додану вартість в розмірі 78 477,00 грн.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задоволити позовні вимоги з мотивів наведених в позовній заяві, уточненні позовних вимог, матеріалах справи та поясненнях, наданих в судовому засіданні.

Відповідач позов заперечив з підстав і мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, просив позов залишити без задоволення.

В судовому засіданні 27.02.2008 року оголошувалась перерва до 17.03.2008 року.

В судовому засіданні 07.05.2008р. оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності , встановив наступне:

Державною податковою інспекцією у Залізничному районі м.Львова проводилась планова виїзна перевірка ТзОВ „Інтербудбуд” з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2005 року по 31.12.2006 року. За результатами перевірки 02.07.2007 р. складено Акт № 1413/23-1/30649879, на підставі якого винесено податкові повідомлення-рішення:

-          №/0/21259 від 12.07.2007 р., яким визначено податкове зобов'язання по податку на прибуток в сумі 129 226,00 грн. (основний платіж –65 434,93 грн., штрафна (фінансова) санкція –63 790,72 грн.);

-          №/0/21258 від 12.07.2007 р., яким визначено податкове зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 78 477,00 грн. (основний платіж – 52 317,92 грн., штрафна (фінансова) санкція –26 158,96 грн.);

Рішенням ДПІ у м. Львові від 23.11.2007 р. №21383/10/25-005/269 про результат розгляду скарги залишено без змін податкові повідомлення-рішення ДПІ у Залізничному районі м. Львова №/0/21259 від 12.07.2007 р., №/0/21258 від 12.07.2007 р. та донараховано штрафну санкцію по податку на прибуток в сумі 93 219,75 грн. На виконання рішення ДПІ у м. Львові, ДПІ у Залізничному районі м. Львова прийнято податковe повідомлення-рішення №/0/35921 від 12.07.2007 року, яким до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію по податку на прибуток в сумі 93 219,75 грн.

Рішенням ДПА у Львівській області від 28.01.2008 року №1596/10/25-005/109, за результатами розгляду скарги ТзОВ «Інтербуд», залишено без змін податкове повідомлення-рішення ДПІ у Залізничному районі м. Львова №/0/21258 від 12.07.2007 року та частково скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Залізничному районі м. Львова №/0/21259 від 12.07.2007 року в частині 31 073,25 грн. штрафної (фінансової) санкції по податку на прибуток та рішення ДПІ у м. Львові від 23.11.2007 р. №21383/10/25-005/269 в частині донарахування штрафної (фінансової) санкції по податку на прибуток в сумі 93 219,75 грн.

ДПІ у Залізничному районі м. Львова на підставі рішення ДПА у Львівській області від 28.01.2008 року №1596/10/25-005/109, винесено податкове повідомлення-рішення від 05.02.2008 року №/3/3653, яким позивачу визначено податкове зобов’язання з податку на прибуток в сумі 98152,40 грн. (основний платіж –65 434,93 грн., штрафна (фінансова) санкція – 32 717,47 грн.) та податкове повідомлення-рішення від 06.02.2008 року №/3/3838 з податку на додану вартість в сумі 78 477,00 грн. (основний платіж –52 317,92 грн., штрафна (фінансова) санкція –26 158,96 грн.)з метою доведення граничного строку сплати податкового зобов’язання.

ТзОВ „Інтербуд” не погоджується із зазначеним вище податковими повідомленнями-рішеннями, що стало підставою їх оскарження в судовому порядку.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що позов необґрунтований і не підлягає до задоволення .

При прийнятті постанови, суд виходив з наступного :

Оскаржувані податкові повідомлення-рішення №/0/21259 від 12.07.2007 р., та №/0/21258 від 12.07.2007 р. прийняті відповідачем на підставі акту перевірки № 1413/23-1/30649879 від 02.07.2007 р., в якому зафіксовано порушення позивачем :

-           п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України " Про оподаткування прибутку підприємств " від 28.12.1994р. за № 334/94-ВР (із внесеними змінами та доповненнями), а саме - підприємством занижено податок на прибуток на загальну суму 65434,93 грн;

-          пп..7.4.1 пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»№168/97-ВР від 03.04.1997 р. (із внесеними змінами та доповненнями), а саме - підприємством занижено податок на додану вартість на суму 52317,92 грн.

Як вбачається з акту № 1413/23-1/30649879 від 02.07.2007 р. , в ході перевірки податковою інспекцією було встановлено, що між ТзОВ «Інтербуд»та ВАТ «Прикарпатбуд»04.01.2005 р. було укладено договір оренди складських приміщень №04-01/05, предметом якого були виробничі приміщення, що належать ВАТ «Прикарпатбуд»і знаходяться за адресою м. Львів, вул. Щирецька, 5, а саме: склад-ангар, площею 482 м. кв., склад-ангар, площею 331,6 м. кв., склад утеплений, площею 318 м. кв., виробниче приміщення, площею 628,8 м. кв., з прилеглою територією площею 3185 м. кв. Згідно умов договору плата за оренду приміщення складає 5,42 грн. за 1 м. кв. та 0,36 грн. за користування І м. кв. земельної ділянки (без ПДВ). Відповідно до даної угоди позивачем щомісячно відносилось до складу валових витрат витрати по оренді складських приміщень площею 1760,4 м. кв. та землі площею 3185 м. кв.

Однак, слід зазначити, що відповідно до договору купівлі-продажу від 25.12.2005 р. укладеного між КБП «Карпатбуд»(продавець) та ТзОВ «Інтербуд»(покупець) майно, що належить продавцю переходить у власність покупця після проведення оплати та підписання акту-прийому передачі основних засобів. На підставі даного договору 17.02.2006 р., на підставі акту приймання-передачі основних засобів, ТзОВ «Інтербуд»було передано покупцю склад-ангар збірно розбірний площею 330,6 м. кв. та склад-ангар збірно-розбірний площею 503,9 м. кв., а відповідно до акту прийому-передачі від 27.04.2006 р. - цегляний склад площею 414,7 м. кв.

Проте, за період з 17.02.2006 р. по 27.04.2006 р. ТзОВ «Інтербуд»нараховувало і відносило до складу валових витрат плату за оренду складського приміщення площею 1760,4 м. кв.

Оскільки приміщення, площею 330,6 м. кв. та 503,9 м. кв. були власністю ТзОВ «Інтербуд», то протягом березня-квітня 2006 року ТзОВ "Інтербуд" повинно було нараховувати, сплачувати та відносити до складу валових витрат, витрати за оренду приміщення площею 925,9 м. кв., тобто 5018,38 грн., а за лютий 2006 року - 7747,37 грн. Таким чином, як правильно зазначено відповідачем, ТзОВ «Інтербуд»зайво віднесено до складу валових витрат суму орендної плати в розмірі 11017,49 грн.

Жодних обґрунтованих пояснень з цього питання позивач суду не подав, як і не довів під ставність віднесення ним до складу валових витрат орендної плати за приміщення, які на той час перебували вже в його власності.

Також, в ході перевірки ТзОВ «Інтербуд»податковою інспекцією було встановлено, що підприємством віднесено до складу валових витрат вартість консультаційно-інформаційних та спостережних послуг при використанні комп'ютерної мережі в сумі 199756,84 грн. наданих ДП «АВН ГРУП» згідно договору №23/ІБ-ЮР від 28.03.2005 р., ПП «АМІ К-ТРЕЙД»згідно договору №2- 10/1 від 01.10.2005 р. та ТзОВ «Спецторгпроект»згідно договору №02/11-05ІБ-ЮР від 01.11.2005 р. Крім того, в ході перевірки податковою інспекцією було встановлено, що товариством віднесено до складу валових витрат вартість інформаційно-консультаційних послуг при використанні комп'ютерної мережі, отриманих від ТзОВ «Торгівельна мережа «Десятка»згідно договору №38/l0-ЮР від 03.01.2005 р. та актів виконаних робіт на загальну суму 50956,39 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ним правомірно включено до складу валових витрат вартість консультативно-інформаційних та спостережних послуг відповідно до пп..5.2.1 ст.5 Закону України " Про оподаткування прибутку підприємств " від 28.12.1994р. за № 334/94-ВР.

Доводи позивача необґрунтовані і не заслуговують на увагу суду.

Як вбачається з тексту зазначених вище договорів та актів прийому-передачі послуг, позивачу надавались послуги з перепроведення бази даних з 1 С: підприємство, оптимізація SQL-запитів звітів комплексу ППЗ 1С:підприємство, інсталяція в 1С:підприємство системи обміну даних МОД-8 та налаштування системи, модернізація комп'ютера (поновлення антивірусних програм.

Відповідно до Наказу Мінстату України від 09.07.1996 р. №207 локальна комп'ютерна мережа визначена як комп'ютерна мережа, що зв'язує декілька станцій в одній локальній зоні, обмеженій, однією спорудою, одним підприємством тощо, та використовує зорієнтовані на цю територію засоби та методи передачі даних. Крім того, лінії зв'язку і передач локальні входять до класифікаційної групи 130200 "Будівлі та споруди ліній зв'язку і передач (телевізійні, радіо, телеграфні, телефонні та інші)" Класифікатора ДК 013 97, а модеми, кодери та інша апаратура сполучення засобів передавання даних та доступу до резервів засобів зв'язку у Державному класифікаторі продукції та послуг ДК 016-97 віднесені до позиції 32.20.20 "Апаратура електрозв'язку". Таким чином, витрати на створення локальної комп'ютерної мережі - це витрати на створення передавальних пристроїв. Тобто, в податковому обліку вони підлягають амортизації за нормами для 1 групи основних фондів відповідно до підпункту 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств". Крім того, програмне забезпечення придбане разом із комп'ютером - ОЕМ - версія, яка розповсюджуються лише у складі готових виробів (ПЕВМ та іншого комп'ютерного обладнання) та не підлягає вільному продажу відображається у складі основних фондів групи 4 відповідно до підпункту 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств". Користувачу забороняється відчужувати примірник ОЕМ-версії операційної системи, що знаходиться в його розпорядженні, і навіть установлювати його на інші комп'ютери. Норму амортизації для основних фондів групи 4 встановлено підпунктом 8.6.1 пунктом 8.6 статті 8 Закону України "Про податок на прибуток" на один розрахунковий квартал у розмірі 15 відсотків до балансової вартості зазначеної групи основних фондів на початок звітного (податкового) періоду.

Вартість версії програмного забезпечення, примірники якого тиражуються виробником і розповсюджуються у вільному продажу, як самостійний товар, відображається в бухгалтерському обліку у складі нематеріальних активів.

Оприбуткування даного програмного забезпечення в бухгалтерському обліку здійснюється проводками Дт 154 Кт 631, а введення в експлуатацію по Дт 127 Кт 154.

Згідно з підпунктом 8.3.9 пункту 8.3 статті 8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" у редакції від 22.05.97 р. N2 283/97-ВР (зі змінами та доповненнями) до нематеріальних активів у податковому обліку застосовується лінійний метод амортизації, тобто витрати на придбання нематеріальних активів амортизуються рівними частинами протягом терміну корисного його використання. Термін корисного використання визначається платником податків самостійно, але не більше 10 років.

Конкретний термін корисного використання програмного забезпечення на підприємстві закріплюється наказом керівника за погодженням із технічним спеціалістом, який відповідає за експлуатацію обчислювальної техніки. Такий термін може встановлюватись як на окремі види програмного забезпечення, так і на все програмне забезпечення застосовуване на підприємстві.

Враховуючи вищенаведене, ТзОВ «Інтербуд»повинно було створити ІУ групу або групу нематеріальних активів, де би обліковувались витрати на модернізацію комп'ютерної мережі та програмне забезпечення і відповідно нараховувати амортизаційні відрахування з подальшим віднесенням їх на витрати підприємства.

Підпунктом 8.1.1 пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»дано визначення амортизації. Під терміном «амортизація»основних фондів і нематеріальних активів слід розуміти поступове віднесення витрат на їх придбання, виготовлення або поліпшення, на зменшення скоригованого прибутку платника податку у межах норм амортизаційних відрахувань, установлених цією статтею.

Витрати, пов'язані з поліпшенням об'єкта основних засобів, яке спричинює збільшення майбутніх економічних вигод, у бухгалтерському обліку збільшують первісну вартість основних фондів.

Відповідно до п.п..8.1.2 п.8.1 ст.8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»амортизації підлягають витрати на придбання та проведення всіх видів ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних фондів та нематеріальних активів, що використовуються у власній виробничій діяльності.

Згідно з п.п..5.3.2 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»не включаються до валових витрат витрати на придбання, будівництво, реконструкцію, модернізацію, ремонт та інші поліпшення основних фондів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації згідно із статтями 8 і 9 вищезгаданого закону.

Крім того, в представлених до перевірки актах надання послуг отриманих від ТзОВ «Торгівельна мережа «Десятка»відсутній об'єктивний кількісний аналіз всієї сукупності достовірної інформації про зовнішні та внутрішні умови здійснення діяльності у відповідності до встановлених норм, правил та діючого законодавства, прийнятої методології визначення вартісних та натуральних показників, не вказано які ознаки дослідження чи консультації щодо вивчення можливостей налагодження поставок були надані та які програми дій складено при налагодженні роботи з конкретною групою товарів, не вказано обсяги наданих послуг в натуральному виразі, не конкретизовано зміст наданих послуг в натуральному та вартісному виразі, акти не містять інформації про фактичні понесені витрати на здійснення цих послуг.

Так як первинні документи, не містять відомостей про господарські операції, відсутнє підтвердження фактичного надання послуг та їх зв'язок з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції, не доведено Їх використання підприємством у власній господарській діяльності та відсутня підстава для включення їх до складу валових витрат.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні. Зокрема, в Порядку складання декларації з податку на прибуток підприємства, затвердженого Наказом ДПА України від 29.03.2003р. №143, зазначено, що дані, наведені в декларації, повинні підтверджуватись первинними документами обліку та відповідати податковому обліку. Відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи".

Згідно із п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Послуга - це деяка дія, що приносить користь споживачу. Послуга як продукт праці має споживчу вартість, і це визначає ·(і товарний характер, який виражається в здатності бути реалізованою споживачами як своєрідний товар. Ця риса споріднює послуги з матеріальним товаром. Проте, послуги не можна зробити про запас, Їх не можна складувати, тобто накопичення "запасу" даного виду продукції неможливе.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»до складу валових витрат включаються, зокрема, суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно з п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Таким чином, враховуючи той факт, що ТзОВ «Інтербуд»не було понесено витрат на придбання комп'ютерної мережі, витрати в сумі 199765,84 грн. по наданих консультаційно-інформаційних та спостережних послугах при використанні комп'ютерної мережі та витрати в сумі 50956,39 грн. по наданих інформаційно-консультаційних послуг при використанні комп'ютерної мережі не підлягають включенню до валових витрат.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення №/3/3653 від 05.02.2008 року яким позивачу визначено податкове зобов’язання з податку на прибуток в сумі 98152,40 грн. (основний платіж –65 434,93 грн., штрафна (фінансова) санкція – 32 717,47 грн.), прийняте ДПІ у Залізничному районі м. Львова на підставі рішення ДПА у Львівській області від 28.01.2008 року №1596/10/25-005/109 обґрунтоване і підстави для його скасування відсутні.

Крім цього, перевіркою правильності визначення повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість встановлено заниження ПДВ на загальну суму 52317,92 грн.

В ході перевірки встановлено, що ТзОВ «Інтербуд»віднесено до складу податкового кредиту ПДВ з вартості послуг отриманих у ВАТ «Прикарпатбуд», ДП «АВН ГРУП», ПП «АМІ K-ТРЕЙД, ТзОВ «Спецторгпроект»та ТзОВ «Торгівельна мережа «Десятка», що не пов'язані з господарською діяльністю.

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при Їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п.п.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Таким чином, в порушення п.п.7.4.1, 7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»підприємством завищено податковий кредит з податку на додану вартість на загальну суму 52317,92 грн.

З огляду на викладене, податкові повідомлення-рішення №/0/21258 від 12.07.2007 року, №/2/35922 від 30.11.2007 року та №/3/3838 від 06.02.2008 року про донарахування податку на додану вартість в розмірі 78 477,00 грн. обґрунтовані і підстави для їх скасування відсутні.

Що стосується оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень №/0/21259 від 12.07.2007 року, №/2/35923 від 30.11.2007 року про донарахування податку на прибуток в сумі 129 226,00 грн. та №/0/35921 від 30.11.2007 року про донарахування штрафних санкцій з податку на прибуток в розмірі 93 219,75 грн. , то слід зазначити наступне:

У відповідності до підпункту „в” п.п.6.4.1 п.6.4 ст.6 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” №2181-ІІІ від 21.12.2000 р. попереднє рішення №/0/21259 від 12.07.2007 року, №/2/35923 від 30.11.2007 року та №/0/35921 від 30.11.2007 року, які є предметом даного спору, вважаються відкликаними.

Згідно із ст. 9 Положення про порядок подання та розгляду скарг платників податків державними податковими адміністраціями № 29 від 11.12.96 р. „ у разі скасування в певній частині раніше прийнятого рішення органу державної податкової служби про нарахування суми податкового зобов'язання (пені та штрафних санкцій) або податкового боргу, раніше надіслане податкове повідомлення або податкова вимога вважаються відкликаними від дня отримання платником податків нового податкового повідомлення або відповідної податкової вимоги, що містить нову суму податкового зобов'язання (податкового боргу)”.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подано позов про скасування податкових повідомлень-рішень №/0/21259 від 12.07.2007 року, №/2/35923 від 30.11.2007 року про донарахування податку на прибуток в сумі 129 226,00 грн. та №/0/35921 від 30.11.2007 року про донарахування штрафних санкцій з податку на прибуток в розмірі 93 219,75 грн., які вже скасовані ДПА у Львівській області 28.01.2008 року.

З огляду на викладене, з урахуванням положень чинного законодавства України, практики його застосування найвищою судовою інстанцією України та обставин справи, суд дійшов висновку що позовні вимоги не обґрунтовані і не підлягають до задоволення.

Враховуючи наведене, керуючись ст.7-9, 14, 17, 69-71, 79, 86,158-163, 167, п.п. 3, 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.В задоволенні позову відмовити.

2.Постанову може бути оскаржено в порядку, визначеному главою 1 розділу ІV КАС України.

Повний текст Постанови виготовлений та підписаний, в порядку, визначеному ч.3 ст.160 КАС України, 12.05.2008 р.

Суддя                                                                                                     Березяк Н.Є.