ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 18/131

22.05.08

За позовом          Прип”ятського спеціального прокурора в інтересах держави в особі Державного

підприємства по забезпеченню життєдіяльності зони відчуження і зони безумовного

відселення „Чорнобильсервіс”;

До                    ТОВ „Виробниче підприємство „Компанія „ДіСі”;

Про                    стягнення 846 728,66 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники

Від прокуратури:          Опанасенко Т.В., прокурор відділу, посвідчення №90 від 25.07.2006 р.

Від позивача:                    Долговець Н.О., представник, довіреність №34-03/08 від 01.08.2008 р.;

Від відповідача:           Гайдар С.А., представник, довіреність б/н від 30.05.2007 р.

У справі, на підставі статті 77 ГПК України, була оголошена перерва з 17.04.2008 р. до 22.05.2008р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Прип’ятський спеціальний прокурор звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі позивача з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 807 663,81 грн. (754 826,00 грн. основного боргу + 52 837,81 грн. інфляційних втрат), 26 801,50 грн. пені, 5 025,30 грн. трьох процентів річних з простроченої суми, 7 238,05 грн. семи відсотків річних з мотивів, вказаних у позовній заяві.

У судових засіданнях представники позивача та прокуратури позовні вимоги підтримали, просять позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у наданому відзиві на позов та представник останнього у судовому засіданні позовні вимоги прокурора заперечує, у задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на те, що відповідач всі свої зобов’язання перед позивачем виконав повністю та у встановлені договором терміни. Відповідач також зазначає про те, що позивачем на підставі договорів відповідального зберігання №28/05, №29/05 та №31/05 згідно з актами прийому-передачі продукції на відповідальне зберігання від 25.12.2007 р. була передана відповідачеві на відповідальне зберігання продукція на загальну суму 944 714,00 грн., яка була забрана позивачем протягом січня –березня 2008 року. Відповідач зазначає про те, що прокурором не наведено жодного доказу, який підтверджує невиконання відповідачем своїх зобов’язань перед позивачем.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників прокуратури, позивача та відповідача, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд,—

В С Т А Н О В И В:

Між позивачем та відповідачем були укладені наступні договори купівлі-продажу:

—№27/05-Т від 12.12.2007 р., за умовами якого відповідач зобов’язався передати у власність позивача товар, а саме, капелюхи та інші головні убори (капелюхи зимові) –1201 шт.;

—№28/05-Т від 12.12.2007 р., за умовами якого відповідач зобов’язався передати у власність позивача товар, а саме, комплекти робочі чоловічі захисного кольору –1496 комплектів, комплекти робочі чоловічі сіро-голубого кольору –324 комплекти;

—№29/05-Т від 12.12.2007 р., за умовами якого відповідач зобов’язався передати у власність позивача товар, а саме, куртки зимові сіро-голубого кольору –324 шт., куртки зимові захисного кольору –1576 шт., куртки вітрозахисні –1846 шт.;

—№30/05-Т від 12.12.2007 р., за умовами якого відповідач зобов’язався передати у власність позивача товар, а саме, білизну спідню трикотажну (теплу) –1278 шт.;

—№31/05-Т від 12.12.2007 р., за умовами якого відповідач зобов’язався передати у власність позивача товар, а саме, взуття (напівробочого) –1104 пар.

Умови вищезазначених договорів виконані відповідачем у повному обсязі, що не заперечується сторонами.

Товар згідно з вищезазначеними договорами купівлі-продажу був поставлений відповідачем на користь позивача, що підтверджується видатковими накладними:

—№1590 від 25.12.2007 р. на суму 72 576,00 грн.;

—№1592 від 25.12.2007 р. на суму 255 816,00 грн.;

—№1593 від 25.12.2007 р. на суму 189 888,00 грн.;

—№1605 від 25.12.2007 р. на суму 38 642,00 грн.;

—№1606 від 25.12.2007 р. на суму 326 232,00 грн.;

—№1607 від 25.12.2007 р. на суму 61 560,00 грн.

25.12.2007 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір відповідального зберігання №28/05, за умовами якого позивач передає, а відповідач приймає на відповідальне зберігання комплекти робочі чоловічі захисні у кількості 1496 комплектів, комплекти робочі чоловічі сіро-голубого кольору у кількості 324 комплекти на загальну суму 317 376,00 грн.

25.12.2007 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір відповідального зберігання №29/05, за умовами якого позивач передає, а відповідач приймає на відповідальне зберігання куртки зимові сіро-голубого кольору у кількості 324 одиниці, куртки зимові захисного кольору у кількості 1576 одиниць, куртки вітрозахисні у кількості 278 одиниць.

25.12.2007 р. між позивачем та відповідачем укладений договір відповідального зберігання №31/05, за умовами якого позивач передає, а відповідач приймає на відповідальне зберігання взуття (напівчоботи) у кількості 1104 пар.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачем, на виконання вищезазначених договір відповідального зберігання, був прийнятий від відповідача товар, що підтверджується актами приймання-передачі продукції на відповідальне зберігання:

—№265 від 25.12.2007 р., згідно з яким прийняті на відповідальне зберігання куртки зимові сіро-голубого кольору у кількості 324 одиниці;

—№266 від 25.12.2007 р., згідно з яким прийняті на відповідальне зберігання куртки зимові захисного кольору у кількості 1576 одиниць;

—№267 від 25.12.2007 р., згідно з яким прийняті на відповідальне зберігання куртки вітрозахисні у кількості 278 одиниць;

—№269 від 25.12.2007 р., згідно з яким прийнято на відповідальне зберігання взуття (напівчоботи) у кількості 1104 одиниці;

—№270 від 25.12.2007 р., згідно з яким прийняті на відповідальне зберігання комплекти робочі чоловічі захисного кольору у кількості 1496 одиниць та комплекти робочі чоловічі сіро-голубого кольору у кількості 324 одиниці.

Матеріалами справи підтверджується, що прийнятий відповідачем на відповідальне зберігання товар, згідно з вищезазначеними договорами відповідального зберігання, був отриманий позивачем у повному обсязі, що підтверджується актами прийому-передачі продукції з відповідального зберігання:

—№367 від 29.01.2008 р., згідно з яким позивачем отримане взуття (напівчоботи) у кількості 1104 пари;

—№371 від 27.02.2008 р., згідно з яким позивачем отримані куртки вітрозахисні у кількості 278 одиниць;

—№368 від 06.03.2008 р., згідно з яким позивачем отримані куртки зимові сіро-голубого кольору у кількості 324 одиниці;

—№369 за 2008 р., згідно з яким позивачем отримані комплекти робочі чоловічі захисного кольору у кількості 1 496 одиниць та комплекти робочі чоловічі сіро-голубого кольору у кількості 324 одиниці;

—№370 від 08.03.2008 р., згідно з яким позивачем отримані куртки зимові захисного кольору у кількості 1576 одиниць.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджені в засіданні суду докази, господарський суд не вбачає підстав для задоволення позову. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

Як визначено абзацом 1 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Як визначено частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем належним чином виконані всі зобов’язання за договорами купівлі-продажу №№265, 266, 267, 269, 270 від 15.12.2007 р. та згідно з договорами відповідального зберігання №28/05 від 25.12.2007 р., №29/05 від 25.12.2007 р. та №31/05 від 25.12.2007 р.

Посилання прокурора на те, що проведеною 14.02.2008 р. інвентаризацією товарно-матеріальних цінностей на центральному складі підприємства ДП „Чорнобильсервіс” комісією встановлено нестачу спецодягу на загальну суму 754 826,00 грн. не підтверджено належними засобами доказування.

Відповідно до статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. У даному випадку це стосувалося прокурора, який мав би довести наявність обставин, які є підставою для задоволення позову. Такі докази прокурором не доведені та господарському суду не надані, а тому у господарського суду відсутні правові підстави для задоволення зазначеного клопотання.

Крім того, цивільно-правова відповідальність застосовується за наявності складу цивільного правопорушення, до якого відноситься протиправна поведінка, шкода та причинний зв’язок між ними. За відсутності хоча б однієї зі складової, особа не притягується до цивільно-правової відповідальності.

У даному випадку прокурором на доведена наявність складу цивільного правопорушення у діях відповідача, а тому вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,—

В И Р І Ш И В:

1.          У задоволенні позову відмовити повністю.

2.          Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя

О.В. Мандриченко