ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2008 р.

Справа № 33-28-5/284-06-7804

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шевченко В.В.

суддів: Бєляновського В.В., Мирошниченко М.А.

при секретарі судового засідання: Волощук О. О.

за участю представників сторін:

від ДК „Газ України” НАК „Нафтогаз України: Литвиненко О.І. –за дорученням

від ВАТ по газопостачанню та газифікації „Одесагаз”: Ельчибекян І.М. –за дорученням

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційні скарги:

-          Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, м. Київ;

-          Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Одесагаз”, м. Одеса

на рішення господарського суду Одеської області

від 8 квітня 2008 року

у справі № 33-28-5/284-06-7804

за позовом Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, м. Київ

до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Одесагаз”, м. Одеса

про стягнення боргу та штрафних санкцій за поставлений природний газ у розмірі 910 272 грн. 88 коп.

та за зустрічним позовом Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Одесагаз”, м. Одеса

до Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, м. Київ

про визнання договору недійсним

В С Т А Н О В И Л А:

07.08.2006 р. Дочірня компанія “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” ( далі позивач, Компанія) звернулась до господарського суду Одеської області з позовом до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Одесагаз” (далі відповідач, Товариство) про стягнення боргу, пені, індексу інфляції та 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Товариство не виконало свої зобов’язання за укладеним договором № 06/04-1382 від 24.12.2004 р. щодо своєчасної та повної оплати отриманого природного газу, внаслідок чого має заборгованість по його оплаті в сумі 579 566 грн. 05 коп., у зв’язку з чим повинно сплатити Компанії не лише зазначену суму боргу, а ще й 127 057 грн. 18 коп. –пені за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання, 144 973 грн. 80 коп. –збитків від знецінювання грошових коштів (індекс інфляції), 58 675 грн. 85 коп. –3% річних, а також відшкодувати позивачеві понесені судові витрати по справі: 9103 грн. на сплату держмита та 118 грн. на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Посилаючись на те, що після його звернення до суду Товариство погасило заборгованість по оплаті за поставлений газ в сумі 579 566 грн. 05 коп. Компанія уточнила свої позовні вимоги та просила суд стягнути з Товариства на свою користь: 127 057 грн. 18 коп. –пені за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання за період з 05.02.2006 р. по 05.08.2006 р., 154 524 грн. 53 коп. –збитків від знецінювання грошових коштів (індекс інфляції) за період з 16.01.2006 р. по 30.09.2006 р., 59 235 грн. 60 коп. –3% річних за період з 16.01.2006 р. по 06.09.2006 р., а також понесені судові витрати по справі: 9205 грн. на сплату держмита та 118 грн. на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Товариство позовні вимоги Компанії не визнало та звернулось до суду із зустрічним позовом –про визнання договору № 06/04-1382 від 24.12.2004 р. недійсним посилаючись на невідповідність договору чинному законодавству, а саме ст. 9 Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності”, оскільки, Компанія, на думку Товариства, не має ліцензії на право здійснення діяльності з постачання природного газу за регульованими тарифами.

Компанія зустрічний позов Товариства вважала необґрунтованим і безпідставним та просила залишити його без задоволення.

Справа розглядалась господарськими судами неодноразово.

Рішенням господарського суду Одеської області від 08.04.2008 р. (суддя Мазур Д. Т.) позовні вимоги Компанії задоволені частково та з Товариства стягнуто: 25216 грн. 44 коп. донарахувань за неналежне виконання договірних зобов’язань, а також 252 грн. 16 коп. –державного мита та 118 грн. судових витрат на інформаційно-технічне забезпечення. Позовні вимоги Компанії в частині стягнення з Товариства неустойки у сумі 144 973 грн. 80 коп. залишені без задоволення. У задоволені зустрічного позову Товариства –відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що наявність боргу Товариства перед Компанією на день звернення останньої до суду з позовом про стягнення 579566 грн. 05 коп. та його добровільне погашення, є підставою для стягнення з дебітора донарахувань, визначених ст. 625 ЦК України з зазначеної суми. Розрахунок проведений судом на підставі офіційної публікації у газеті „Урядовий кур’єр” № 3 (3663) від 9 січня 2008 року про індекс інфляції у лютому 2006 року –101,8%, березні 2006 року –99,7%, квітні 2006 року –99,6%, травні 2006 року –100,5%, червні 2006 року –100,1%, липні 2006 року –100,9%, серпні 2006 року –100%. З урахуванням встановлених індексів інфляції за період прострочки платежу з Товариства на користь Компанії підлягає стягненню 15132 грн. індексу інфляції.

(579566,05х101,8х99,7х99,6х100,5х100,9х100=594698,05-579566,05=15132).

За прострочення виконання договірного зобов’язання щодо розрахунків у лютому-березні 2007 року на протязі 212 днів, з Товариства підлягає стягненню на користь Компанії 3% річних, що складає 10084,44 грн. (розмір відсотків річних за кожен день прострочення –0,0082х212=1,74.. 579566,056:100х1,74=10084,44).

З залучених до справи матеріалів вбачається, що Товариством у 2005 році перераховано на розрахунковий рахунок Компанії грошових коштів на 2658,44 тис. грн. більше чим отримано виключно від населення. З урахуванням субсидій та пільг з місцевого бюджету за природний газ спожитий населенням у 2005 році на поточний рахунок Товариства надійшло 62633,04 тис. грн., а на консолідований рахунок Компанії перераховано 65331,90 тис. грн., що на 3126,31 тис. грн. більше від надходжень, внаслідок чого підстави для стягнення з Товариства неустойки за несвоєчасні розрахунки коштами, що надійшли на розрахунковий рахунок газозбутової організації від населення –відсутні, оскільки останнім на оплату природного газу спожитого населенням у 2005 році було використано грошових коштів більше чим отримано від населення, у т.ч. з урахуванням пільг та субсидій, а згідно п. 6.5 укладеної угоди, за умови своєчасного надання довідки, зазначеної у п. 5.6 даного договору, неустойка нараховується лише на кошти, фактично отримані Товариством та не перераховані Компанії.

За наявності у Компанії спеціального дозволу держави (ліцензії) на здійснення конкретного виду підприємницької діяльності, який у визначеному чинним законодавством порядку не скасовано, не визнано недійсним, свідчить про існування у Компанії необхідного обсягу цивільної дієздатності, щодо укладення та виконання угод на постачання природного газу. Крім твердження про відсутність у Компанії ліцензії на право провадження господарської діяльності Товариством не наведено будь-яких інших підстав для визнання договору від 24.12.2004 р. недійсним та таких обставин судом не встановлено, у зв’язку з чим позовні вимоги Товариства про визнання недійсним договору № 06/04-1382 від 24 грудня 2004 року задоволенню не підлягають.

В апеляційній скарзі Компанія просить рішення місцевого суду в частині стягнення з Товариства індексу інфляції, та 3% річних, а також в частині відмови стягнення пені скасувати, посилаючись на те, що це рішення, в цій частині, прийнято без достатніх на це підстав, не відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, ухвалено з порушенням норм матеріального права та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні представник Компанії доводи апеляційної скарги підтримав та пояснив, що річні, індекс інфляції та пеня повинні нараховуватись з суми боргу 12 685 479 грн. 49 коп.

В апеляційній скарзі Товариство також просить рішення місцевого суду скасувати та задовольнити його зустрічний позов посилаючись на те, що договір № 06/04-1382 від 24.12.2004 р. є недійсним, так як не відповідає чинному законодавству, а саме ст. 9 Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності”, оскільки, Компанія не має ліцензії на право здійснення діяльності з постачання природного газу за регульованими тарифами, а позовні вимоги Компанії залишити без задоволення. В судовому засіданні представник Товариства доводи апеляційної скарги підтримав.

Відзиви на подані апеляційні скарги не надходили.

Обговоривши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства задоволенню не підлягає, а скарга Компанії підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і правильно встановлено судом першої інстанції, 24.12.2004 р. між Компанією та Товариством був укладений договір № 06/04-1382, що підписаний з погодженим протоколом розбіжностей від 18.01.2005 р. та додаткові угоди до договору № 1 від 27.01.2005 р., № 2 від 14.10.2005 р., № 3 від 31.12.2005 р., за умовами яких Компанія зобов’язалась на протязі січня –грудня 2005 р. передати Товариству природний газ, що видобутий на території України або отриманий як рентна плата за транзитне транспортування російського природного газу, виключно для подальшої реалізації населенню, а останнє –прийняти та оплатити цей газ загальним обсягом 632057,972 тис. куб. м., загальною вартістю 68 190 806 грн. 03 коп.

Згідно п. 5.1 договору в остаточно узгодженій сторонами редакції –оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Розрахунок за фактично спожитий газ здійснюється до 30 числа, наступного за місяцем поставки. Остаточний розрахунок за підсумками року здійснюється до 15.01.2006 р. (п. 5.1.1 договору відповідно до протоколу розбіжностей).

Пунктом 6.2 договору встановлено, що у разі не оплати або несвоєчасної оплати за спожитий газ у строки, зазначені у п. 5.1 цього договору, з вини газозбутової організації, вона сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, пеню у розмір облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу. Згідно п. 6.3 договору неустойка нараховується протягом шести місяців, відповідно до вимог п. 6 ст. 232 ГК України.

Названий договір Товариство вважає недійсним так як він не відповідає чинному законодавству, а саме ст. 9 Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності”, оскільки, Компанія не має ліцензії на право здійснення діяльності з постачання природного газу за регульованими тарифами.

З такими доводами Товариства колегія суддів погодитися не може виходячи з наступного.

В позовній заяві Товариство вказує, що з системного огляду законодавства України можна зробити висновок, що жодним законом, актом нормативно-правового характеру або Статутом останнього не встановлено виключний обов’язок організовувати та нести відповідальність за реалізацію газу населенню і бути гарантом оплати його вартості.

Але, відповідно до вимог ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов’язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного рішення спору.

Укладений між сторонами у справі договір на постачання природного газу жодним чином не суперечить нормам чинного законодавства, зокрема Постанові Кабінету Міністрів України № 1729 „Про забезпечення споживачів природним газом”, на яку посилається в своїй зустрічній позовній заяві Товариство, так як останнє добровільно взяло на себе зобов’язання за договором на постачання природного газу.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та на підставі ст. 629 ЦК України –договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Доводи Товариства щодо відсутності обов’язку організовувати та нести відповідальність за реалізацію газу населенню і бути гарантом оплати його вартості є безпідставними та необґрунтованими, так як зобов’язання по оплаті вартості поставленого газу за спірним договором покладені саме на останнього.

Посилання Товариства на те, що реалізація газу населенню повинна здійснювати безпосередньо ДК „Газ України” не відповідає дійсності та суперечить положенням Постанови Кабінету Міністрів України № 1729 „Про забезпечення споживачів природним газом”.

Товариство вважає, що Компанія не є постачальником природного газу тому, що вона не має ресурсів газу та не уповноважена від імені власника розпоряджатись природним газом, внаслідок чого не мала права пропонувати умови договору.

Однак, ці ствердження не відповідають дійсності та суперечать нормам чинного законодавства, так як відповідно до п. 2 вищевказаної Постанови, в редакції від 22.01.2004, яка була чинною на момент підписання та дії спірного договору –поставки природного газу, потреба в природному газі задовольняється для населення, установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів, задовольняється з ресурсів газу, видобутого газодобувними підприємствами, підпорядкованими Національній акціонерній компанії „Нафтогаз України”, відкритому акціонерному товариству „Укрнафта” та іншим газодобувним підприємствам, частка держави в статутному фонді яких перевищує 50 відсотків, а у разі його нестачі –ресурсів газу, отриманого як рентна плата за транзитне транспортування російського природного газу через територію України.

Компанія є Дочірньою компанією НАК „Нафтогаз України”, має відповідну ліцензію на постачання природного газу, виділений з лімітів останньої, а тому має право на укладання договорів на постачання природного газу для населення, в тому числі і з Товариством.

Частиною 2 п. 2 вищевказаної Постанови встановлено, що Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України” здійснює реалізацію природного газу населенню, установам та організаціям, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів, через свою дочірню компанію „Газ України”, тобто позивача у справі –Компанію, підприємства з газопостачання та газифікації і державне комунальне підприємство „Київгаз”.

Таким чином, реалізація природного газу для потреб населення здійснюється через Компанію та/або суб’єктів господарювання, що мають ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання природного газу за регульованим тарифом, у зв’язку з чим колегія суддів вважає, що Товариство неправильно тлумачить норми чинного законодавства, оскільки постачання газу для потреб населення може здійснюватись не виключно ДК „Газ України” безпосередньо населенню, а також шляхом укладання договорів на постачання природного газу з газозбутовими організаціями, в тому числі і з Товариством, яке за своєю організаційно-правовою формою є відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації.

Відповідно до Постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України (далі НКРЕ) від 17.03.2000 р. № 273 Товариству була видана ліцензія на право здійснення підприємницької діяльності з постачання природного газу за регульованим тарифом на території Одеської області.

Постановою НКРЕ від 26.07.2002 р. № 821 Товариству виданий дублікат ліцензії на право здійснення підприємницької діяльності з постачання природного газу за регульованим тарифом і на право здійснення підприємницької діяльності з транспортування природного та нафтового газу розподільними трубопроводами, у зв’язку з втратою оригіналів ліцензій ПГ № 277 та ТР № 1 виданих 17.03.2000 р.

Наведене свідчить про те, що однією з функцій Товариства є саме забезпечення потреб населення природним газом, внаслідок чого ствердження останнього щодо відсутності в нього обов’язку самостійно поставляти газ населенню є необґрунтованими.

Крім того, відповідно до п. 2.5 „Умов та правил здійснення підприємницької діяльності (ліцензійні умови) з постачання природного газу за регульованим тарифом”, що затверджені постановою НКРЕ від 12.08.99 № 1043 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 09.09.1999 р. № 610/3903 –ліцензіат повинен виконувати в повному обсязі фінансові зобов’язання (своєчасну оплату природного газу, оплату послуг з транспортування та зберігання природного газу) відповідно до умов укладених договорів. Аналогічні положення міститься в „Ліцензійних умовах провадження господарської діяльності з постачання природного газу за регульованим тарифом”, що затверджені наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 25.08.2005 р. № 74, постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 25.08.2005 р. № 693 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 22.09.2005 р. № 1087/1136, внаслідок чого ствердження Товариства про невідповідність договору № 06/04-1382 чинному законодавству України є необґрунтованими та безпідставними.

Згідно п. 3.2 Постанови НКРЕ від 12.08.1999 р. № 1042 „Про затвердження Умов та Правил здійснення підприємницької діяльності (ліцензійних умов) з постачання природного газу за нерегульованим тарифом” –ліцензіат повинен в установленому НКРЕ порядку своєчасно, в указаній формі та обсягах надавати інформацію про ліцензовану діяльність. Ліцензіат повинен протягом 10 днів повідомити НКРЕ про: зміну відомостей, зазначених у ліцензії; зміни та доповнення установчих документів, що підлягають державній реєстрації (перереєстрації), та зміни відомостей, зазначених у свідоцтві про державну реєстрацію; втрату ліцензії. НКРЕ в 10-денний термін з дня надходження документів, що підтверджують зазначені зміни, приймає відповідне рішення про переоформлення, видачу дубліката ліцензії або інформує ліцензіата про необхідність подання повторної заяви на отримання ліцензії відповідно до вимог актів законодавства та/або вносить нові відомості в справу ліцензіата.

У зв’язку з тим, що Компанія змінила юридичну адресу з м. Київ, вул. Урицького, 45 на м .Київ, вул. Шолуденка, 1 та внесла відповідні зміни в установчі документи, відповідно до п.3.2 вищеназваної Постанови своєю постановою НКРЕ від 20.07.2005 р. Компанії переоформлено ліцензію АА № 485670 на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу за нерегульованим тарифом на території України, крім Чернівецької області, та ліцензію АА № 485671 на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу за регульованим тарифом на території Чернівецької області, виданих останній, внаслідок зміни місцезнаходження юридичної особи.

При викладених обставинах вважати, що договір № 06/04-1382 від 24.12.2004 р. не відповідає вимогам законодавства України – неможливо, у зв’язку з чим суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про безпідставність заявленого Товариством зустрічного позову та підставне залишив його без задоволення.

Згідно актів приймання-передачі природного газу, що підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками Товариства і Компанії на виконання умов договору № 06/04-1382 від 24.12.2004 р. остання протягом 2005 року поставила Товариству природний газ загальним обсягом 632057,972 тис. куб. м., вартістю 68 190 806 грн. 03 коп.

Доводи Компанії про те, що Товариство, на час подачі позову до суду, свої зобов’язання за договором виконало частково та поставлений обсяг газу оплатило лише в сумі 67 611 239 грн. 98 коп., внаслідок чого має заборгованість по його оплаті в розмірі 579 566 грн. 05 коп. не спростовуються Товариством та повністю підтверджуються його наступними діями, а саме перерахуванням Компанії суми боргу платіжними дорученнями: від 10.08.2006 р. –280 000 грн., від 11.08.2006 р. –160 000 грн. та від 06.09.2006 р. –139 566 грн. 07 коп., а всього 579 566 грн. 07 коп., тому заборгованість Товариства по оплаті отриманого газу в названій сумі є повністю встановленою та доведеною, внаслідок чого проведення звірки взаєморозрахунків між сторонами з цього приваду є недоцільним.

Відповідно до умов укладеного договору Товариство повинно було здійснити остаточний розрахунок за поставлений газ за підсумками 2005 року до 15.01.2006 р. (п. 5.1.1 договору відповідно до протоколу розбіжностей).

На підставі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки, Товариство своє грошове зобов’язання по оплаті поставленого газу в строк до 15.01.2006 р. не виконало, то воно є боржником, що прострочив виконання грошового зобов’язання.

Погашення Товариством боргу в сумі 579 566 грн. 05 коп. в період з 10.08.2006 р. по 06.09.2006 р., тобто після звернення Компанії до суду з відповідним позовом, не звільняє Товариство від сплати Компанії збитків від знецінювання грошових коштів (індексу інфляції) та 3% річних, оскільки відповідно до вимог ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Тому, з Товариства на користь Компанії підлягають стягненню 3% річних:

-          в сумі 9812 грн. 93 коп. –за період з 16.01.2006 р. по 10.08.2006 р., тобто за 206 днів виходячи з суми боргу 579 566 грн. 05 коп. за наступним розрахунком:

579566.05 х (3% :100%) х (206 :365) = 9812.93

-          в сумі 24 грн. 62 коп. –за період з 10.08.2006 р. по 11.08.2006 р., тобто за 1 день виходячи з суми боргу 299 566 грн. 05 коп. за наступним розрахунком:

299566.05 х (3% : 100%) х (1 : 365) = 24.62

-          в сумі 298 грн. 25 коп. –за період з 11.08.2006 р. по 06.09.2006 р., тобто за 26 днів виходячи з суми боргу 139 566 грн. 05 коп. за наступним розрахунком:

139566.05 х (3% : 100%) х (26 : 365) = 298.25

Всього з Товариства на користь Компанії підлягає стягненню 3% річних за названий період в сумі 10135 грн. 80 коп. (9812.93 + 24.62 + 298.25 = 10135.80).

Також, з Товариства на користь Компанії підлягають стягненню збитки від знецінювання грошових коштів (індекс інфляції) за період з 16.01.2006 р. по серпень 2006 р. включно виходячи з суми боргу 579 566 грн. 05 коп. в розмірі 22 268 грн. 38 коп., так як з офіційного індексу інфляції, що надрукований в газеті „Урядовий кур’єр” № 3 (3663) від 9 січня 2008 року він складав: у січні 2006 р. –101,2%, у лютому 2006 року –101,8%; у березні 2006 року –99,7%; у квітні 2006 року –99,6%; у травні 2006 року –100,5%; у червні 2006 року –100,1%; у липні 2006 року –100,9%; у серпні 2006 року –100%.

Інфляція за вересень 2006 р. при проведені розрахунків до уваги прийнята бути не може, так як станом на 06.09.2006 р. борг вже був повністю погашений.

Таким чином, борг Товариства з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення складає 601 834 грн. 43 коп.

579 566.05 х (101.2 х 101.8 х 99.7 х 99.6 х 100.5 х 100.1 х 100.9 х 100) : 100 = 601834.43

Тому, безпосередньо збитки Компанії від знецінювання грошових коштів (індекс інфляції) за названий період складають 22 268 грн. 38 коп. (601834.43 –579566.05 = 22268.38).

В решті позовних вимог Компанії в частині стягнення з Товариства 3% річних та індексу інфляції слід відмовити, у зв’язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю, оскільки з пояснень представника Компанії та тексту апеляційної скарги слідує, що 3% річних та індекс інфляції розрахований останньою виходячи з суми боргу не 579 566 грн. 05 коп., яка повністю підтверджена матеріалами справи та яка була предметом заявленого позову, а з невідомо звідки взятою Компанією суми боргу в розмірі 12 685 479 грн. 49 коп., тому позовні вимоги в цій частині задоволені бути не можуть.

Пунктом 6.2 договору сторонами встановлено, що в разі не оплати або несвоєчасної оплати за спожитий газ у строки, зазначені у п. 5.1 цього договору, з вини газозбутової організації, вона сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, пеню у розмір облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Згідно п. 6.3 договору неустойка нараховується постачальником протягом шести місяців, відповідно до вимог п. 6 ст. 232 ГК України.

Згідно п. 5.6 угоди газозбутова організація зобов’язується до 10 числа кожного місяця, наступного за звітним надавати постачальнику, підписану уповноваженою особою газозбутової організації та головним бухгалтером , довідку про кошти, що отриманні від населення протягом місяця поставки, що минув.

Пунктом 6.5 угоди передбачено, що за умови своєчасного надання довідки зазначеної в п. 5.6 договору, неустойка нараховується лише на кошти, фактично отримані газозбутовою організацією від населення та не перераховані постачальнику.

Наведене свідчить про те, що відповідно до умов договору, неустойка (пеня) може нараховуватися лише на кошти фактично отримані Товариством від населення та не перераховані Компанії у разі не надання Товариством Компанії довідки про кількість отриманих і перерахованих грошових коштів від населення.

Компанія стверджує, що такі довідки протягом 2005 року йому Товариством не надавались.

Форма надання інформації (довідки) щодо кількості отриманих і перерахованих грошових коштів від населення за спожитий газ встановлена Компанією, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 126-р від 16.03.2000 р. та передбачає надання такої інформації газозбутовими організаціями щодекадно кожного місяця.

Як вбачається з витягу з сайту Компанії за 2005 рік (www.gasukraine.com.ua) названа інформація своєчасно надавалась Товариством Компанії та остання щомісячно оприлюднювала її на своєму офіційному сайті, що повністю спростовує доводи Компанії про те, що Товариство до 10 числа кожного місяця, наступного за звітним не надавала їй інформацію щодо коштів, отриманих від населення протягом місяця поставки, що минув.

З матеріалів наданих Товариством вбачається, що всі кошти отримані від населення своєчасно ним перераховувались Компанії, а остання, всупереч вимогам ст. 33 ГПК України, не надала жодного доказу того, що в будь-якому місяці 2005 року Товариство отримало від населення більшу кількість грошей, ніж перерахувало Компанії та таких доказів в матеріалах справи не міститься, у зв’язку з чим суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про безпідставність заявленого позову в частині стягнення з Товариства на користь Компанії пені та залишив їх без задоволення, так як умовами укладеного договору сторонами передбачено, що неустойка (пеня) нараховується лише на кошти, фактично отримані газозбутовою організацією від населення та не перераховані постачальнику.

З урахуванням погашення Товариством боргу в сумі 579 566 грн. 05 коп. в процесі розгляду справи судом позовні вимоги Компанії підлягають задоволенню на 66.49%

(при ціні позову 920 383 грн. 36 коп. вимоги підлягають задоволенню на суму 611 970 грн. 23 коп. з урахуванням погашення боргу в сумі 579 566 грн. 05 коп. в процесі розгляду справи судом).

Відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України при частковому задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З платіжних доручень № 8094 і № 8085 від 02.08.2006 р. та № 1397 від 29.03.2007 р. вбачається, що Компанією понесені судові витрати по справі: 9205 грн. на сплату держмита та 118 грн. на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, у зв’язку з чим з Товариства на користь Компанії підлягає стягненню 6120 грн. 40 коп. понесених судових витрат на сплату держмита та 78 грн. 46 коп. понесених витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Так як, скарга Компанії задоволена апеляційним судом на 9.5% (скаржник просив стягнути пеню, 3% річних та індекс інфляції в загальній сумі 340 817 грн. 31 коп., а фактично стягнуто 32 404 грн. 18 коп.), то з Товариства на користь компанії підлягає стягненню 157 грн. 13 коп. понесених судових витрат на сплату держмита за подану апеляційну скаргу, що сплачені платіжним дорученням № 1599 від 17.04.2008 р.

Оскільки, при ухвалені судового рішення місцевий суд невірно встановив розмір 3% річних та індексу інфляції, що підлягають стягненню та взагалі назвав їх донарахуванням за неналежне виконання договірних зобов’язань, а також неправильно розподілив між сторонами понесені судові витрати по справі, то судове рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню та частковій зміні.

Керуючись ст. ст. 99, 101–105 ГПК України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Одесагаз”, м. Одеса –залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, м. Київ –задовольнити частково.

Пункти 2 і 3 резолютивної частини рішення господарського суду Одеської області від 8.04.2008 року у справі № 33-28-5/284-06-7804 частково змінити та скасувати та викласти їх в наступній редакції:

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Одесагаз”, м. Одеса на користь Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, м. Київ: 10 135 грн. 80 коп. – 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання та 22 268 грн. 38 коп. –збитків від знецінювання грошових коштів (індекс інфляції), а також 6 120 грн. 40 коп. –понесених судових витрат на сплату держмита та 78 грн. 46 коп. –понесених витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. Решту частину позовних вимог Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, м. Київ –залишити без задоволення.

В решті частині рішення господарського суду Одеської області від 8.04.2008 року у справі № 33-28-5/284-06-7804 –залишити без змін.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Одесагаз”, м. Одеса на користь Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, м. Київ –157 грн. 13 коп. понесених судових витрат на сплату держмита за подану апеляційну скаргу.

Доручити господарському суду Одеської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя В. В. Шевченко

Судді В. В. Бєляновський

М. А. Мирошниченко

Постанову підписано 04.06.2008 р.