Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2008 р. Справа № 15/281-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Демченко В.О., судді Такмаков Ю.В., Барбашова С.В.,

при секретарі Соколовій Ю.І.

за участю представників сторін:

позивача - не прибув

першого відповідача - Ященка В.В. (дов. № 1 від 15.06.2007 р.)

другого відповідача - не прибув

третьої особи - не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державного підприємства "Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" (м. Суми) (вх. № 1037 С/3) на рішення господарського суду Сумської області від 11.04.08 р. по справі № 15/281-07

за позовом Державного підприємства "Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" (м. Суми)

до 1. Закритого акціонерного товариства Інституту "Сумипроект" (м. Суми) 2. Комунального підприємства "Сумське міське бюро технічної інвентаризації" (м. Суми)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні першого відповідача - Регіональне відділення Фонду державного майна України в Сумській області

про визнання права спільної сумісної власності над загальним для використання майна та усунення перешкод в користуванні спільним майном, -

встановила:

У червні 2007 року Державне підприємство "Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" звернувся до господарського суду Сумської області з позовом до Закритого акціонерного товариства Інституту "Сумипроект", Комунального підприємства "Сумське міське бюро технічної інвентаризації" про визнання майна, розташованого за адресою: м. Суми вул. Кірова, 25, перший поверх, ліфти, сходові клітини, горище (технічний поверх), дах, - об'єктами спільної сумісної власності першого відповідача та позивача; усунення перешкод в користуванні цим спільним сумісним майном як об'єктами спільного, загального користування і зобов'язання першого відповідача сумісно з позивачем прийняти участь у використанні, догляді і ремонтуванні зазначених об'єктів відповідно до частки кожного; зобов'язання Комунального підприємства "Сумське міське бюро технічної інвентаризації" оформити документацію на вказане майно як на об'єкти спільної сумісної власності, загального користування позивача та першого відповідача.

Рішенням господарського суду Сумської області від 11 квітня 2008 року по справі № 15/281-07 (головуючий суддя Резниченко О.Ю., судді Малафєєва І.В., Моїсеєнко В.М.) у задоволенні позову відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Сумської області від 11.04.2008 р. скасувати. На думку заявника апеляційної скарги, оскаржуване рішення є необґрунтованим та винесено при неповному з‘ясуванні всіх обставин справи.

Перший відповідач надав заперечення на апеляційну скаргу, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Позивач, другий відповідач та третя особа, будучи належним чином повідомлені про місце, день та час розгляду справи, своїх представників 27.05.2008 р. у судове засідання не направили, про неможливість прибуття у судове засідання з поважних причин суд не повідомили, у зв’язку з чим, справа за апеляційною скаргою розглядається за наявними в ній матеріалами.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши представника ЗАТ Інституту "Сумипроект" Ященка В.В., який просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд Сумської області виходив з результатів встановлення та дослідження документально підтверджених матеріалами справи обставин спору за якими встановив, що 15 квітня 1974 року між Сумським філіалом інституту "Укрміськбудпроект" та Сумським філіалом інституту "Укрземпроект" був укладений договір про пайову участь в будівництві виробничого корпусу проектних організацій Сумського філіалу інституту "Укрміськбудпроект" та Сумського філіалу інституту "Укрземпроект".

Відповідно до умов даного договору Сумський філіал інституту "Укрміськбудпроект" взяв на себе обов'язок проектування виробничого корпусу проектних організацій за рахунок внутрішніх ресурсів, а також функції замовника по будівництву виробничого корпусу, забезпечення затвердження проекту та включення його в план будівництва 1975 року. Фінансування будівництва корпуса ведеться вищезазначеними філіалами у розмірах по 50 % вартості будівельно-монтажних робіт, при цьому Сумський філіал інституту "Укрземпроект" забезпечує фінансування будівництва в 1975 році шляхом передачі замовнику централізованих державних капітальних вкладень у встановленому порядку.

За умовами зазначеного договору від 15 квітня 1974 року та доповненням до нього від 27 жовтня 1975 року площа між пайовиками розподілилась таким чином:

а) поверхи 2, 3, 4, 5, 6 –надаються СФІ "Укрміськбудпроект";

б) поверхи 7, 8, 9 - надаються СФІ "Укрземпроект";

в) перший поверх - загальне користування обох пайовиків;

г) приміщення цокольного поверху розподілено порівну;

д) господарський блок - 50 % площі.

Протоколами про передачу в порядку дольової участі державних централізованих капітальних вкладень на 1974 р., 1975 р., 1976 р. СФІ "Укрміськбудпроект" отримав від СФІ "Укрземпроект" суму коштів, визначену договором.

Також в матеріалах справи міститься протокол від 20.03.1980 р. безкоштовної передачі на баланс в порядку дольової участі в будівництві та прийнятого в експлуатацію в грудні 1979 року виробничого корпусу СФІ "Укрміськбудпроект" - 62 % та СФІ "Укрземпроект"- 38 % корисної площі.

02.04.1980 р. СФІ "Укрміськбудпроект" на виконання наказу Держбуду УРСР та Міністерства сільського господарства УРСР № 71/100 від 21.03.1980 р. прийняв наказ № 15 про призначення комісії для безкоштовної передачі на баланс СФІ "Укрземпроект" частини будівлі згідно дольової участі, на виконання якого комісія склала акт прийому-передачі на баланс СФІ "Укрземпроект" - 7, 8, 9 поверхи та частину цокольного поверху, гаражі на 8 автомобілів та робочі місця проектувальників.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що у 1993 році відбулася реорганізація СФІ "Укрміськбудпроект" в ЗАТ Інститут "Сумипроект", а у 2003 році –СФІ "Укрземпроект" в ДП "Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою". Останнє було створене шляхом перепідпорядкування та реорганізації Інституту землеустрою Української академії аграрних наук на виконання Указу Президента України від 17 лютого 2003 року № 134 "Про заходи щодо створення єдиної системи реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру", розпорядження Кабінету Міністрів України від 19 травня 2003 року № 284-р "Про передачу Інституту землеустрою та його філіалів до сфери управління Держкомзему" та наказу Держкомзему України від 16 червня 2003 року № 166-а "Про передачу до сфери управління Держкомзему Інституту землеустрою, та його філіалів".

Таким чином, позивач вважає себе правонаступником вищевказаного інституту і відповідно стороною по договору.

Із матеріалів справи вбачається, що ЗАТ Інститут "Сумипроект" є правонаступником СФІ "Укрміськбудпроект", що підтверджується довідкою про перетворення СФІ "Укрміськбудпроект" в орендне підприємство інститут "Сумипроект", установчим договором про створення ЗАТ Інституту "Сумипроект" від 19.07.1994 р., Статутом ЗАТ Інституту "Сумипроект", затвердженим рішенням виконкому Сумської міської Ради народних депутатів № 383 від 28.07.1994 р. та Статутом ЗАТ Інституту "Сумипроект" (нова редакція), зареєстрованим у Відділі державної реєстрації суб'єктів підприємницької діяльності Сумської міської Ради № 7583 від 06.11.2002 р. (т. 1 а. с. 141-154, т. 2. а. с. 1-18, 22).

Слід зазначити, що 1 грудня 1993 року між третьою особою по справі –Регіональним відділенням Фонду державного майна України в Сумській області (продавець) та Організацією орендарів Українського орендного підприємства інституту "Сумипроект" (покупець) був укладений договір № 21 купівлі-продажу державного майна, відповідно до умов якого продавець продав, а покупець купив державне майно цілісного майнового комплексу Українського орендного підприємства інституту "Сумипроект", яке знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Кірова, 25, відповідно до умов, що визначені в цьому договорі. Майно підприємства включає в себе всі його активи і пасиви, інвентар, обладнання, устаткування та інше майно згідно з актом інвентаризації, який додається до цього договору.

Частина 1 статті 328 Цивільного кодексу України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Тобто, у відповідності до частини 1 статті 317 зазначеного Кодексу першому відповідачу, як власникові, належать права володіння, користування та розпорядження придбаного на законних підставах майна за договором купівлі-продажу майна № 21 від 01.12.1993 р.

Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Рішенням господарського суду Сумської області від 07.11.2007 р. по справі № 12/507-07 про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 21 від 01.12.1993 р. ДП "Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" у позовних вимогах було відмовлено. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.01.2008 р. рішення господарського суду Сумської області від 07.11.2007 р. по даній справі залишено без змін.

Відповідно до частини 2 статті 35 Господарського кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Таким чином, договір купівлі-продажу державного майна № 21 від 01.12.1993 р., укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України в Сумській області (продавець) та Організацією орендарів Українського орендного підприємства інституту "Сумипроект" (покупець) є дійсним.

Крім того, продавець своїм листом № 2/2-296 від 10.12.2002 р. надав перелік нерухомого майна, яке згідно зазначеного договору передано Організації орендарів орендного підприємства інституту "Сумипроект" у складі цілісного майнового комплексу та є його власністю. У переліку нерухомого майна, що передано покупцеві зазначено: будинок проектної організації та гараж на 15 місць, які розташовані за адресою: м. Суми, вул. Кірова, 25 (т. 2 а. с. 31, 32).

На підставі укладеного договору купівлі-продажу державного майна та перетворення Українського орендного підприємства інституту "Сумипроект", ЗАТ Інститут "Сумипроект" зареєстрував в ДКП "Сумське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" право власності на нежитлові приміщення, які розташовані за адресою: м. Суми, вул. Кірова, 25, що підтверджується реєстраційним посвідченням № 1123 від 13.12.2002 р. (т. 2 а. с. 21).

Зокрема, Регіональним відділенням Фонду державного майна України в Сумській області Організації орендарів Українського орендного підприємства інституту "Сумипроект" було видане свідоцтво про право власності № 10 від 02.03.1994 р. про те, що на підставі договору купівлі-продажу № 21 від 01.12.1993 р. їй передано у власність державне майно цілісного майнового комплексу Українського орендного підприємства інституту "Сумипроект", яке знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Кірова, 25 (т. 2 а. с. 20).

Відповідно до технічного паспорту на нежитлове приміщення, яке знаходиться в м. Суми, вул. Кірова, 25 за першим відповідачем зареєстровано підвал, І-VІ поверхи та горище.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що перший відповідач є законним і добросовісним набувачем за договором № 21 від 01.12.1993 р., який з моменту його укладення і до цього часу користується майном, яке позивач вважає спірним. Про тривале використання майна першим відповідачем позивачу було достовірно відомо, виходячи з нижченаведеного.

Відповідно до тристороннього підрядного договору № 870 на технічне обслуговування, ремонт ліфтів і диспетчерських систем від 19.03.1999 р. замовником виступав ЗАТ Інститут "Сумипроект", а користувачем - Сумська філія інституту землеустрою.

25.05.2007 р. першим відповідачем на адресу позивача була направлена пропозиція укласти договір оренди майна, а саме пасажирського ліфту, розташованого в приміщенні буд. Кірова, 25 (т. 2 а. с. 29).

В своєму листі-відповіді на пропозицію укласти договір № 592/01-08 від 04.06.2007 р. позивач зазначив про те, що пропозиція укладення договору оренди пасажирського ліфту є недоцільною, оскільки предмет оренди - ліфт знаходиться в неробочому стані. Зокрема, позивач зауважив, що він фінансується за рахунок державних коштів, а отже не має змоги проводити капітальних ремонт невласних основних фондів (т. 2 а. с. 30).

Отже, позивач сам підтвердив той факт, що ліфти не знаходяться в його власності, а також не перебувають у нього на балансі. Також цей факт спростовує твердження позивача про те, що він не знав яке саме майно знаходиться у нього на балансі і дізнався про нього лише після звернення до третьої особи з проханням провести перевірку належного йому майна.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що позивач звернувся до господарського суду Сумської області за захистом свого

порушеного права в термін, який перебуває поза межами строку позовної давності.

Статтею 71 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Тобто, загальний строк позовної давності для позивача сплив ще під час дії Цивільного кодексу УРСР і до набрання чинності Цивільним кодексом України (в редакції 2003 року).

Згідно пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила зазначеного Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно зі статтею 76 Цивільного кодексу УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Як правомірно зауважив господарський суд Сумської області, позивачем не доведено, що знаходячись в одному приміщенні з ЗАТ інститутом "Сумипроект" з 1993 року він не дізнався та не повинен був дізнатись на протязі 14 років про наявність договору купівлі-продажу державного майна № 21 від 01.12.1993 р. та про порушення своїх прав.

Відповідно до статті 75 Цивільного кодексу УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін, а згідно зі статтею 80 цього Кодексу закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених діючим законодавством України підстав для визнання спірного майна об'єктами спільної сумісної власності першого відповідача і позивача та усунення перешкод в користуванні цим спільним сумісним майном, у зв’язку з чим правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 29.12.1976 р. "Про судове рішення" рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, а обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, рішення місцевого суду відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга ДП "Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" позбавлена фактичного та правового обґрунтування на її підтвердження, рішення господарського суду Сумської області від 11 квітня 2008 року по справі № 15/281-07 прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права, а доводи з яких подана апеляційна скарга про скасування рішення, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

Керуючись статтями 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду, -

постановила:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 11 квітня 2008 року по справі № 15/281-07 залишити без змін.

Головуючий суддя Демченко В.О.

Судді Такмаков Ю.В.

Барбашова С.В.