ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2008 р.

№ 20-11/330-15/905

Вищий господарський суд України у складі колегії: головуючого, судді Кузьменка М.В., суддів Васищака І.М., Черкащенка М.М., за участю представників сторін Л. Пецика (керівник), О.Чучкова (дов. від 21.01.07), розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу державного підприємства “Севастопольське управління океанічного риболовства” на рішення господарського суду м. Києва від 6 листопада 2007 року у справі № 20-11/330-15/905 за позовом державного підприємства “Севастопольське управління океанічного риболовства” до закритого акціонерного товариства “Севастопольська рибодобувна компанія”, третя особа- товариство з обмеженою відповідальністю “АФК Юніверсал Консалтинг”, про стягнення 1 166 681 грн. 26 коп. та за зустрічним позовом про визнання угоди недійсною,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2005 року державне підприємство “Севастопольське управління океанічного риболовства” звернулось до господарського суду м. Севастополя з позовом до закритого акціонерного товариства “Севастопольська рибодобувна компанія” про стягнення суми боргу-813 476 грн. 52 коп. з урахуванням індексу інфляції-231 027 грн. 33 коп. та річних- 078 грн. 12 коп., пені-57 099 грн. 29 коп. з підстав неналежного виконання договору купівлі-продажу № 30/12/02 від 30 грудня 2002 року.

Ухвалою господарського суду м. Севастополя від 6 грудня 2005 року справа передана за підсудністю до господарського суду м. Києва.

У листопаді 2006 року закрите акціонерне товариство “Севастопольська рибодобувна компанія” подало зустрічний позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 30/12/02 від 30 грудня 2002 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 9 листопада 2006 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - товариство з обмеженою відповідальністю “АФК Юніверсал Консалтинг”.

Рішенням господарського суду м. Києва від 6 листопада 2007 року (суддя М. Хоменко) у задоволенні первісного позову відмовлено з мотивів безпідставності; зустрічний позов задоволено.

Державне підприємство “Севастопольське управління океанічного риболовства” просить судове рішення скасувати з підстав неправильного застосування господарським судом статей 216 і 680 Цивільного кодексу України, статей 42, 42 Господарського процесуального кодексу України та прийняти нове рішення, яким первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Закрите акціонерне товариств “Севастопольська рибодобувна компанія” просить рішення залишити в силі.

Третя особа ставлення до касаційної скарги не висловила і право на участь у судовому засіданні свого представника не використала.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Господарськими судами встановлено, що 30 грудня 2002 року сторони уклали договір купівлі продажу № 30/12/02, відповідно до умов якого позивач продав 162 тонни рослинної олії, яка знаходилася в танках БКРТ “Наталія Ковшова” в районі промислу ЦВА, Мавританія (далі - договір).

Сторони встановили, що перерахування коштів на рахунок позивача здійснюється протягом 60 днів після підписання акта прийому-передачі та відповідно до комерційного рахунку позивача.

Акт прийому-передачі товару контрагенти підписали 30 грудня 2002 року і в цей же день державне підприємство “Севастопольське управління океанічного риболовства” виставило державному підприємству “Севастопольська рибодобувна компанія” рахунок № 122 на суму 813 476 грн. 52 коп., який оплачений не був.

У грудні 2003 року за участю Фонду державного майна України створено закрите акціонерне товариство “Севастопольська рибодобувна компанія”, яке є правонаступником державного підприємства “Севастопольська рибодобувна компанія”. Згідно акта від 23 грудня 2003 року Фонд державного майна України передав в якості свого внеску до статутного фонду на баланс закритого акціонерного товариства “Севастопольська рибодобувна компанія” майно, в тому числі й БКРТ “Наталія Ковшова” (нова назва “Людмила Нікітіна”).

Як встановлено господарським судом, на підставі договору тайм-чартеру від 5 вересня 2001 року статус судновласника БКРТ “Наталія Ковшова” належить закритому акціонерному товариству “Фінансово-промислова група “Росагропром” (Російська Федерація) і листом від 25 грудня 2001 року № 13-562 судновласник вимагав від позивача звільнити судно від рослинної олія з простроченим строком зберігання у кількості 162 тонни.

Акт експертизи Незалежної експертної організації Автономної некомерційної організації “Експертиза та консалтинг” від 16 листопада 2004 року № 294-04 “К”, листи Автономної некомерційної організації “Орган по сертифікації “Соекс-Балтія” від 30 квітня 2003 року та від 21 грудня 2004 року свідчать про те, що на борту судна знаходилася рослинна олія з простроченим строком зберігання у кількості 162, 2 тонни, яка може бути використана лише для переробки в нехарчовій промисловості.

За таких обставин господарський суд дійшов висновку про те, що на час укладення спірного договору позивачеві було відомо про те, що рослинна олія, яка зберігалася на судні, була не придатна для використання, але цей факт від покупця приховав.

За правилами статті 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов’язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Основним видом діяльності покупця є видобування риби і саме для її переробки мала використовуватися олія, яку придбавав покупець, про що продавець при укладенні договору був обізнаний.

За приписами статті 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Отже, господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення зустрічного позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30 грудня 2002 року № 30/12/02.

За змістом статей 33 і 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Всупереч вказаним статтям, позивач не надав господарському суду належних доказів, які підтверджують вимоги первісного позову і суд дійшов правомірного висновку про відмову в його задоволенні.

Отже, з урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені господарським судом на підставі всебічного, повного і об’єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду м. Києва від 6 листопада 2007 року у справі № 20-11/330-15/905 залишити без змін, а касаційну скаргу державного підприємства “Севастопольське управління океанічного риболовства” без задоволення.

Головуючий, суддя

М. В. Кузьменко

Суддя

І. М. Васищак

Суддя

М. М. Черкащенко