ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"21" липня 2008 р.

Справа № 4/25(2/84)

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Ю. І. Хилька, розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 4/25(2/84)

за позовом: відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" від імені якого діє Центр електрозв'язку № 6 м. Новоукраїнка Кіровоградської філії відкритого акціонерного товариства "Укртелеком", м. Новоукраїнка Кіровоградської області,

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-гарант-цукор", м. Кіровоград,

про стягнення 18 038 грн. 52 коп.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача - Шуліма Н.М., довіреність № 1151 від 23.04.2008 року;

від відповідача - Кушніров О.М., довіреність № 2 від 08.01.2008 року;

від відповідача - Расулов Т.Б., довіреність № б/н від 14.07.2008 року;

СУТЬ СПОРУ :

Відкритим акціонерним товариством "Укртелеком" від імені якого діє Центр електрозв'язку № 6 м. Новоукраїнка Кіровоградської філії відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" подано позов до товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-гарант-цукор" про стягнення 10 937,70 грн., з яких 10 937,70 грн. основного боргу, 206,83 грн. пені, 89,18 грн. - 3 % річних та 287,78 грн. інфляційних збитків. Заявою від 16.05.2008 року позивач просить збільшити розмір позовних вимог, обгрунтовуючи тим, що при підготовці позовної заяви було визначено розмір основного боргу за надані послуги, пені, втрат від інфляції та процентів річних станом на 01.02.2007 року, а фактично послуги відповідачу надавались до їх припинення у зв'язку з відключенням в період з 01.02.2007 року по 30.11.2007 року. Враховуючи зміни до позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 15 492 грн. 87 коп., пеню в розмірі 598 грн. 74 коп., втрати від інфляції в розмірі 1 722 грн. 35 коп. та проценти річних в розмірі 224 грн. 56 коп. на загальну суму 18 038 грн. 52 коп. Вказану заяву прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 15.07.2008 року оголошено перерву до 12 год. 21.07.2008 року.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Правовідносини між учасниками спору виникли на підставі укладених договорів про надання послуг електрозв'язку № 511575 від 06.02.2006р (в подальшому договір 1) та № 113 від 29.11.2005р. про надання ADSL - доступу до мережі Інтернет (договір 2).

На виконання умов яких позивач зобов'язався надавати відповідачеві послуги електрозв'язку та послуги доступу до мережі Інтернет шляхом включення до порту вузла Інтернет Укртелекому по абонентській лінії за допомогою обладнання ADSL та динамічної (постійної) ІР - адреси.

В березні 2007 року позивач звернувся до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 10 937,70 грн., 206,83 грн. пені, 89,18 грн. - 3 % річних та 287,78 грн. інфляційних збитків.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 27.04.2007 року, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.07.2007 року позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-гарант-цукор" на користь відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" від імені якого діє Центр електрозв'язку № 6 м. Новоукраїнка Кіровоградської філії відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" борг за надані послуги в розмірі 10353,91 грн., пені 206,83 грн., інфляційні збитки в розмірі 287,78 грн., 3% річних в розмірі 89,18 грн., а також судові витрати на державне мито в сумі 102 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн.

За касаційною скаргою відповідача, постановою Вищого господарського суду України від 11.12.2007 року рішення господарського суду Кіровоградської області від 27.04.2007 р. та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.07.2007 р. у справі № 2/84 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Кіровоградської області.

За резолюцією голови господарського суду Кіровоградської області ухвалою суду від 29.01.2008 року справу прийнято до провадження суддею Хилько Ю.І. та присвоєно справі № 4/25(2/84).

При новому розгляді справи судом вжито заходів для виконання приписів ст. 111-12 ГПК України щодо обов'язковості вказівок, що містяться у постанові касаційної інстанції для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Зокрема, господарським судом вжито заходів для з’ясування наступних питань:

- чи дійсно ВАТ Укртелеком", від імені якої діє Центр електрозв'язку № 6 Кіровоградської філії ВАТ "Укртелеком", надавалися зазначені послуги у періоди, за які були виставлені рахунки на їх оплату;

- факт складання та підписання актів здачі - прийняття за користування послугами електрозв'язку за період з 21.09.2006 р. по 21.02.2007 р., за який виникла заборгованість у сумі 10 353,91 грн.;

- з чого складається сума заборгованості 10 353,91 грн., яка заявлена позивачем до стягнення та підстави її виникнення, оскільки за приписами статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Поряд з цим, господарським судом додатково витребувано докази про фактичне надання послуг з електрозв'язку та послуги по доступу до мережі Інтернет та проведено аналіз наданих позивачем доказів.

Відповідно до пункту 5.2 договору № 113 від 29.11.2005р. споживач проводить оплату за надану послугу щомісяця до 20 числа поточного місяця на підставі рахунків Укртелекому, виставлених до 10 числа поточного місяця, наступного за звітним.

В пункті 4.5 договору № 511575 від 06.02.2006р. сторони погодили розрахунки за фактично отримані в кредит послуги електрозв'язку за кожний попередній місяць проводяться споживачем протягом 10 днів з дня одержання рахунка, але не пізніше 20-ого числа місяця, наступного за розрахунковим.

Умови договорів прийнято повноважними представниками сторін без будь-яких заперечень чи зауважень, а їх підписи скріплено відтисками печаток підприємств.

Відповідно до п. 3.4.1. „Інструкції про порядок видачі міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, господарським об'єднанням та громадянам дозволів на право відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів, а також порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, та затвердження Умов і правил провадження діяльності з відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів”, яка затверджена наказом МВС України № 17 від 11.01.1999 р. та зареєстрована в Мін’юсті України 28.04.1999 р. за № 264/3557, відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівників підприємств, установ і організацій, господарських об'єднань, суб’єктів господарської діяльності. Відповідач не надав доказів того, що печатку було втрачено або викрадено.

Позивачем на виконання умов договорів надавались відповідачу телекомунікаційні послуги електрозв'язку та послуги доступу до мережі Інтернет, відповідач свої зобов'язання за договорами по оплаті наданих послуг не виконав, в зв'язку з чим за період з 21.08.2006 р. по 21.02.2007 р. виник борг в розмірі 10 353,91 грн.

Відповідач не погоджується з позовними вимогами та вважає їх повністю необґрунтованими, оскільки послуги йому не надавались зовсім, надання послуг не підтверджується актами приймання-передачі робіт, складання яких на думку відповідача є обов'язковим.

Проаналізувавши правовідносини між учасниками спору та надавши їм правову оцінку, господарський суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до повного задоволення, враховуючи наступне.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

В статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторонам (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу у розмірі, строки та у порядку, що встановлені договором (статті 903, 905 Цивільного кодексу України).

Господарським судом враховується, що згідно з частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України надана послуга підлягає сплаті за умови закріплення у договорі розміру, строку і порядку оплати, в нормі йдеться про обов’язок сплатити вже надану послугу. Як вбачається з викладених в розділі 4 договору № 511575 від 06.02.2006 року який укладено на підставі типового договору та з умов розділу 5 договору № 113 від 29.11.2005 року, сторонами закріплено розмір, строки та порядок оплати вже наданих послуг.

Господарський суд визначальним для вирішення спору вважає доведеність факту надання та отримання послуг, а посилання відповідача на відсутність актів приймання-передачі наданих послуг не приймається судом до уваги та розцінюється як необґрунтоване, оскільки відповідачем не надано доказів на спростування пояснень позивача про відсутність вимог нормативних актів щодо необхідності складання актів приймання-передачі наданих послуг з електрозв'язку.

Натомість, наявність правовідносин по здійсненню господарських операцій позивачем повністю доведена розрахунком заборгованості за надані телекомунікаційні послуги (т. 2 а.с. 6), листом відповідача про встановлення телефонів на його підприємстві з визначенням номерів телефонів (т. 2 а.с. 111-112), листом ТОВ "Цукровий завод Новоукраїнський" про розірвання договору про надання послуг з 31.08.2004 року та відмову на користь ТОВ "Агро-Гарант-цукор" в праві користування телефонами (т. 2 а.с. 113). Фактичне надання та отримання послуг підтверджується наданою позивачем роздруківкою наданих послуг з міжміського зв'язку та зв'язку з операторами мобільного зв'язку, які проводились з телефонів відповідача (т. 2 а.с. 7-66) та трафіком Інтернет ТОВ "Агро-Гарант-Цукор" (т. 2 а.с. 115-136).

Крім того, господарським судом враховується, що за приписами ст. 63 Закону України "Про телекомунікації" умовою надання телекомунікаційних послуг є укладення договору між оператором і споживачем телекомунікаційних послуг.

На виконання умов договорів позивач взяті на себе зобов'язання виконав у повному обсязі та належним чином, зокрема, забезпечив безперебійне і якісне надання відповідачу телекомунікаційних послуг, що підтверджується розрахунком суми заборгованості за надані телекомунікаційні послуги, роздруківками міжміських та міжнародних телефонних розмов, сеансів у мережі Інтернет.

У відповідності з пунктами 32, 108, 435 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2005 року № 720 (надалі - Правила надання та отримання телекомунікаційних послуг), пунктами 3.2.8., 4.3. договору про надання послуг електрозв'язку за № 511575 від 06 лютого 2006 року та пунктом 3.2.1. договору про надання доступу до мережі Інтернет за № 113 від 29.11.2005 відповідач зобов'язаний був своєчасно вносити абонентну плату за користування телефоном, почасову оплату місцевих телефонних розмов, плату за міжміські та міжнародні телефонні розмови, надіслані в кредит телеграми та за інші послуги, надані по телефону.

Оплату за фактично отримані телекомунікаційні послуги відповідач згідно пунктів 40, 108, 435 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, пунктів 4.2. 4.5. договору про надання послуг електрозв'язку за № 511575 від 06 лютого 2006 року та пункту 5.2. договору про надання доступу до мережі Інтернет за № 113 від 29.11.2005 повинен був вносити щомісяця у десятиденний строк після отримання рахунку, але не пізніше 20 числа місяця, що настає після розрахункового періоду. Розрахунковим періодом вважається календарний місяць, у межах якого надавалися послуги. У разі неотримання рахунка до 10 числа місяця, що настає після розрахункового період, або здійснення розрахунків без застосування квитанцій (без надсилання рахунків) абонент повинен звернутися до оператора телекомунікаційних послуг для отримання інформації про належну до сплати суму.

Пунктом 5 частини 1 статті 33 Закону України "Про телекомунікації" передбачено, що споживачі телекомунікаційних послуг у разі укладення договору про надання телекомунікаційних послуг зобов'язані виконувати його умови, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплати гроші, надати інформації, тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Договірні зобов'язання щодо оплати наданих телекомунікаційних послуг за вказаними договорами у період з 01 серпня 2006 року по 31 січня 2007 року відповідачем не були виконані, внаслідок чого станом на 21 лютого 2007 року за ним виникла заборгованість в сумі.

Відповідно до статті 66 Закону України "Про телекомунікації" тарифи на телекомунікаційні послуги встановлюються операторами, провайдерами телекомунікацій самостійно, за винятком тарифів на загальнодоступні послуги та тарифів на надання в користування каналів електрозв'язку операторів телекомунікацій, які займають монопольне становище на ринку цих послуг, які підлягають державному регулюванню шляхом встановлення граничних або фіксованих тарифів.

Згідно пунктів 97, 164 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, послуги місцевого, міжміського та міжнародного телефонного зв'язку оплачуються за тарифами, що встановлюються у порядку, визначеному законодавством.

Пунктом 100 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг передбачено, що розмір плати за користування телефоном залежить від переліку замовлених послуг, категорії телефону, абонентної системи оплати послуг, наявності додаткового кінцевого обладнання, обсягу наданих додаткових послуг.

Відповідно до пункту 166 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг вартість послуг міжміського та міжнародного телефонного зв'язку залежить від тарифу, і тривалості послуги, приведеної до повної одиниці тарифікації послуг.

Згідно статті 216 Господарського кодексу України за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій, на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань, згідно пункту 6 статті 231 Господарського кодексу України, встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

На підставі пункту 2 статті 36 Закону України "Про телекомунікації" та пункту 5.8. вищезазначеного договору у разі затримки оплати телекомунікаційних послуг відповідачу нараховується пеня за кожну добу затримки, яка обчислюється від суми простроченого платежу у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня. За невиконання відповідачем грошових зобов'язань сума пені, відповідно до розрахунку, складає 206 грн. 83 коп.

Крім того, згідно статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до абз. 2. п. 1. ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктом 2 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання виконання якого фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються у розмірах визначених цією нормою, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно ст. 611 Цивільною кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписом ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За таких обставин, відповідач має сплатити позивачу інфляційні збитки в розмірі 287 грн. 78 коп.

За вказаних обставин, господарський суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу за надані телекомунікаційні послуги та послуги доступу до мережі Інтернет в розмірі 10 353,91 грн. повністю.

Відповідно до п. 6.10. договору № 113 від 29.11.2005р. при невиконанні п. 5.2. (в разі затримки оплати) споживач сплачує пеню за весь період затримки, яка обчислюється від вартості неоплаченої послуги у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, за весь період затримки.

Згідно п. 5.8. договору № 511575 від 06.02.2006р. у разі несплати за надання послуги електрозв'язку понад установлений термін (з 21-ого числа місяця, що настає після розрахункового періоду) споживач сплачує пеню у розмірі одного відсотка, яка нараховується за кожну добу затримки.

Позивач просить стягнути з відповідача 206,83 грн. пені за період з 21.09.2006р. по 01.03.2007р. нараховуючи її у відповідності до Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” виходячи із розміру облікової ставки НБУ.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов’язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею), згідно статті 549 ЦК України, є грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Розрахунок позивача про стягнення пені за період за період з 21.09.2006р. по 01.03.2007р. в сумі 206,83 грн. є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який построчив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора, зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач згідно обґрунтованого розрахунку просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 21.09.2006р. по 21.02.2007р. в сумі 89,18 грн. та інфляційні збитки за період з вересня 2006 року по лютий 2007 року включно на суму 287,78 грн. позовні вимоги в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню. Структуру заборгованості та її розмір на суму 10 353 грн. 91 коп. визначено позивачем в рахунку № 511575 за телекомунікаційні послуги за січень 2007 року з посиланням на те, що вказаний рахунок є актом приймання-передавання виконаних робіт за розрахунковий період за січень 2007 року (т. 2 а.с. 72). При цьому під терміном "телекомунікаційні послуги" розуміється як послуги з електрозв'язку та послуги з доступу до мережі Інтернет, тобто відокремлення тих чи інших послуг із загального визначення не проводилось.

Натомість, проаналізувавши наявність підстав для стягнення з відповідача визначеної заявою про збільшення позовних вимог суми в розмірі 18 038 грн. 52 коп., господарський суд не находить підстав для їх задоволення, оскільки позивач у вказаній заяві взагалі не посилається на приписи ст. 22 ГПК України які є підставою для збільшення розміру позовних вимог. Крім того, звертаючись із заявою про збільшення позовних вимог, позивач не надав будь-які докази про припинення надання послуг та відключення відповідача, а проведені ним розрахунки носять формальний характер, оскільки не враховують періоду надання послуг з 01.02.2007 року по 30.11.2007 року.

Застосування судом приписів ст. 22 ГПК України призведе до виходу за межі позовних вимог що є неприпустимим, оскільки суд не може змінити такі вимоги на власний розсуд чи спонукати до їх уточнення.

Крім того, застосування цих положень Цивільного кодексу України при вирішенні спору можливе в разі посилання позивача як на процесуально-правову підставу позовних вимог. В постанові Верховного суду України від 13.07.2004 року у справі № 10/732 викладено правову позицію, згідно до якої “суд, дійшовши висновку, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові, а не припиняти провадження у справі за її непідвідомчістю суду”. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади (у тому числі судової), їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 546, 549, 625, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 49, 82, 84, 85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-гарант-цукор", вул. Луначарського, 30/1 м. Кіровоград (р/р 260076923 в АППБ “Райффайзен Банк Аваль”, МФО 323538, код 31975271) на користь відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" від імені якого діє Центр електрозв'язку № 6 м. Новоукраїнка Кіровоградської філії відкритого акціонерного товариства "Укртелеком", Кіровоградська область, м. Новоукраїнка, вул. Леніна, 53/14 (р/р 260084669 в АППБ “Аваль” м. Кіровоград, МФО 323538, код 22211233) боргу за надані послуги в розмірі 10 353,91 грн., пені 206,83 грн., інфляційні збитки в розмірі 287,78 грн., 3% річних в розмірі 89,18 грн. на загальну суму 10 937,70 грн., а також судові витрати на державне мито в сумі 109,38 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118,00 грн.

Наказ видати.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в установленого законом порядку.

Суддя Ю.І. Хилько