ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"28" травня 2008 р.

Справа № 15/133

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Мохонько К.М., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: ВАТ ВТБ Банк в особі Кіровоградської філії м. Кіровоград

до відповідача: Дочірнього підприємства „Теплоенергоцентраль” ТОВ „Високі енергетичні технології” м. Кіровоград

про зобов’язання укласти договір

Представники сторін:

від позивача – не з’явився

від відповідача – Русаков Д.С. довіреність № 10 від 20.11.07р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про зобов’язання укладення стандартного договору про прийняття плати за теплопостачання з отриманням останнім комісійної винагороди в розмірі 1 % від суми прийнятих платежів. В судове засідання представник позивача не з’явився, про причини неявки не повідомив, ніяких клопотань не подавав, хоча був присутній на попередньому засіданні суду 13.05.08р. і достеменно знав про час і місце наступного слухання справи. Представник відповідача позовні вимоги повністю заперечив, надав відзив.

На підставі ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній документами та при даній явці сторін.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача господарський суд з’ясував наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач звертався до відповідача з листами від 22.06.07р., від 04.03.08р. з пропозицією про укладення договору на приймання платежів готівкою на користь юридичної особи – ДП „Теплоенергоцентраль” – від фізичних осіб (сплата комісії юридичною особою) і надсилав для оформлення проект такого договору.

Відповідач в листі від 12.03.08р. відмовив позивачу в укладенні такого договору посилаючись на те, що на сьогоднішній день підприємство співпрацює з достатньою кількістю банків, що забезпечують прийом платежів від населення.

Тому, позивач звернувся до суду з вимогою до відповідача укласти такий договір в примусовому порядку.

Стаття 67 ГК України визначає, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов’язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин 3, 6 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов’язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов’язком для суб’єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов’язковості укладення договору для певних категорій суб’єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Суб’єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв’язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб’єкти зобов’язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов’язкові умови таких договорів.

Як передбачає ч. 7 ст. 181 ГК України якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов’язковим для сторін на підставі закону, або сторона – виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Стаття 13 Закону України „Про захист економічної конкуренції” визначає, що зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб’єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, зокрема обмеження конкурентоспроможності інших суб’єктів господарювання, або ущемлення інтересів інших суб’єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

В ухвалах суду від 07.04.08р. і від 13.05.08р. від позивача вимагалось подати докази наявності у відповідача монопольного становища на ринку приймання комунальних платежів в місті Кіровограді.

Позивач витребуваних документів не подав.

Відмова відповідача в укладенні з позивачем стандартного договору про прийняття плати за теплопостачання не підпадає під дію жодної з перелічених правових норм: це не державне замовлення; пряма вказівка Закону відсутня; позивач не є споживачем в розумінні ч. 6 ст. 179 ГК України; відповідач в порядку ч. 5 ст. 181 ГК України не давав згоди на передачу спору до суду; відповідач не займає монопольне (домінуюче) становище на ринку приймання комунальних платежів в місті Кіровограді і відповідно не може зловживати монопольним (домінуючим) становищем.

Як вбачається з довідки відповідача від 27.05.08р. договори на приймання платежів укладені з 15 банківськими установами на території м. Кіровограда.

Тому, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі ст. ст. 47-1, 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 13 Закону України „Про захист економічної конкуренції”, ст. ст. 67, 179, 181 ГК України, ст. 627 ЦК України, ст. ст. 32-34, 43, 44, 47-1, 49, 75, 82 – 85 ГПК України господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог повністю відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в порядку визначеному ГПК України.

Суддя К.М. Мохонько