ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.06.08р.

Справа № 7/12(12/236-07)-08

За позовом Приватного підприємства фірми "НІКО", м. Дніпропетровськ

До Державного підприємства "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ

Про визнання права власності.

Суддя Коваль Л.А.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: юрисконсульт Рєзнік О.І., дов. № 67 від 01.01.2008 р.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство фірма "НІКО" (м. Дніпропетровськ) просить визнати за ним право власності на розподільчий пункт 6кВ, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Любимівка, вул. Соснова, 2.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем у 2001 році на території підстанції 35/6 кВ „Чаплі”, яка належить відповідачу, збудовано розподільчий пункт. 01.12.2000р. відповідач надав дозвіл на забудову. Оскільки земельна ділянка не була відведена позивачу для будівництва розподільчого пункту 6 кВ, розподільчий пункт збудовано самочинно. Земельна ділянка під збудованим розподільчим пунктом відведена відповідачу для забудови насосної станції та електропідстанції і знаходиться у відповідача на праві постійного користування. Як на правові підстави позову відповідач посилається на ст. 331 ЦК України, що регулює правовідносини з виникнення права власності на новостворене майно, ст. 392 ЦК України, оскільки право власності позивача не визнається відповідачем, ст. 376 ЦК України, що регулює правовідносини, пов’язані з самочинним будівництвом.

Відповідач проти позову заперечує. Відповідач зазначає, що його структурним підрозділом –Дистанцією електропостачання Нижньодніпровськ-Вузол позивачу надавався дозвіл на видачу технічних умов на забудову на території підстанції 35/6 кВ „Чаплі” розподільчого пункту, оскільки електропередавальна організація не має права відмовити в приєднанні до її мереж електроустановки замовника, а не дозвіл на забудову. Земельна ділянка під збудованим самочинно об’єктом знаходиться на праві користування у відповідача.

Розгляд справи відкладався з 17.04.2008р. на 20.05.2008р., з 20.05.2008р. на 05.06.2008р.

В судовому засіданні 05.06.2008р. за погодженням представника відповідача оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2000р., № ЭЧТ-64-62 Дистанція електропостачання Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці погодила Приватному підприємству фірмі "НІКО" (м. Дніпропетровськ) енергопостачання підприємства „Ніко” безпосередньо від підстанції Чаплі, напругою 6кВ та зазначила, зокрема, що для енергопостачання необхідно збудувати закритий розподільчий пункт.

23.01.2001р., вих. № 15, позивач звернувся до Дніпропетровського проектно-вишукувального інституту „Дніпрожелдорпроект” з проханням виконати проект капітального ремонту, установки РП-6кВ на території підстанції 35кВ „Чаплі”.

На підставі звернення позивача та технічних умов № ЭЧТ-64-62 від 01.12.2000р. Дніпропетровським проектно-вишукувальним інститутом „Дніпрожелдорпроект” виконано робочий проект „Капітальний ремонт РП п/ст 35 кВ „Чаплі”.

04.09.2001р. випробувальною лабораторією Придніпровської залізниці складено два протоколи випробування вимірювальних трансформаторів напруги. За висновком лабораторії трансформатори напруги придатні до експлуатації. Також за результатами перевірки трансформаторів струму, випробуваних ТОВ Пуско-налагоджувальна організація „Спеценергомонтаж”, трансформатори струму придатні до експлуатації.

21.09.2001р., вих. № 376, позивач звернувся до Центру постачання електроенергією промислових споживачів з проханням направити інспектора для вводу в експлуатацію розподільчого пункту 6 кВ на п/с 36/6 кВ „Чаплі” Придніпровської залізниці.

27.12.2001р. інспектором Центру постачання електричної енергії промислових споживачів ВАТ „ЕК „Дніпрообленерго” в присутності відповідального за експлуатацію електрообладнання Приватного підприємства фірми "НІКО" складено акт огляду електроустановки перед допуском в експлуатацію. Згідно висновку, викладеному в акті, електроустановка до прийому напруги готова.

27.12.2001р., вих. ЭЧТ-64-59, Дистанція електропостачання Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці повідомила позивача про виконання технічних умов ЭЧТ-64-62 від 01.12.2000р. з будівництва розподільчого пункту 6 кВ.

24.01.2002р. між позивачем та відповідачем укладено договір № 377 на користування електричною енергією, за умовами якого електропостачальна організація –відповідач зобов’язалася здійснювати поставку електричної енергії позивачу. Додатком до договору є акт розподілу балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін.

За станом на 21.03.2005р. Дніпропетровським районним комунальним підприємством „Бюро технічної інвентаризації” виготовлено технічний паспорт на розподільчий пункт –6, розташований в с. Любимівка, вул. Соснова, 2. Згідно технічного паспорту розподільчий пункт на плані позначений літ. А, його загальна площа за внутрішніми обмірами 12, 8 кв.м.

Згідно Державного акту на право постійного користування землею І-ДП № 002750 земельна ділянка, на якій розташований розподільчий пункт, відповідно до рішення Любимівської сільської Ради народних депутатів від 14.08.1997р. № ІХ сесія ХХІІ скликання надана у постійне користування Дніпропетровській дистанції водопостачання і санітарно-технічного обладнання Придніпровської залізниці (насосна станція), КСП „Україна”. Земельна ділянка надана у постійне користування для виробничих потреб.

За наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України від 01.04.2002р. № 150-Ц Державне підприємство Дніпропетровська дистанція водопостачання і санітарно-технічних устаткувань реорганізоване шляхом приєднання до складу Придніпровської залізниці на правах відокремленого структурного підрозділу. В наказі зазначено, що Придніпровська залізниця є правонаступником майнових прав і зобов’язань реорганізованого ДП. Наказом Придніпровської залізниці від 10.04.2002р. № 184/Н затверджене Положення про відособлений структурний підрозділ Дніпропетровська дистанція водопостачання та санітарно-технічних устаткувань державного підприємства Придніпровська залізниця.

Отже, на час вирішення спору користувачем земельної ділянки, на якій розташований спірний розподільчий пункт, є Державне підприємство "Придніпровська залізниця" (м. Дніпропетровськ).

29.10.2007р., вих. 138, позивач звернувся на ім’я заступника начальника державного підприємства „Придніпровська залізниця” з проханням оформити договір оренди земельної ділянки під розподільчим пунктом.

15.11.2007р. Державне підприємство „Придніпровська залізниця” в особі начальника Відособленого структурного підрозділу „Будівельно-монтажне експлуатаційне управління „Нижньодніпровськ-Вузол” Штипули В.П., який діє на підставі довіреності № 296 від 01.01.2007р., та позивач уклали сервітутний договір № 7/07. За умовами цього договору позивач, як землекористувач, прийняв на себе зобов’язання забезпечити для співробітників, техніки та обладнання відповідача безкоштовне та безперешкодне користування пішохідними проходами та автомобільними проїздами до водопровідних мереж в межах охоронної зони, а також на експлуатацію і ремонт комунікацій, належних відповідачу, що знаходяться на території земельної ділянки позивача (м. Дніпропетровськ, насосна станція Чаплі).

Слід зазначити, що відповідно до довіреності № 296 від 01.01.2007р. визначений перелік угод, які має право від імені відповідача укладати начальник Відособленого структурного підрозділу „Будівельно-монтажне експлуатаційне управління „Нижньодніпровськ-Вузол” Штипула В.П. В цьому переліку відсутні угоди, що пов’язані з вирішенням питань землекористування.

За загальним правилом, встановленим ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Спірне нерухоме майно не введено в експлуатацію у встановленому законодавством порядку (інше позивачем шляхом надання належних доказів не доведено), тобто відповідно до вимог Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об’єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2004р. № 1243, та Правил технічної експлуатації електроустановок споживачів, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 25.07.2006 N 258, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 25.10.2006 р. за N 1143/13017.

Відповідно, державна реєстрація права власності на майно не здійснювалася.

Згідно з ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Будівництво спірного розподільчого пункту є самочинним будівництвом, оскільки будівництво здійснено без дозволів уповноважених органів на забудову, на виконання будівельних робіт та на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети.

За приписами ч.2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

В той же час, згідно ч.3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Під збудоване нерухоме майно –розподільчий пункт земельна ділянка у встановленому порядку та компетентним органом не відведена.

Згідно ч.1 ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Позивач не є власником чи користувачем земельної ділянки під розподільчим пунктом, тому до нього у спірних правовідносинах не можуть бути застосовані правові норми, що регулюють правовідносини земельного сервітуту. Крім того, право користування земельною ділянкою на підставі земельного сервітуту не є наданням земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно в розумінні ч.3 ст. 376 ЦК України.

За викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову, позовні вимоги вважає неправомірними.

З огляду на встановлені обставини справи, суд відхиляє доводи позивача у справі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати відносяться на позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові –відмовити.

Витрати у справі віднести на позивача.

Суддя Л.А.Коваль

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до вимог ст. 84 ГПК України, - 09.06.2008р.