ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.08                                                                                 Справа № 13/71

За позовом приватного підприємства «Український центр нерухомого майна»м. Київ

до Луганського міського комунального підприємства «Теплокомуненерго»м. Луганськ

про стягнення 595431 грн. 36 коп.

Суддя

Яресько Б.В.

За участю:

Секретар судового засідання Чорна І.М.

Від позивача

Яковіщук Д.Д. дов. б/н выд 18.06.2008 р.

Від відповідача

Нікітін В.В. дов. 26д від 27.05.08 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача суми основного боргу із врахуванням індексу інфляції в розмірі 460937 грн. 17 коп., 3 % річних –20228 грн. 19 коп., пені 114266 грн. 00 коп.

Заявою від 17.07.2008 р. позивач зменшив розмір позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 380542 грн. 96 коп., втрати від інфляції –68 116 грн. 87 коп., 3 % річних –7162 грн. 55 коп., пеню в сумі 24831 грн. 57 коп.

Заява позивача про зменшення розміру позовних вимог приймається судом, в зв’язку з чим предметом розгляду по справі є вимоги викладені в заяві від 17.07.2008 р.

Відповідач відзивом на позовну заяву від 17.07.2008 р. визнав позов в частині суми основного боргу, 3 % річних та інфляційних нарахувань.

Стосовно вимоги про стягнення пені, відповідач просить суд зменшити в порядку ст. 233 Господарського кодексу України розмір пені на розсуд суду.

З’ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правової норми, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи учасників судового процесу, суд

ВСТАНОВИВ, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору доручення № 01/01-03-06 від 01 березня 2006 р. позивач здійснив комплекс юридичних та фактичних дій направлених на ліквідацію дебіторської заборгованості за житлово-комунальні послуги відповідача. В наслідок неповної та несвоєчасної оплати виконаних робіт виконаних за період з березня 2006 р. по січень 2007 р. утворилося заборгованість, яка станом на 01 грудня 2007 року, та на цій час становить 380542 грн. 96 коп.

Наявність боргу за договором в сумі 380542 грн. 96 коп. визнається відповідачем та підтверджується актом звірення розрахунків станом на 17.06.2008 р. підписаним сторонами.

Пунктом 6.3. договору передбачено, що у разі прострочення відповідачем виконання грошового зобов’язання відповідач на вимогу позивача зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а також пеню за весь час прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивач звернувся з позовом в якому просить суд з врахуванням зміни позовних вимог стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 380542 грн. 96 коп., втрати від інфляції –68 116 грн. 87 коп., 3 % річних –7162 грн. 55 коп. відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, пеню в сумі 24831 грн. 57 коп. відповідно до п. 6.3. договору доручення № 01/01-03-06 від 01 березня 2006 р.

Відповідач позов визнав, просить суд зменшити розмір пені з врахуванням тяжкого фінансового стану, низького стану розрахунків населення за надані послуги.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статті 173 Господарського кодексу України один суб’єкт господарського зобов’язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб’єкта, а інший суб’єкт має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку, а саме: виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо.

Відповідно до приписів статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог —відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 цього ж кодексу передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами статті 530 згаданого кодексу, зокрема, встановлено, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи, розрахунком, визнанні відповідачем.

Позивачем обґрунтовано заявлена вимога про стягнення пені в сумі 24831 грн. 57 коп.

В той же час з врахуванням положень ст. 233 Господарського кодексу України, п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України суд з врахуванням підстав викладених в клопотанні відповідачем зменшує розмір пені, що підлягає стягненню до 10 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача, а саме державне мито у сумі –4806 грн. 54 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп., в решті на позивача.

Керуючись ст. 44,49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов приватного підприємства «Український центр нерухомого майна»м. Київ до Луганського міського комунального підприємства «Теплокомуненерго»м. Луганськ про стягнення 480653 грн. 95 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з луганського міського комунального підприємства «Теплокомуненерго»м. Луганськ, Артемівський район, вулиця Куракіна б. 23А ідентифікаційний код 24047779 на користь приватного підприємства «Український центр нерухомого майна»м. Київ, проспект Оболонський 23а ідентифікаційний код 33635130 суму основного боргу в розмірі 380542 грн. 96 коп., втрати від інфляції –68 116 грн. 87 коп., 3 % річних –7162 грн. 55 коп., пеню в сумі 10 000 грн. 00 коп., державне мито у сумі –4806 грн. 54 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп., наказ видати.

3. В решті вимог відмовити.

За згодою сторін у судовому засіданні була проголошена лише вступна та резолютивна частина рішення

Суддя                                                                                 Б.В. Яресько

Дата підписання повного тексту рішення

22 липня 2008 р.