ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2008 р.

Справа № 6/408/07

за позовом

ТОВ “Карат СВ”, м. Миколаїв, вул. Петровського, 4.

до відповідача

ДПІ у Центральному р-ні м. Миколаєва, м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 24.

про

Скасування рішення

Суддя                                                                                                     Ткаченко О. В.

Секретар                                                                                                    Засядівко О. О.

Представники:

Від позивача

Маліченко Л. Т.

Від відповідача

Плахотна О. М.

Суть спору: На підставі акту перевірки від 13.06.2007р №613/23-600/20873428 податковою службою 22.06.2007р. прийняті податкові повідомлення рішення, зокрема, №/0 та №/0 (а.с. 15, 16), якими позивачу визначені податкові зобов’язання і штрафні санкції по податку на прибуток і додану вартість.

Рішення, в частині визначення цих зобов’язань і пов’язаних з ними штрафних санкцій, відповідно в сумі 2924171грн. та 1162561грн. і 4324697 та 2501723грн., прийняті згідно з підпунктом “б” 4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону України від 21.12.2000 № 2181-III "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Товариство звернулось з позовом про скасування усіх рішень, прийнятих на підставі акту від 13.06.2007р. В подальшому зменшило вимоги і просило скасувати тільки рішення №/0 та №/0 в частині визначення податкових зобов’язань і штрафних санкцій, посилаючись на те, що податковою службою невірно визначені податкові зобов’язання з податку на прибуток і додану вартість і відповідно штрафні санкції у зв’язку з таким визначенням.

Відповідач позов не визнав вказавши, що матеріали перевірки свідчать про заниження податкових зобов’язань по податку на прибуток і додану вартість.

Для з’ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, господарським судом було призначено судово-економічну (бухгалтерську) експертизу чи підтверджуються документально результати планової перевірки документально зазначені в акті від 13.06.2007 року № 613/23-600/20873428 щодо заниження податку на прибуток і додану вартість.

За висновками експертизи ( а. с. 151) експерт зазначив неможливість підтвердження податкових зобов’язань, визначених як платником податків так і податковою службою в акті перевірки, внаслідок необхідних для цього документів бухгалтерського обліку.

В судовому засіданні після проведення експертизи позивач в обґрунтування своїх вимог послався на те, що сума податкових зобов'язань платника податків, згідно п.4.3 ст.4 Закону України №2181, повинна була визначатися податковою службою може бути визначена за непрямим методом, а не у відповідності з підпунктом “б” 4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону.

Відповідач не погодився з доповненнями товариства і з висновками експертизи, вважає правомірним визначення зобов’язання згідно з підпунктом “б” 4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону.

Господарський суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з підпунктом “б” 4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону України від 21.12.2000 № 2181-III “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків у разі, якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових деклараціях.

Проте, згідно з підпунктом 4.3.1 Закону, якщо контролюючий орган не може самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків згідно з підпунктом "а" підпункту 4.2.2 статті 4 цього Закону (неподання декларації) у зв'язку з неведенням платником податків податкового обліку або відсутністю визначених законодавством первинних документів, сума податкових зобов'язань платника податків може бути визначена за непрямим методом. Цей метод може застосовуватися також у випадках, коли декларацію було подано, але під час документальної перевірки, що проводиться контролюючим органом, платник податків не підтверджує розрахунки, наведені у декларації, наявними документами обліку у порядку, передбаченому законодавством

Факт неподання декларацій по податкам з прибутку і додану вартість по окремим податковим періодам, неведення податкового обліку, відсутність первинних документів і непідтвердження наведених у поданих деклараціях розрахунків підтверджується матеріалами перевірки. (а.с. 7-10, 24-26)

Неможливість визначення податкових зобов’язань на підставі наявних у товариства і податкового органу документів визначена експертизою.

Отже рішення, прийняті на підставі висновків зазначених в акті перевірки щодо суми податкових зобов’язань(і, відповідно, штрафних санкцій) по податкам на прибуток і додану вартість, є неправомірними, оскільки податкові зобов’язання визначені без дотримання вимог п.4.3 ст.4 Закону України від 21.12.2000 № 2181-III "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94,161-163 КАС України,

господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Скасувати податкові повідомлення –рішення ДПІ у Центральному р-ні м. Миколаєва від 22.06.2007р. №/0 та №/0 в частині податкових зобов’язань і пов’язаних з ним штрафних санкцій, відповідно в сумі 2924171грн. та 1162561грн. і 4324697 та 2501723грн.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя