СУД
Постанова

Іменем України

17
квітня 2008 року

Справа
№ 2-30/14403-2006

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого
судді                                                  Маслової
З.Д.,

суддів                                                                      Лисенко
В.А.,

Дугаренко О.В.,

за
участю представників сторін:

скаржник:  ОСОБА_1, паспорт (особа удостовірена) у с/з
27.03 та 17.04.2008 року;

суб'єкта
оскарження: не з'явився у с/з 27.03 та 17.04.2008 року;

стягувача:
не з'явився у с/з 27.03 та 17.04.2008 року;

розглянувши
апеляційну скаргу боржника
СПД ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду АР Крим (суддя Ловягіна Ю.Ю.) від 04
лютого 2008 року у справі № 2-30/14403-2006

за
скаргою СПД ОСОБА_1
(АДРЕСА_1)

на
дії органу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Красноперекопського
міськрайонного управління юстиції (вул. Сєвєрна, 1, Красноперекопськ,  96000)

стягувач: Кримське республіканське
підприємство "Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного
господарства м. Красноперекопська"
(вул. Привокзальна, 13,  Красноперекопськ,
96003)

ВСТАНОВИВ:

22
листопада 2007 року СПД ОСОБА_1 звернулася до господарського суду АР Крим зі
скаргою на дії Державної виконавчої служби у м. Красноперекопську, у якій
просить визнати недійсними заяву стягувача             № 165806 від 14 листопада 2007
року про заміну сторони у виконавчому провадженні,  постанову ДВС від 24 липня 2007 року про
відкриття виконавчого провадження та постанову ДВС про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження від 27 серпня 2007 року (а.с. 3-4 том
2).

Заявою
від 16 січня 2008 року СПД ОСОБА_1 змінила вимоги, просила визнати недійсною
заяву № 165806 від 14 листопада 2007 року про заміну сторони у виконавчому провадженні
видану ВДВС, визнати недійсними наслідки виконавчих дій відділу державної
виконавчої служби щодо прийняття постанови № 4561 від 04 квітня 2007 року про
відкриття виконавчого провадження, визнати недійсними наслідки виконавчих дій
відділу державної виконавчої щодо прийняття постанови № 10312 від 24 липня 2007
року про відкриття виконавчого провадження, визнати недійсною постанову ВДВС
про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27
серпня 2007 року (а.с. 109-110).

Доводи
скарги мотивовані тим, що заява № 165806 від 14 листопада 2007 року про заміну
сторони у виконавчому провадженні не відповідає вимогам статті 117
Господарського процесуального кодексу України, яка не передбачає заміни сторони
виконавчого провадження. Постанова від 04 квітня 2007 року, про відкриття
виконавчого провадження,  прийнята з
порушенням 10-денного процесуального строку, так як прийняте раніше рішення
набрало законної сили, і ухвала Севастопольського апеляційного господарського
суду була винесена 28 березня 2007 року. Щодо постанови ДВС від 24 липня 2007
року, то СПД ОСОБА_1 з нею не згодна, так як на цей час вже існувала постанова
про відкриття виконавчого провадження від 04 квітня 2007 року і не було
необхідності відкривати нове виконавче провадження (а.с. 109-110 том 2).

Крім
того, ОСОБА_1 також просить визнати недійсною постанову про накладення арешту
на майно боржника та заборону на його відчуження від 27 серпня 2007 року з
підстав, що арешт фактично накладений на майно громадянки ОСОБА_1 - квартиру:  АДРЕСА_1, не було зроблено його опису,
оцінки, не врахований її сімейний стан, так як заявниця заміжня і частка
квартири належить її чоловікові (а.с. 109-110 том 2).

ДВС
проти скарги заперечував, так як постановою від 04 квітня 2007 року було
відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого документу - наказу
господарського суду АР Крим у справі № 2-30/14403-2006, який виконувався у
відповідності з Законом України "Про виконавче провадження" №606.

Відповідно
до частини 2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий
лист був повернутий стягувачу без виконання постановою від 10 липня 2007 року,
у зв'язку з відсутністю майна, на яке могло бути звернено стягнення.

23
липня 2007 року стягувач знову звернувся до ВДВС із заявою про відкриття
виконавчого провадження, яке було відкрито постановою від 24 липня 2007 року
Боржник не виконав в добровільному порядку наказ суду, тому, після проведення
відповідної перевірки майнового стану боржника постановою від 27 серпня 2007
року було накладено арешт на майно боржника та оголошена заборона на його
відчуження квартиру АДРЕСА_1 яка належить боржнику на праві приватної
власності.

З
заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, виконавець звернувся до
господарського суду АР Крим на підставі частини 4 статті 11 закону України «Про
виконавче провадження», так як відбулася зміна найменування юридичної особи і
перереєстровані установчі документи із комунальної власності віднесено до
складу майна АР Крим  (а.с. 99-106 том
2).

10-денний
строк, передбачений статтею 121 - 2 Господарського кодексу України є
процесуальним, а тому підлягає поновленню за заявою стягувача з підстав
поважності причин його  пропуску.

Постановою
господарського суду АР Крим від 04.02.2008 року проведена заміна  стягувача на Кримське республіканське
підприємство ВПВКГ м. Красноперекопська (фактично змінено найменування одного і
того ж підприємства), в іншій частині скарги відмовлено у зв'язку з пропуском
без поважних причин 10-денного строку оскарження.

Розпорядженням
керівництва суду  від 27 березня 2008
року суддю  Ткаченка М.І.  у зв'язку із закінченням суддівських
повноважень замінено на суддю  Дугаренко
О.В.

У
судовому засіданні 27 березня 2008 року СПД ОСОБА_1 наполягала на задоволенні
скарги, а також на явці у судове засідання ВДВС Красноперекопського
міськрайонного управління юстиції, у зв'язку з чим судова колегія відклала
розгляд справи на більш пізніший строк.

17
квітня 2008 року представник ДВС Красноперекопського міськрайонного управління
юстиції  та Кримського республіканського
підприємства  "Виробниче
підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м.
Красноперекопська" (далі -ВПВКГ) не з'явилися, належним чином сповіщені
про час і місце розгляду справи, про причини своєї неявки судову колегію не
повідомили.

Розглянувши
справу повторно, в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу
України, перевіривши матеріали справи, вислухавши СПД ОСОБА_1 присутню 27
березня та 17 квітня 2008 року у судових засіданнях, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої
інстанції норм матеріального та процесуального права і відповідність висновків
суду обставинам справи, судова колегія вважає апеляційну скаргу не підлягаючою
задоволенню з наступних підстав.

Заявою
від  02 січня 2008 року за № 2 стягувач
звернувся до господарського суду АР Крим із заявою про заміну у виконавчому
провадженні стягувача - Красноперекопське виробниче підприємство
водопровідно-каналізаційного господарства на його правонаступника Кримське республіканське
підприємство «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційне
господарство                  м.
Красноперекопська», м. Красноперекопськ (а.с. 99-103 том 2).

На
підтвердження правонаступництва стягувачем надано суду свідоцтво про державну
реєстрацію серії АОО № 530553 та довідку №46-62-36/341 з єдиного державного
реєстру підприємств та організацій, Статут підприємства, де в п. 1.1 вказано,
що Кримське республіканське підприємство «Виробниче підприємство
водопровідно-каналізаційне господарство м. Красноперекопська», є
правонаступником Красноперекопського виробничого підприємства
водопровідно-каналізаційного господарства.

Встановлено,
що рішенням господарського суду АР Крим у справі №2-30/14403 від 18 грудня 2006
року, яке вступило в законну силу постановою Севастопольського апеляційного
господарського суду від 28 березня 2007 року, з СПД ОСОБА_1 на користь  Красноперекопського ВПВКГ  стягнуто 9893,81 грн. заборгованості та
судові витрати 118,00 грн. + 102,00 грн. (а.с. 83-85, 194-201, 222-223, 233 том
1).

Згідно
преамбули Закону України "Про виконавче провадження", цей Закон  визначає умови і порядок виконання рішень
судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню  у  разі
невиконання  їх  у  добровільному
порядку.

За
заявою стягувача від 28 березня 2007 року за № 219, постановою від 04 квітня
2007 року відкрито виконавче провадження за примусовим виконанням наказу
господарського суду №2-30/14403-2006 на підставі вимог статей 3, 18, 24 Закону
України "Про виконавче провадження" за №606 (а.с. 95).

Постанова
скерована на адресу боржника рекомендованою кореспонденцією та вручена особисто
06 квітня 2007 року, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с. 92).

Виконавчий
лист повернутий стягувачу постановою ДВС від 10 липня 2007 року з посиланням на
пункт 2 частини 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у
зв'язку з відсутністю у боржника майна, яке підлягає опису, арешту, відсутній
автотранспорт, грошові вклади, нерухоме майно
(а.с. 81, 82 том 2).

24
липня 2007 року постановою ДВС  повторно
відкрито виконавче провадження за примусовим виконанням наказу господарського
суду АР Крим від 15 лютого 2007 року, якою постановлено авансовий внесок у
розмірі 0,00 грн. повернути стягувачу
(а.с. 78 том 2).

Після
проведення необхідних заходів по виявленню майна боржника, на підставі
відповіді Красноперекопського МБРТІ від 31 липня 2007 року № 3-161  постановою ДВС від 27 серпня 2007 року
накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження,
квартиру №14  вул. Менделєєва, буд.
14/16  (а.с. 68 том 2).

Тобто,
ці дії здійснено ДВС у відповідності з вимогами статей 4 та 5 Закону України
"Про виконавче провадження".

Заявою
про зміну своїх вимог від 16 січня 2008 року СПД ОСОБА_1 просить визнати
недійсними наслідки виконавчих дій відділу державної виконавчої служби щодо
прийняття постанови №4561 від 04 квітня 2007 року про відкриття виконавчого
провадження, визнати недійсними наслідки виконавчих дій відділу державної
виконавчої щодо прийняття постанови № 10312 від 24 липня 2007 року про
відкриття виконавчого провадження, визнати недійсною постанову ВДВС про арешт
майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27 серпня 2007
року.

У
судовому засіданні СПД ОСОБА_1 пояснила, що вона оскаржує не самі постанови про
відкриття виконавчого провадження від 04 квітня 2007 року, 24 липня 2007 року
та про накладення арешту від 27 серпня 2007 року, а наслідки виконавчих дій
шляхом прийняття постанов, а тому 10-денний строк на звернення зі скаргою
до суду, передбачений статтею 121-2 Господарського процесуального кодексу
України, вважає не пропущеним.

Судова
колегія не погоджується з цим доводом СПД ОСОБА_1 з наступних підстав.

Згідно
зі статтею 121 - 2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії
чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником
або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або
з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала
бути вчинена.

Роз'ясненнями
Президії Вищого господарського суду України у своїх  № 04 - 5/365 від 28 березня 2002 року «Про
деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів
України» зазначено, що встановлений у частині першій статті 121-2
Господарського процесуального кодексу України десятиденний строк для подання
скарги є процесуальним і тому, відповідно до вимог статті 53 Господарського
процесуального кодексу України, він може бути відновлений за наявності поважних
причин його пропуску, передбаченого статтею 121-2 Господарського процесуального
кодексу України.

Тому,
для застосування строку не має значення, оскаржуються наслідки виконавчих дій,
чи самі дії.

Стаття
121-2 Господарського процесуального кодексу України передбачає загальний строк
для подання скарги на дії ВДВС.

Норма
статті 53 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що за
заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати
причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і
відновити пропущений строк. Про відновлення пропущеного строку зазначається в
рішенні, ухвалі чи постанові господарського суду.

Судова
колегія зазначає, що СПД ОСОБА_1 звернулася до суду з пропуском 10-денного
строку для подання скарги на дії ДВС, і поясняла у судових засіданнях, що не
вважає строк пропущеним.

Відповідно
до пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 26 грудня 2003 року
за № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність
органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників
виконавчого провадження» судам необхідно враховувати, що в тому разі, коли
законом встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника
зі скаргою до суду, їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за
загальними правилами.

З
огляду на викладене,  скарга СПД ОСОБА_1
щодо визнання недійсними наслідків виконавчих дій відділу державної виконавчої
служби щодо прийняття постанови від 04 квітня 2007 року та від 24 липня 2007
року про відкриття виконавчого провадження, визнання недійсною постанови ДВС
про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27
серпня 2007 року не підлягає задоволенню.

Доводи
СПД ОСОБА_1 про визнання недійсним постанови ДВС про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження від 27 серпня 2007 року з приводу
накладення арешту, яке належить громадянці ОСОБА_1, а не СПД ОСОБА_2, то
судова колегія зазначає наступне.

Згідно
зі статтею 52 Цивільного кодексу України, фізична особа - підприємець
відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім
своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
Фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за
зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим
майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме
їй при поділі цього майна. Це питання вирішується шляхом заявлення позову
чоловіком (дружиною)  про виключення
майна з акту його арешту та  опису, але
не шляхом оскарження дій.

Згідно
з абзацом 7 пункту 8 Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України
від 28 березня 2002 року № 04-5/365 «Про деякі питання практики виконання
рішень, ухвал, постанов господарських судів України», за результатами розгляду
скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника
правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо
здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, чи визнає недійсними
наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби
здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу
відхиляє.

З
урахуванням викладеного, апеляційна скарга боржника СПД ОСОБА_1 не підлягає
задоволенню, дії ДВС м. Красноперекопська здійснені у відповідності з вимогами
спеціального Закону України "Про виконавче провадження"  у рамках повноважень ДВС, є вірними, у
зв'язку з чим відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 101, пунктом 1
статті  103, 105, 106 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.
Апеляційну скаргу СПД ОСОБА_1 відхилити.

2.
Ухвалу господарського суду АР Крим від 04 лютого 2008 року у справі №
2-30/14403-2006 залишити без змін.

Головуючий
суддя
підпис                    З.Д.
Маслова

Судді
підпис                    В.А.
Лисенко

підпис                    О.В.
Дугаренко