ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2008 р.

№
2-169/07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів:

Н.
Дунаєвської, І. Воліка, М. Михайлюка,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні

касаційні
скарги

1)          ОСОБА_1., 2)          ОСОБА_2

на
ухвалу

від
01.11.2007 року

апеляційного
суду Київської області

у
справі

№
2-169/07

за
позовом

ОСОБА_1.

до

1)          ОСОБА_3.,  2)
ЗАТ "Фармреєстр",

треті
особи

1)          ЗАТ "Фармацевтична фірма
"Дарниця",  2)          Державна комісія з цінних паперів
та фондового ринку, 3)"Депозит",

про

про
розірвання договору та спонукання до вчинення дій,  укладання договору на ведення реєстру

В
судове засідання прибули представники сторін:

позивача

ОСОБА_4.
(дов. від 14.01.2008 № 136);

відповідача-1

не
з'явились;

відповідача-2

Заремба
І.А. (дов. від 16.04.2008 № 27);

третьої
особи-1

Первомайський
О.О. (дов. від 22.02.2008 № 115);

третьої
особи-2

Кривоблоцька
О.П. (дов. від 15.10.2007 № 100/17556);

третьої
особи-3

Сарайев
О.Р. (дов. від 19.12.2007 б/н);

прокурор
Генеральної прокуратури України

Сахно
Н.В. (посвід. № 99)

ОСОБА_2

не
з'явились;

ВСТАНОВИВ:

У
травні 2007 року ОСОБА_1. звернувся до Згурівського районного суду Київської
області з позовом про розірвання договору доручення від 15.05.2007, укладеного
позивачем з ОСОБА_3.

Заявою
від 04.06.2007 позивач доповнив свої вимоги та просив суд розірвати договір на
ведення реєстру власників іменних цінних паперів, укладений між ЗАТ
"Фармреєстр" та ЗАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця",
зобов'язати                  ЗАТ
"Фармацевтична фірма "Дарниця" укласти з TOB "Депозит"
договір на ведення реєстру власників іменних цінних паперів ЗАТ
"Фармацевтична фірма "Дарниця", зобов'язати ЗАТ
"Фармреєстр" та Державну комісію з цінних паперів та фондового ринку
негайно передати TOB "Депозит" систему реєстру власників іменних
цінних паперів ЗАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця", а TOB
"Депозит" -прийняти даний реєстр.

Доповідач:
Волік І.М.

Рішенням
Згурівського районного суду Київської області від 21.08.2007 (суддя В.
Паламарчук) позовні вимоги задоволено; розірвано договір на ведення реєстру,
укладений між ЗАТ «Фармреєстр»та ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця»,
зобов'язано ЗАТ «Фармреєстр»та Державну комісію з цінних паперів та фондового
ринку передати до ТОВ «Депозит», а ТОВ «Депозит»прийняти систему реєстру власників
іменних цінних паперів ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», зобов'язано ЗАТ
«Фармацевтична фірма «Дарниця»укласти з ТОВ «Депозит»договір на ведення реєстру
власники іменних цінних паперів ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця».

Рішення
суду про мотивоване тим, що ОСОБА_3. неналежним чином виконував надані йому
повноваження за договором доручення, укладеного між відповідачем-1 та ОСОБА_1.
Крім того, згідно висновків суду першої інстанції, ЗАТ «Фармреєстр»як
реєстроутримувач реєстру ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця»порушив вимоги
Ліцензійних умов провадження діяльності на фондовому ринку -депозитарної
діяльності щодо місцезнаходження товариства, також суд першої інстанції
встановив, що директор                                   ЗАТ
«Фармреєстр»одночасно виконує функції члена наглядової ради ЗАТ «Фармацевтична
фірм «Дарниця»та дійшов висновку, що директор                                ЗАТ
«Фармреєстр»опосередковано володіє акціями, емітованими ЗАТ "Фармацевтична
фірма "Дарниця".

Ухвалою
апеляційного суду Київської області від 01.11.2007 (колегія суддів: Г.
Юровська, О. Данілова, Є. Суханова) рішення Згурівського районного суду
Київської області від 21.08.2007 скасовано, провадження по справі закрито.

Ухвала
суду мотивована тим, що вказаний спір підвідомчий господарським судам як такий,
що виник з корпоративних відносин у спорі між господарським товариством та його
учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а
також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарського товариства, що
пов'язаний із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності
цього товариства, виходячи з такого.

Предметом
позовних вимог є, зокрема, розірвання договору на ведення реєстру власників
іменних цінних паперів ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця»та зобов'язання
укласти новий договір на ведення реєстру з ТОВ «Депозит», а вирішення питання
щодо обрання того чи іншого реєстратора пов'язано з управлінням та діяльністю
всього товариства, а отже, вказаний спір виник саме з корпоративних відносин, тому
провадження у справі в силу приписів                         ч. 1 ст. 310
Цивільного процесуального кодексу України має бути закрито.

ОСОБА_1.
звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій
просить скасувати ухвалу апеляційного суду Київської області від 01.11.2007 та
залишити в силі рішення Згурівського районного суду Київської області від
21.08.2007, а справу передати до Київського апеляційного господарського суду,
посилаючись при цьому на порушення апеляційним судом норм права, зокрема,
порушення підсудності розгляду даного спору.

Також
з касаційною скаргою в порядку ст. 107 ГПК України звернулася        ОСОБА_2, як особа, що не брала участі у
справі, проте вважає, що оскаржувані рішення місцевого суду від 21.08.2007 та ухвала
апеляційного суду від 01.11.2007 безпосередньо стосуються її прав та
обов'язків, як акціонера
ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», і просить про їх скасування та
повернення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1. В обґрунтування касаційної
скарги ОСОБА_2 вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм
процесуального права, а саме, незалучення скаржника до участі у справі; розгляд
справи з порушенням правил підсудності; безпідставне об'єднання позовних вимог;
а також недотримання норм матеріального права.

Перевіряючи
юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту,
Вищий господарський суд України, заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, третіх осіб та думку прокурора, перевіривши матеріали
справи та дослідивши правильність застосування судами першої та апеляційної
інстанції норм права, дійшов висновку, що касаційна           скарга підлягає до задоволення
частково з наступних підстав.

Позовні
вимоги у даній справі заявлені ОСОБА_1., який є акціонером ЗАТ
"Фармацевтична фірма "Дарниця", про розірвання договору
доручення від 15.05.2007, укладеного позивачем з ОСОБА_3., за яким довіритель
(позивач) доручає, а повірений (відповідач-1) зобов'язується від імені та в
інтересах довірителя здійснити перереєстрацію на довірителя права власності на
прості іменні акції емітента - ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», отримані від
ОСОБА_1, та вчиняти інші юридичні дії.

Крім
того, за уточненими позовними вимогами ОСОБА_1. просить суд розірвати договір
на ведення реєстру власників іменних цінних паперів, укладений між ЗАТ
"Фармреєстр" та ЗАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця",
зобов'язати ЗАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця" укласти з TOB
"Депозит" договір на ведення реєстру власників іменних цінних паперів
ЗАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця", зобов'язати ЗАТ
"Фармреєстр" та Державну комісію з цінних паперів та фондового ринку
негайно передати TOB "Депозит" систему реєстру власників іменних
цінних паперів ЗАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця", а TOB
"Депозит" -прийняти даний реєстр.

Відповідно
до ст. 58 ГПК України в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог,
зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами; суддя має право
об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж
самі сторони, в одну справу, про що зазначається в ухвалі про порушення справи
або в рішенні.

Під
вимогою слід розуміти матеріально-правову вимогу, тобто предмет позову.

Згідно
з процесуальними вимогами дозволяється об'єднувати вимоги, які пов'язані між
собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава
позову -це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача, отже вимоги
повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких ґрунтуються ці
вимоги. Таким чином, можна об'єднати вимоги, якщо обставини, на яких вони
ґрунтуються, підтверджуються тими самими доказами.

Наведені
обставини свідчать про порушення судом передбачених процесуальним законом
правил об'єднання позовних вимог, адже заявлені у даній справі позовні вимоги
не зв'язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, та не є
однорідними.

Законом
України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо
визначення підсудності справ з питань приватизації та з корпоративних
спорів" № 483-V від 15.12.2006 до підвідомчості господарських судів
віднесено справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між
господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому
числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами)
господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та
припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів. Зазначеним
законом також визначено поняття корпоративних відносин як відносин, що виникають,
змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Відповідно
до ч. 1 ст. 167 ГК України, яка визначає зміст корпоративних прав, корпоративні
права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні)
господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в
управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку
(дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої
відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та
статутними документами.

Підвідомчість
справ загальним і господарським судам визначається законодавством. У разі
відсутності прямої вказівки закону застосовується принцип розмежування
підвідомчості за суб'єктним складом. Зокрема, на підставі                                             ст. 1 ГПК
України господарським судам підвідомчі спори щодо захисту порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів підприємств, установ,
організацій, інших юридичних осіб (у тому числі іноземних), громадян, які
здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи. При цьому
справи, що виникають з корпоративних відносин, на підставі                                п. 4 ч. 1 ст.
12 ГПК України підвідомчі господарським судам незалежно від того, які особи
-юридичні чи фізичні -є учасниками корпоративних відносин, з яких виник спір.
Тому, якщо стороною у справі є фізична особа, вирішального значення при
розмежуванні юрисдикцій набуває питання, чи є дана справа такою, що виникає з
корпоративних відносин.

Як
випливає зі змісту п. 1 ч. 4 ст. 12 ГПК України, до корпоративних спорів
належать спори між учасниками (акціонерами) господарського товариства з приводу
створення, припинення товариства та управління його діяльністю. Оскільки
установчі документи господарського товариства затверджуються під час створення
товариства, подаються для державної реєстрації товариства та в подальшому
регулюють відносини з приводу управління господарським товариством, спори за
позовами учасників товариства про визнання недійсними установчих документів
товариства або їх частини, змін до них належать до корпоративних і вирішуються
господарськими судами за місцезнаходженням відповідних господарських товариств.

Пункт
4 ч. 1 ст. 12 ГПК України передбачає такий склад сторін корпоративного спору:
1) учасник (акціонер, засновник) господарського товариства, в тому числі такий,
що вибув, та товариство або 2) учасники (акціонери, засновники) господарського
товариства у спорі між ними, пов'язаному із створенням, діяльністю, управлінням
та припиненням цього товариства.

До
виключної компетенції господарських судів відносяться справи у спорах між
учасниками (акціонерами, засновниками)
господарського товариства та господарським товариством, пов'язані з
реалізацією та захистом корпоративних прав.

До
корпоративних спорів належать також спори за позовами учасників (акціонерів)
господарських товариств про визнання недійсними правочинів, укладених
товариством, якщо позивач обґрунтовує
позовні вимоги порушенням його корпоративних прав або інтересів.

У
вирішенні питання про підвідомчість спорів щодо внесення або визнання  недійсними
змін  до  реєстрів
власників іменних цінних паперів,
укладення, зміни, розірвання або визнання недійсними договорів на
ведення реєстрів власників іменних  цінних
паперів  за  позовами
акціонерів  господарським  судам
необхідно враховувати,  що
відносини з обліку прав власності на цінні папери є   такими,
що   пов'язані  з
реалізацією  корпоративних  прав.

Відповідно
до абзацу  третього  частини
першої  статті  5
Закону України   "Про  Національну
депозитарну  систему  та
особливості електронного обігу цінних паперів в Україні" права
на  участь в управлінні,  одержання доходу тощо,  які випливають з іменних цінних паперів  (тобто
посвідчуються  цінними  паперами),
можуть  бути  реалізовані
з  моменту  внесення
змін  до  реєстру власників  іменних
цінних  паперів.

Обов'язок  із
забезпечення належного  обліку
власників іменних цінних паперів покладається на емітента.  У
частині  першій  статті
9   Закону   України
"Про Національну  депозитарну
систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні"
визначено,  що емітент шляхом  укладення відповідного  договору
зобов'язаний  доручити реєстратору
ведення реєстру власників іменних цінних паперів, якщо кількість власників
іменних  цінних  паперів
емітента перевищує кількість,
визначену Державною  комісією  з
цінних  паперів  та
фондового  ринку   як максимальну   для
організації   самостійного   ведення
реєстру емітентом.

Таким
чином,  шляхом  укладення
договору  на  ведення реєстру   власників
іменних   цінних   паперів
емітент  доручає реєстратору
виконувати  його  обов'язки
перед  власниками  цінних паперів.

Відповідальність
за належну організацію обліку власників іменних
цінних  паперів  законодавство
покладає   на   емітента:
відповідно  до  абзацу
другого  частини  першої
статті  9 Закону України  "Про
Національну  депозитарну  систему
та   особливості електронного  обігу
цінних паперів в Україні" доручення емітентом реєстратору
вести  реєстр  власників
іменних  цінних  паперів
не знімає  з  емітента відповідальності за виконання
зобов'язань,  що випливають з угод щодо
цінних паперів.

Таким
чином, судам слід виходити з того, що спори за позовами акціонерів до реєстраторів,
пов'язані з внесенням змін до реєстрів власників іменних цінних паперів,
укладенням, зміною, розірванням, визнанням
недійсними  договорів  на
ведення  реєстру власників іменних
цінних паперів, безпосередньо стосуються прав і обов'язків акціонерного
товариства.

Тому
акціонерне товариство  є  учасником названих спорів.  Враховуючи наведене,  а також і те,
що підстави таких позовів пов'язані з реалізацією акціонерами їх
корпоративних прав  та інтересів,  зазначені спори є корпоративними і підлягають
розгляду в господарських судах.

Місцеві
загальні суди після набрання чинності Законом N 483-V від 15.12.2006 завершують
розгляд зазначених справ за заявами, провадження по яких відкрито до
29.12.2006, у порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.
Заяви, провадження по яких не відкрито місцевими загальними судами до
29.12.2006, передаються на розгляд відповідним місцевим господарським судам.

Таким
чином, господарський суд апеляційної інстанції доходить висновку, що спір у
даній справі в частині позовних вимог про розірвання договору на ведення
реєстру власників іменних цінних паперів, укладений між ЗАТ
"Фармреєстр" та ЗАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця",
зобов'язання ЗАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця" укласти з TOB
"Депозит" договір на ведення реєстру власників іменних цінних паперів
ЗАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця", зобов'язання ЗАТ
"Фармреєстр" та Державну комісію з цінних паперів та фондового ринку
негайно передати TOB "Депозит" систему реєстру власників іменних
цінних паперів ЗАТ "Фармацевтична фірма "Дарниця", а TOB
"Депозит" -прийняти даний реєстр, виник з корпоративних відносин і
повинен був розглядатись господарським судом за місцезнаходженням товариства.

Згідно
з ч. 2 ст. 111-10 ГПК України порушення норм процесуального права є в
будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого або постанови
апеляційного господарського суду, якщо рішення прийнято господарським судом з
порушенням правил виключної підсудності.

Відповідно
до п. 3 ч. 1 ст. 111-9 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду
касаційної скарги (подання) має право скасувати рішення першої інстанції або
постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд до суду
першої інстанції, якщо суд припустився порушень, передбачених частиною другою
статті 111-10 цього Кодексу.

За
наведених обставин, господарський суд касаційної інстанції доходить висновку,
що рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції
підлягають скасуванню зі стадії порушення провадження у справі, а справа -
направленню на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Керуючись
ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні
скарги ОСОБА_1. та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу
апеляційного суду Київської області від 01.11.2007 року та рішення Згурівського
районного суду Київської області від 21.08.2007 року у справі                № 2-169/07 скасувати зі стадії
порушення провадження у справі.

Справу
направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Головуючий,
суддя
Н. Дунаєвська

Судді:
І.Волік

М.
Михайлюк