ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

"04" серпня 2008 р. № 02-03/2120/2

Суддя О.В.Конюх, розглянувши матеріали

за заявою                     ТОВ «Тиара» (08300, м. Бориспіль, вул. Ушакова, 23),

до                               Української міської ради (м. Українка, пл.. Шевченка, 1)

про                              розірвання договору,

ВСТАНОВИВ:

заявник –ТОВ «Тиара», м. Бориспіль звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 27.05.2008р. № 226 до відповідача –Української міської ради, в якому просить суд розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений між відповідачем та позивачем 30.08.2005р.

Згідно до пунктів 2, 3, 10 частини першої ст. 63 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано повного найменування сторін, їх поштових адрес, якщо в позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обґрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми, не подано доказів оплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої ст. 54 ГПК України, яка визначає форму та зміст позовної заяви, позовна заява повинна містити найменування, місцезнаходження, ідентифікаційні коди суб’єктів господарської діяльності –сторін, зміст позовних вимог, виклад обставин, на яких вони ґрунтуються, зазначення доказів, що підтверджують позов, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються, законодавство, на підставі якого подається позов. В порушення зазначених вимог позивачем у вступній частині позовної заяви не зазначено повну адресу позивача, а лише абревіатуру. Крім того, позивачем не вказано повної поштової адреси відповідача –не зазначені поштовий індекс, область, район. Відповідно суд робить висновок про те, що у заяві не вказано повного найменування сторін, їх поштових адрес.

Крім того, позивачем не зазначено законодавство, яке передбачає його право наймача в даному випадку вимагати розірвання договору. Також позивачем в якості доказів оплати орендної плати за землю подані копії платіжних доручень, на яких відсутня відмітка банку про проведення платежу. Таким чином, подана позовна заява не відповідає формі та змісту позовної заяви, не містить викладу обставин та норм закону, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Як вбачається з поданих позовних матеріалів, до позову додана копія платіжного доручення від 13.06.2008р. № 457 на оплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 180,00 грн. Згідно із частиною другою ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд не приймає в якості належного доказу оплати позивачем витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу зазначену копію платіжного доручення, оскільки відповідно до вимог пункту 12 постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2005, № 1258 "Про затвердження Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов'язаних з розглядом цивільних та господарських справ, та їх розмірів" документом про оплату витрат є квитанція установи банку або відділення поштового зв'язку, які прийняли платіж, платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення. Тобто єдиним доказом, який підтверджує належну оплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, є оригінал платіжного документу з відміткою банку про проведення платежу. Подана копія платіжного доручення не містить відмітки банку про проведення платежу, з поля «призначення платежу»не вбачається, до якого суду і який саме позов оплачено зазначеним платіжним дорученням.

В разі повторного звернення до господарського суду із позовною заявою позивачу слід також звернути увагу, що згідно із частиною другою ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, тобто копії, засвідченій підписом повноважної особи із зазначенням її посади, прізвища та дати засвідчення копії, із прикладенням печатки. Згідно із ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Додані до позовної заяви незасвідчені ксерокопії документів, взагалі не можуть бути прийняті судом в якості доказів в розумінні ст.ст. 36, 43 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.8 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993р. №7-93 “Про державне мито”, пунктом 12 постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2005, № 1258 "Про затвердження Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов'язаних з розглядом цивільних та господарських справ, та їх розмірів", пунктами 2, 3, 10 частини першої ст.63, ст.86 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ТОВ «Тиара», м. Бориспіль про разом з доданими до неї матеріалами (всього на 21 аркуші, в тому числі оригінали: платіжного доручення від 13.06.2008р. № 456, фіскального чеку «Укрпошти»від 10.06.2008р. № 3341, реєстру рекомендованих листів від 10.06.2008р., конверту № 125, в якому надійшли позовні матеріали) повернути заявнику без розгляду.

Державне мито, сплачене за платіжним дорученням від 13.06.2008р. № 456 в сумі 85,00 грн. (вісімдесят п’ять гривень) підлягає поверненню з державного бюджету.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

Суддя                               Конюх О.В.