ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

05.05.08                                                                                           Справа № 2/305

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Юрченко Я.О.,

Зварич О.В.

при секретарі Горбач Ю.Б.,

за участю представників:

від позивача –Прищепа О.С., Хазов Ю.М., Остапчук А.А.

від відповідача –Діонісьєв І.М., Голуб В.Є.

від третьої особи-1 - не з’явився

від третьої особи-2 - не з’явився

від прокуратури - Макогон Ю.І.

розглянув апеляційну скаргу Рівненської об’єднаної державної податкової інспекції, вих.№809/10-10 від 12.01.2005 року

на рішення господарського суду Рівненської області від 21.12.2004 року (підписане 04.01.2005 року), суддя Марач В.В.

у справі № 2/305

за позовом Державної податкової інспекції у Рівненському районі (правонаступник Рівненської об’єднаної державної податкової інспекції), м.Рівне

до відповідача Агрофірми «Зоря», с.Зоря

третя особа на стороні позивача - Головного управління Державного казначейства України у Рівненській області (правонаступник Відділення державного казначейства у Рівненської районі Рівненської області), м.Рівне

третя особа на стороні позивача - Відкрите акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»в особі філії ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України»у м.Рівне

за участю Прокуратури Рівненської області

про стягнення 43886853,98 грн.

в с т а н о в и в :

рішенням господарського суду Рівненської області від 21.12.2004 року по справі №2/305 відмовлено в позові Рівненської ОДПІ до Агрофірми «Зоря»про стягнення 43886853,98 грн.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2005 року у справі №2/305 зазначене вище рішення скасовано, позов задоволено, стягнено з Агрофірми «Зоря»43886853,98 грн. заборгованості по кредитній угоді від 16.12.1997 року.

Вищий господарський суд України ухвалою від 22.03.2006 року керуючись розділом VII «Прикінцевих та перехідних положень»Кодексу адміністративного судочинства України , ст.86 ГПК України касаційну скаргу арбітражного керуючого - ліквідатора Агрофірми «Зоря»разом із справою №2/305 надіслав Вищому адміністративному суду України за підвідомчістю.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 27.10.2008 року відкрив касаційне провадження, а ухвалою суду від 19.09.2007 року закрив касаційне провадження за касаційною скаргою Агрофірми «Зоря»на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2005 року, касаційну скаргу разом зі справою повернув Вищому господарському суду України за підвідомчістю, мотивуючи тим, що спірні правовідносини мають цивільно-правовий характер, оскільки вони засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності їх учасників, жоден з яких не уповноважений здійснювати управлінські адміністративні функції стосовно іншого в рамках укладеної кредитної угоди.

Таким чином, ВАСУ прийшов до висновку, що даний спір не є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.02.2008 року постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2005 року у справі №2/305 скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд до Львівського апеляційного господарського суду.

Апеляційна скарга Рівненської ОДПІ від 12.01.2005 року вих.№809/10-10 мотивована тим, що судом першої інстанції при вирішенні спору не застосовано ст.1 Бюджетного кодексу України, не враховано ст.35 ГПК України, оскільки постановою Верховного Суду України у справі про банкрутство №8/317-Б/96 даний борг визнаний за боржником з описом підстав його виникнення.

Представники скаржника (позивача) та прокурор вимоги апеляційної скарги підтримали, просили задоволити в повному обсязі.

Представники відповідача просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, з підстав наведених у відзиві на апеляційну скарги, зокрема вказували на те, що скаржник помилково відносить правовідносини по даній справі до бюджетних, а не до цивільно-правових.

Судом взято до уваги те, що в матеріалах справи наявна заява Головного управління державного казначейства України у Рівненській області, в якій останнє просить здійснити процесуальне правонаступництво третьої особи - Відділення державного казначейства у Рівненської районі Рівненської області на Головне управління державного казначейства України у Рівненській області.

Поряд з цим, представники позивача просили замінити Рівненську ОДПІ на її правонаступника Державну податкову інспекцію у Рівненському районі.

Враховуючи наведене, керуючись ст.25 ГПК України, судова колегія здійснює заміну позивача та третьої особи (Відділення державного казначейства у Рівненської районі Рівненської області) їх правонаступниками.

Оскільки явка представників сторін та третіх осіб не визнавалась обов’язковою, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників третіх осіб.

Із відзиву на апеляційну скаргу вбачається, що Відділення Державного казначейства підтримує апеляційну скаргу Рівненської ОДПІ, просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області по справі №2/305 від 21.12.2004 року , прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги Рівненської ОДПІ в повному обсязі.

ВАТ «Укрексімбанк»також підтримує апеляційну скаргу Рівненської ОДПІ, просить її задоволити, рішення скасувати, прийняти нове, позов задоволити, оскільки вважає, що відносини щодо погашення заборгованості перед державним бюджетом України виникають у процесі виконання бюджетів, а тому є бюджетними і регулюються бюджетним законодавством України. Згідно ст.1 ЦК України до бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

16 грудня 1997 року між Міністерством фінансів України (кредитор) та агрофірмою "Зоря" (позичальник) було укладено кредитну угоду, відповідно до якої кредитор надав позичальнику кредит в сумі 11.700.000,0 німецьких марок шляхом виконання кредитором зобов'язань позичальника по погашенню та обслуговуванню іноземного кредиту, строк виконання яких настав 01.07.1997 р., на умовах повернення та строковості, з яких 9.400.416,0 нім. марок складає суму на погашення основного боргу, 2.290.418,78 нім. марок - на виплату відсотків, 9.165,22 нім. марок на оплату комісій. Відповідно до п. 4.3 угоди позичальник зобов'язується погасити кредит до 30.12.1998 року шляхом перерахування суми кредиту на рахунок кредитора.

12 листопада 1993 року між Міністерством сільського господарства і продовольства України, агрофірмою "Зоря" та Міністерством фінансів України укладений договір № 68 про надання Міністерством фінансів України бюджетної позички Мінсільгосппроду для агрофірми "Зоря" Рівненського району Рівненської області, відповідно до якого Мінфін зобов'язувався в листопаді 1993 року надати Мінсільгосппроду для агрофірми "Зоря" бюджетну позичку в сумі десять мільярдів карбованців, а платник позички - агрофірма "Зоря" зобов'язалася забезпечити повне повернення одержаних коштів і процентів за користування позичкою в загальній сумі 12.733.333 тис. крб. в наступні терміни:

01 січня 1996 року - 2.000.000 тис. крб.;

01 липня 1996 року - 3.000.000 тис. крб.;

01 січня 1997 року — 7.733.333 тис. крб.

Як випливає з вищенаведеного, кінцевий строк повернення кредиту та позики відповідно до 30.12.1998 р. та до 01.01.1997 року.

Рівненська ОДПІ звернулася до суду з позовом до Агрофірми "Зоря" про стягнення заборгованості за кредитною угодою від 16.12.1997 р., укладеною між Міністерством фінансів України та відповідачем, в сумі 43886853,98 грн., в т.ч. 29036439,31 грн. основного боргу та 14850414,67 грн. пені.

Під час розгляду справи позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з Агрофірми «Зоря»заборгованість по кредитній угоді від 16.12.1997 року в сумі 43781600,31 грн. та 87254,34 грн. відсотків та пені за договором про надання Міністерством фінансів бюджетної позички Мінсільгосппроду для Агрофірми "Зоря" Рівненського району Рівненської області № 68 від 12.11.1993 р., укладеним між Міністерством сільського господарства і продовольства України, Агрофірмою "Зоря" та Міністерством фінансів України.

Слід зазначити про те, що позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою 25.08.2004 року, тобто після спливу трьохрічного строку позовної давності, встановленої ст. 71 Цивільного кодексу УРСР та ст. 257 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 80 ЦК УРСР та ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач заявив про застосування позовної давності.

Посилання скаржника (позивача) на те, що це є бюджетні відносини і цивільне законодавство до них не застосовується, не ґрунтуються на діючому законодавстві України.

Відповідно до ст. 1 Бюджетного кодексу України, цим кодексом регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів та розгляд звітів про їх виконання, а також контролю за виконанням Державного бюджету України та місцевих бюджетів.

Відносини, що виникли з кредитної угоди від 16.12.1997 р. та договору № 68 від 12.11.1993 р. не підпадають під дію ст. 1 вказаного кодексу, так як не стосуються складання, розгляду, затвердження та виконання бюджетів, розгляду звітів про їх виконання та контролю за виконанням бюджетів.

Відповідно до ст. 20 Бюджетного кодексу України дано визначення учасників бюджетного процесу, зокрема вказано, що такими є органи та посадові особи, які наділені бюджетними повноваженнями. Агрофірма "Зоря", яка є стороною в кредитній угоді та договорі № 68, не є учасником бюджетного процесу і не наділена бюджетними повноваженнями, отже на неї не може поширюватися дія Бюджетного кодексу України.

По своїй правовій природі вищевказані правовідносини є саме цивільно-правовими і мають регулюватися нормами Цивільного кодексу України, а саме тими, які стосуються позики та кредиту. Зокрема, в ст. 1046 ЦК України вказано, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Апеляційним господарським судом при розгляді апеляційної скарги також взято до уваги постанову Вищого адміністративного суду України по даній справі (арк.справи 75 т.ІІ), якою встановлено, що спірні правовідносини мають цивільно-правовий характер, оскільки вони засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності їх учасників, жоден з яких не уповноважений здійснювати управлінські адміністративні функції стосовно іншого в рамках укладеної кредитної угоди (ухвала від 19.09.2007 р. (а.с. № 74-76 том ІІ)).

Вказане судове рішення Вищого адміністративного суду України не скасовано в установленому діючим законодавством порядку та є чинним.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Отже, до того часу, поки не буде скасована ухвала Вищого адміністративного суду України від 19.09.2007 р. у даній справі, судові інстанції мають керуватися встановленими в ній фактами.

Таким чином, за наявності судового рішення Вищого адміністративного суду України, винесеного після постанови апеляційного господарського суду у справі, висновок останнього про те, що даний спір відноситься до бюджетних правовідносин, не може бути визнаний юридично спроможним.

Судом також взято до уваги постанову Вищого господарського суду України від 13.02.2008 року по даній справі (арк. справи 97 т.ІІ), де вказано, що при новому розгляді апеляційному господарському суду слід переглянути рішення місцевого господарського суду з врахуванням положень цивільного законодавства України та дотриманням норм господарського процесуального законодавства.

Враховуючи наведене колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що доводи скаржника про скасування рішення місцевого суду є безпідставними.

Рішення місцевого суду прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.101,103,105 ГПК України, суд,

постановив:

рішення господарського суду Рівненської області від 21.12.2004 року по справі №2/305 залишити без змін, а апеляційну скаргу Рівненської об’єднаної державної податкової інспекції без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя: Якімець Г.Г.

Судді: Юрченко Я.О.

Зварич О.В.