ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
І м е н е м У к р а ї н и
РІШЕННЯ

22 липня 2008 р.            Справа 4/75-08

Господарський суд Вінницької області у складі:

Головуючого судді В. Білоуса

При секретарі судового засідання А. Логінові

за участю представників:

позивача : С. Луньов - за довіреністю;

відповідача : не з'явився з невідомих для суду причин.

Місце розгляду справи : приміщення суду,кімн.№1114

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-фінансова група "Простор", вул. Вузлова, 12, м. Донецьк, 83095, до товариства з обмеженою відповідальністю "Цукровий завод "Махаринецький", вул. Леніна, 1, с. Махаринці, Козятинський район, Вінницька область, 22141, про стягнення 401 414 грн., в т.р. 364 000 грн. боргу за фізичну охорону об'єкта, згідно договору № 0086 від 06.12.2007р., 13 569 грн. 92 коп. - процентів за користування грошовими коштами, 4430 грн. в якості компенсації за відрядження, 19 413 грн. 33 коп. (збитки, банківський процент), -

ВСТАНОВИВ:

Відповідач у відзиві на позов, наданому в листі № 493 від 16.07.2008р. з порушенням терміну, встановленого ухвалою від 05.06.2008р., заперечив проти позовних вимог про стягнення 19 413 грн. 33 коп. - збитків (банківський процент), 4430 грн. витрат на відрядження, 13 569 грн. 92 коп. - процентів за користування грошовими коштами. Свої заперечення мотивував тим, що згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Згідно ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення в сфері господарювання шляхом застосування до правопорушника господарських санкцій на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Законом не передбачений розмір та порядок нарахування процентів за користування грошовими коштами для даних відносин між позивачем та відповідачем, а також сторони не встановили договором, право позивача на нарахування процентів відповідачу за користування грошовими коштами та їх розмір. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення процентів за користування грошовими коштами є необґрунтованими.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач не надав доказів того, що він поніс витрати на відрядження саме через не поставку відповідачем цукру. Вважають, що вина відповідача в заподіянні збитків позивачу у вигляді сплати відсотків банку не доведена позивачем, оскільки сторони не обумовлювали отримання позивачем банківського кредиту для виконання взятих на себе зобов'язань по оплаті відповідачу за товар, а також не передбачали, що у разі невиконання зобов'язання відповідач відшкодує позивачу відсотки за користування кредитом. Позивач заздалегідь планував свою діяльність з залученням кредитних коштів, та в даній ситуації позивач самостійно на власний ризик прийняв рішення щодо отримання кредитного траншу і розпорядження ним та передбачав, що наслідком такого кредитування стане сплата відсотків банку. З вищевикладеного виходить, що первинним причинним зв'язком в завданні збитків в вигляді сплати відсотків банку позивача є дії позивача по залученню кредитного траншу.

Позивач вимоги ухвали від 01.07.2008р. про надання доказів, в термін вказаний в цій ухвалі не виконав. Листи Вінницької та Донецької дирекції УДППЗ "Укрпошта" від 18.07.2008р., свідчать про те, що ухвала від 05.06.2008р. надійшла в м. Донецьк 20.06.2008р., але не була вручена позивачу, попри намагання лиштоношів це зробити, внаслідок протиправної бездіяльності самого позивача, не укладення ним договору на доставку пошти.

Представник позивача в судовому засіданні подав клопотання про уточнення позовних вимог, в якому відмовився від позовних вимог про стягнення 4 430 грн. витрат на відрядження в зв'язку з їх недоведеністю, змінив позовні вимоги в частині стягнення 13 569 грн. 92 коп. процентів за користування грошовими коштами на вимоги про стягнення 13 569 грн. 92 коп. - пені. Решту позовних вимог підтримав, з підстав вказаних в позовній заяві. З огляду на права надані ст. 22 ГПК України, довіреністю № 17/07 від 17.07.2008р., суд приймає відмову позивача від позовних вимог про стягнення 4 430 грн. витрат на відрядження. Провадження у справі щодо цих позовних вимог підлягає припиненню згідно п. 4 ст. 80 ГПК України. Також суд задовольняє клопотання позивача про зміну позовних вимог в частині стягнення 13 569 грн. 92 коп. процентів за користування грошовими коштами на вимоги про стягнення 13 569 грн. 92 коп. - пені.

З огляду на те, що відповідач надав відзив на позов, суд приходить до висновку про те, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши надані в справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд на підставі ст. 655, 693 ЦК України прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в сумі 364000 грн. боргу, який виник від не поставки 130 тон цукру на суму попередньої оплати за договором купівлі-продажу № 0086 від 06.12.2007р.. Вимоги про стягнення 19413 грн. 33 коп. –збитків (банківський кредит) підлягають залишенню без розгляду на підставі п. 5 ст. 81 ГПК України. До такого висновку суд прийшов з огляду на таке.

06.12.2007р. між відповідачем (в договорі «Продавець») та позивачем (в договорі «Покупець») було укладено договір купівлі-продажу. За цим договором відповідач брав зобов'язання передати, а позивач купити та оплатити 130 тон цукру-піску за ціною 2800 грн. за тону, з урахуванням ПДВ. Відповідно до п. 4.4 договору відповідач мав остаточно відвантажити цукор-пісок 12.12.2007р.. В п. 5.1 договору сторони домовилися, що оплата за цукор має бути проведена в національній валюті України, в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на рахунок відповідача на протязі 3-х банківських днів з моменту виставлення рахунку-фактури. 06.12.2007р. відповідач виставив позивачу рахунок-фактуру № 137 від 06.12.2007р. на суму 364000 грн. в якому умовою продажу товару вказано «Попередня оплата». Посилання на договір купівлі-продажу № 0086 від 06.12.2007р. відсутнє. Платіжним дорученням № 503 від 06.12.2007р. стверджується перерахування позивачем відповідачу 364000 грн. за цукор-пісок, згідно рахунку № 137 від 06.12.2007р., в якості попередньої оплати за товар. З огляду на зміст договору № 0086 від 06.12.2007р., взяті в ньому зобов'язання, суд приходить до висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з купівлі-продажу товару, які регулюються ст. 655 ЦК України та іншими статтями глави 54 названого Кодексу. Причиною виникнення спору є невиконання відповідачем зобов'язань щодо поставки позивачеві 130 тон цукру-піску на суму попередньої оплати, в термін обумовлений в договорі. Відповідач своїх зобов'язань щодо поставки позивачеві 130 тон цукру-піску на суму попередньої оплати –364000 грн. не виконав. Доказів, які б свідчили протилежне, суду не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Тому вимоги про стягнення 364000 грн. боргу є законними та обґрунтованими належними доказами.

Зміст ст. 231 ГК України, 551 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»№ 543/96 ВР від 22.11.1996р. свідчать про те, що відповідальність у вигляді пені за прострочення терміну поставки товару, несвоєчасне виконання грошових зобов'язань має бути передбачена в договорі. Оскільки відповідальність в договорі № 0086 від 06.12.2007р. і в законі за не поставку товару, несвоєчасне повернення попередньої оплати не передбачено, то й відсутні правові підстави для стягнення 13569,92 грн. пені. Окрім того, позивач змінюючи предмет щодо цих позовних вимог не вказав, яке порушення він просить стягнути пеню.

Згідно ст. 33, 34, 43 ГПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення 19413,33 грн. від банківського проценту позивач надав копії договору відновлювальної кредитної лінії № 165/53/50, додатку № 1 (Тарифи на послуги по наданню кредитів, лист –заявку на кредит), транш № 284 від 06.12.2007р., платіжне доручення № 503 від 06.12.2007р. про перерахування 364000 грн. відповідачу.

Ухвалами від 05.06.2008р., 01.07.2008р. від позивача вимагалося надати суду первинні бухгалтерські документи (платіжні доручення, банківські витяги) як докази проведених, отриманих оплат, договори і докази їх виконання; докази в обґрунтування всіх обставин, вказаних в позовній заяві; докази про необхідний причинний зв'язок між понесеними збитками та не поставкою відповідачем цукру; докази про дату, суму понесених збитків; докази про те, що не поставка відповідачем цукру в будь-якому випадку призвела до збитків від банківських процентів в сумі 19 413 грн. 33 коп.; докази відсутності у позивача обігових коштів в сумі 364 000 грн. і неможливості їх повернути банку поручителем. Також вимагалося у випадку невиконання вимог даної ухвали надати обґрунтовані письмові пояснення цього.

Названі докази витребовувались судом, оскільки позивач, всупереч вимогам ст. 33, 34 ГПК України, не надав із позовною заявою доказів понесення ним збитків у вигляді сплати ним банку 19413,33 коп. відсотків за користування кредитом. Вказані докази не були надані позивачем двічі в порушення вимог ухвал від 05.06.2008р., 01.07.2008р.. Пояснення причин цього і доказів, які б свідчили про поважність причин ненадання додаткових доказів також не були надані позивачем. Тому суд вжив всі, надані йому законом повноваження і всіх залежних від нього заходів для з'ясування причин ненадання додаткових доказів, але не зміг цього зробити в зв'язку із зловживанням позивачем своїми правами та ухиленням від своїх обов'язків. В зв'язку з цим, суд приходить до висновку про те, що вимоги про надання вказаних доказів не виконані позивачем без поважних причин.

Ненадання позивачем вказаних доказів не дозволяє вирішити спір щодо вимог про стягнення 19413,33 грн. –збитків від сплати банківського проценту. Тому позов щодо цих позовних вимог підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 5 ст. 81 ГПК України.

Судові витрати на державне мито в сумі 4015 грн., на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн., а всього в загальній сумі 4133 грн. на підставі ч. 1, 2, 5 ст. 49 ГПК України підлягають розподілу між позивачем та відповідачем пропорційно задоволених вимог, і зокрема 90,6% або 3744,50 грн. на відповідача та 9,4% або 388,50 грн. на позивача.

Керуючись ст.. 4-5, 22, 28, 32, 33, 34, 36, 43, ч. 1, 2, 5 ст. 49, ст. 80, п. 5 ч. 1 ст. 81, ст.ст. 82-84, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі щодо вимог про стягнення 4430 грн. витрат на відрядження припинити.

2. Позов щодо вимог про стягнення 19413,33 грн. збитків від сплати банківського проценту залишити без розгляду.

3. Позов задовольнити частково в сумі 364000 грн. боргу від не поставки цукру на суму попередньої оплати. У вимогах про стягнення 13569,92 грн. пені відмовити. Судові витрати на держмито та ІТЗ в загальній сумі 3744,50 грн. покласти на відповідача , в сумі 388,50 грн. на позивача.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Цукровий завод "Махаринецький", вул. Леніна, 1, с. Махаринці, Козятинський район, Вінницька область, 22141, (неповна інформація про реквізити: р/р в Козятинському відділенні ВФ ВАТ "Кредитпромбанку" м. Козятин, МФО 302623, ІПН 88, виконання здійснити в порядку ст.50 та інших статей ЗУ «Про виконавче провадження») на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-фінансова група "Простор", вул. Вузлова, 12, м. Донецьк, 83095, (неповна інформація про реквізити: р/р 4880 у Кіровському відділенні ДОФ АКБ "Укрсоцбанк" м. Донецьк, МФО 334011, ІПН 50) 364000 грн. боргу від не поставки цукру на суму попередньої оплати, 3744,50 грн. для відшкодування судових витрат на державне мито та інформаційно - технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

3.Копії даного рішення направити позивачу, відповідачу рекомендованими листами або вручити їх повноважним представникам під розписку.

Вступну та резолютивні частини рішення оголошено 22.07.2008р. Повний текст рішення відповідно до ст.84 ГПК України оформлений і підписаний 24.07.2008р. Рішення набирає законної сили на протязі 10-ти днів з дня повного оформлення і підписання його тексту суддею.

Суддя В.Білоус

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу

3 - відповідачу