ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2008 р.

№ 7/311

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Остапенка М.І. (головуючий),

Харченка В.М.,

Борденюк Є.М.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні у м. Києві

за участю представника позивача:

Чижевської Р.В., Рак О.В.

касаційну скаргу

Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на постанову

від 08.04.2008

Донецького апеляційного

господарського суду

та на рішення

від 14.02.2008

у справі

№ 7/311

господарського суду

Донецької області

за позовом

Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до

Комунального підприємства "Красноармійськтепломережа"

про

стягнення грошової суми

В судове засідання представник відповідача не з’явився, про час і місце слухання справи сторони були повідомлені належним чином.

В судовому засіданні 10.07.2008 оголошувалась перерва до 17.07.2008.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2007 року дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулася з позовом до комунального підприємства "Красноармійськтепломережа" про стягнення з відповідача боргу за поставлений природний газ в сумі 771334,66 грн., пені в сумі 62192,71 грн., 3% річних в сумі 22329,69 грн. та інфляційних в сумі 95363,96 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 14.02.2008 у справі № 7/311 позов задоволено частково. Стягнено з КП "Красноармійськтепломережа" на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" 771334,66 грн. заборгованості, 6219,27 грн. пені, 90549,44 грн. інфляційних та 22329,69 грн. річних. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 08.04.2008, за тією ж справою, вищезазначене судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення господарського суду першої інстанції від 14.02.2008, постанову апеляційного суду від 08.04.2008 в частині зменшення суми пені та прийняти в цій же частині нове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення пені задовольнити в повному обсязі. Скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема, ст.ст. 43, 83 ГПК України, ст.ст. 525, 526, 549 ЦК України, ст.ст. 218, 231, 232 ГК України.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить постанову апеляційного суду залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення представників позивача, перевіривши правильність застосування Донецьким апеляційним господарським судом норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Вищого господарського суду України знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

До такого висновку суд дійшов на підставі наступного.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, 30.10.2006 між сторонами у справі був укладений договір на постачання природного газу для вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій № 06/06-538-ТЕ-6, згідно умов якого позивач зобов’язався в 2006 році передати у власність відповідача природний газ, а відповідач зобов’язався прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Умовами договору сторони визначили, що приймання-передача газу, поставленого позивачем відповідачу у відповідному місяці, оформлюється актом приймання-передачі, в якому зазначаються фактичні обсяги спожитого та транспортованого продукту. Акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків.

Крім того, умовами договору передбачено, що оплата за газ та послуги з його транспортування проводиться грошовими коштами у такому порядку: перша оплата в розмірі 34% від вартості запланованих місячних обсягів постачання та транспортування газу проводиться не пізніше 10 числа поточного місяця; подальші оплати проводяться плановими платежами по 33% від вартості запланованих місячних обсягів постачання та транспортування газу до 20 та 30 (31) числа поточного місяця. Остаточний розрахунок за фактично спожиті та транспортовані обсяги газу здійснюється на підставі акту приймання-передачі до 10 числа, наступного за місяцем його поставки. При цьому, договором передбачено, що в разі несплати або несвоєчасної оплати у строки, зазначені у договорі, відповідач сплачує на користь позивача, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Судами також встановлено, що позивач згідно актів приймання-передачі передав відповідачу протягом листопада-грудня 2006 року природний газ в обсязі 7252,365 тис. м3 на загальну суму 4975121,81 грн., тоді як відповідач свої зобов’язання за договором виконав частково, а саме розрахувався за поставлений природний газ в сумі 4203787,50 грн., у зв’язку із чим позивач звернувся до господарського суду із цим позовом.

Вищенаведеним обставинам, які повністю відповідають наявним матеріалам справи, суди дали належну оцінку і з урахуванням вимог ст.ст. 509, 525, 526, 625 ЦК України, ст.ст. 193, 231, 232, 233 ГК України, дійшли до правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача 771334,66 грн. заборгованості за поставлений природний газ, 6219,27 грн. пені, 90549,44 грн. інфляційних та 22329,69 грн. річних.

Із змісту касаційної скарги вбачається, що позивач фактично оспорює правильність судового рішення в частині, що стосується стягнення грошової суми пені у розмірі 6219,27 грн.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов’язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов’язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов’язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

З огляду на вищезазначені вимоги ст. 233 ГК України, та враховуючи, що відповідач є комунальним підприємством, який здійснює свою діяльність в інтересах держави та населення, заборгованість перед позивачем виникла не з його вини, а в зв’язку з неплатоспроможністю населення, а також враховуючи матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан і ступінь вини відповідача у виникненні спору з урахуванням часткового погашення основної суми боргу, суди дійшли до обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені до 1% від заявленої суми, та стягнули з відповідача 6219,27 грн.

В іншій частині постановлені у справі судові рішення не суперечать вимогам діючого законодавства і не оскаржуються жодною з сторін.

Враховуючи вищезазначене, а також приймаючи до уваги, що інші наведені у касаційній скарзі доводи висновків попередніх судових інстанцій не спростовують, суд не приймає їх до уваги і вважає, що оскаржувана постанова відповідає вимогам діючого законодавства і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 08.04.2008 та рішення господарського суду Донецької області від 14.02.2008 у справі № 7/311 залишити без змін.

Головуючий           Остапенко М.І.

Суддя           Харченко В.М.

Суддя           Борденюк Є.М.