РІШЕННЯ

"08"
липня 2008 р.

Справа №
17/80-1523

Господарський суд Тернопільської області

у
складі   судді Андрусик Н.О.

Розглянув
справу

за
позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до
відповідача
Товариства з обмеженою відповідальністю “Нова аптека „Вежа Тернофарм”, м.
Тернопіль

про стягнення 39934,52 грн.
заборгованості

за
участю представників сторін:

позивача:  не з'явився;

відповідача:  не з'явився

Судом
в порядку ст. 811 ГПК України фіксація  судового процесу технічними засобами не
здійснювалася через відсутність письмового клопотання.

Позивач
-Суб'єкт
підприємницької діяльності фізична особа-підприємець ОСОБА_1 АДРЕСА_1 звернувся
до господарського суду Тернопільської області 01.04.2008 р.(згідно штампу на
поштовому конверті) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю “Нова
аптека „Вежа Тернофарм”, м. Тернопіль, про стягнення 13080,00 грн.
заборгованості по орендній платі , 3498,90 грн. пені, 547,94 грн. інфляційних
нарахувань та 49,05 грн. річних, всього 17175,89 грн., посилаючись на умови
договору оренди приміщення № 1 від 01.11.07р. та норми ст. 625 Цивільного
кодексу України.

Свої
позовні вимоги позивач обґрунтовує копією договору № 1 від 01.11.2007р. оренди
приміщення; розрахунками пені, інфляційних нарахувань та річних; копіями
виписок банку про часткову сплату відповідачем за оренду приміщення; довідками
державного реєстратора про знаходження сторін в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; іншими матеріалами.

Судове
засідання, призначене вперше на 13.05.2008р. відкладалося в порядку ст. 77 ГПК
України, на 03.06.2008 р., 09.06.2008 р. та 24.06.08р. в зв'язку з неявкою
представника відповідача та необхідністю витребування додаткових документів.

Крім
того, в ході  судового розгляду позивачем
в порядку ст. 22 ГПК України 03.06.08р.
подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої позивач
у зв'язку з нарахуванням орендної плати за квітень і травень 2008р. в сумі 13080,00
грн., просив стягнути борг станом на 01.06.08р., в сумі 26160,00 грн.,
11445,00 грн. пені, 2166,02 грн. інфляційних нарахувань та 163,50 грн. річних, всього
39934,52 грн.

Згідно
ухвали господарського суду від 03.06.2008р. дане клопотання прийнято судом до
розгляду як подане в межах прав сторони, передбачених статтею 22 ГПК України та
обґрунтоване.

Представник
позивача в судове засідання 08.07.2008р. не з'явився, причини неявки суду не
повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду був повідомлений належним чином
(повідомлення про вручення №182135), клопотань про відкладення розгляду справи
не заявив.

Вважає,
що факт передачі відповідачу приміщення згідно договору оренди від 01.11.2007р.
в користування підтверджено шляхом сплати Товариством орендної плати в
листопаді 2007 року, в грудні 2007 року та в лютому 2008 року. На підтвердження
наведеного суду надано витяг з книги обліку доходів та витрат суб'єкта
підприємницької діяльності, виписки з банківського рахунку позивача за
відповідний період.

Представник
відповідача в судові засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений належним чином (повідомлення про вручення
№1821343). У поданому відзиві на позовну заяву №3 від 28.03.08р., вимоги
позивача не визнає та стверджує, що Товариство не користувалося нежитловим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 згідно укладеного договору оренди від
01.12.2007р., оскільки приміщення не було передано орендарю по акту
прийому-передачі, як це передбачено п. 4.1 договору, тому вважає, що не відбулося
строкового платного користування об'єктом оренди зі сторони Орендаря, а Договір
оренди нерухомого майна № бн від 01.12.07р. не вступив в силу. При цьому
відповідачем представлено факсограмою договір оренди від 01.12.2007р., зміст
якого є відмінним від договору оренди №1 від 01.11.2007р., що є підставою
заявленого позову.

Позивач
стосовно посилань відповідача на умови договору б/н від 01.12.2007р., вважає
такий договір нікчемним, оскільки текст договору (зі строком дії до
01.12.2008р.) не посвідчений в нотаріальному порядку згідно ч.1 ст. 236 ЦК
України.

Строк
вирішення спору продовжено в порядку ч.3 ст. 69 ГПК України на 1 місяць -до
10.07.2008р.

Розглянувши
матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності,
господарським судом встановлено:

01
листопада 2007 р. між Позивачем, як Орендодавцем та Відповідачем, як Орендарем,
був укладений договір оренди  приміщення
за № 1 (далі -Договір), згідно умов якого Орендодавець передає, а
Орендар приймає у строкове платне користування приміщення, загальною
площею 78,3 м.кв., що знаходиться за адресоюАДРЕСА_1(об'єкт оренди), для
здійснення підприємницької діяльності (п.п. 1.1 та 2.2. договору).

Розділом
ІІІ договору передбачено порядок передачі об'єкта в оренду. Так, згідно п.п.
3.1.-3.2., 3.4.-3.5. даного договору, приймання-передача об'єкта оренди
здійснюється за участю обох сторін протягом трьох днів з моменту підписання
даного Договору; при передачі об'єкта оренди складається акт здачі-приймання,
який підписується сторонами. Об'єкт оренди вважається переданим в оренду з
моменту підписання акту здачі-приймання.

Згідно
п.п. 4.1 Договору об'єкт оренди передається на строк до 01.10.2010 року з
моменту прийняття його за актом здачі-приймання.

У
відповідності  до п. п. 5.1, 5.2.  договору розмір орендної плати визначено в
сумі 6540 грн. за місяць (включаючи компенсацію за комунальні послуги),
орендна плата сплачується Орендодавцю у гривнях готівкою або в безготівковому
порядку на поточний рахунок Орендодавця наперед, тобто авансом, не пізніше 20
(двадцятого) числа кожного місяця.

Спір
між сторонами виник внаслідок неналежного виконання відповідачем, як Орендарем,
своїх договірних зобов'язань  в частині
внесення плати за оренду приміщення.

Як
стверджує позивач, в період з лютого по травень 2008 року включно, відповідач
свої зобов'язання по договору виконував неналежним чином, внаслідок чого
допустив заборгованість, розмір якої станом на 01.06.2008р. згідно договору від
01.11.2007 р. становить 26 160,00 грн. Крім того зазначив, що відповідачем, на
виконання умов Договору оренди у листопаді, грудні 2007 року та лютому 2008
року було внесено (в листопаді -готівкою, грудні 2007 р. та лютому через касу
банку по безготівковому порядку), що підтверджено випискою  АКІБ «Укрсиббанк»(копії в матеріалах справи).

В силу
приписів ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і
в установлений строк відповідно до вказівок закону та договору. При цьому,
згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від  виконання зобов'язань не допускається.

Позивач
вважає, що підставою внесення орендних платежів, є договір оренди, укладений
між сторонами по справі і саме внесення платежів відповідачем свідчить про
фактичне користування останнім орендованим приміщенням.

Пунктом  12.1. договору оренди, передбачено додатки до
договору (викопіровка об'єкта оренди та земельної ділянки, що надається
Орендарю в користування), які є його невід»ємною частиною. Однак, такі додатки
позивачем не подано і в матеріалах справи відсутні.

Як
зазначалося вище, відповідачем надано факсограмою примірник договору оренди
нерухомого майна, без номеру від 01.12.2007р., з тексту якого
вбачається, що між сторонами укладено інший договір оренди нерухомого майна,
згідно якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне
користування приміщення, загальною площею 54,0 м.кв., що знаходиться за
адресоюАДРЕСА_1,  для здійснення
підприємницької діяльності (розташування аптеки).

Умовами
цього договору, зокрема п. 3.1 встановлено інший строк оренди, а саме -1рік,
(до 01.12.2008р.),  інший розмір орендної
плати -6565,00 грн. в місяць (включно з платою за комунальні послуги).

Дослідивши
та надавши правову оцінку наявним у справі доказам, господарський суд дійшов
висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

В
силу вимог ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) договір є
однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків між сторонами
зобов'язання.

Відповідно
до ч.6, ст.283 ГК України, до відносин оренди застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

У
відповідності до ст.759 ЦК України, 283 ГК України, за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування
за плату на певний строк.

Статтею
762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється
плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не
встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та
інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею
286 ГК встановлено, що орендна плата встановлюється у грошовій формі. Залежно
від специфіки  виробничої діяльності
орендаря орендна плата за згодою сторін може встановлюватися в натуральній або
грошово-натуральній формі. При цьому, строки внесення орендної плати
визначаються в договорі.

Відповідно
до ст.179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами,
встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України,
іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Сторони
вільні в укладені договору  та визначенні
умов договору з урахуванням вимог цивільного законодавства (ст. 627 ЦК
України).

Відповідно
до п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Позивач
стверджує, що внаслідок підписання сторонами у справі тексту умов договору
оренди №1 від 01.11.2007 року, між сторонами в силу вимог статті 759 ЦК
України, виникло зобов'язання, у відповідності до якого орендодавець (позивач у
справі) передав орендарю (відповідачу у справі) нежитлове приміщення у
користування за плату на певний строк та на умовах, визначених договором
оренди.

При
цьому, факт передачі приміщення в оренду, на думку позивача, підтверджує
внесення відповідачем як Орендарем орендної плати.

Проте,
такі позивача суд оцінює критично, виходячи з умов договору, що є підставою
заявленого позову.

Так,
відповідно до пунктів 3.1.-3.2., 3.4.-3.5. договору приймання-передача об'єкта
оренди здійснюється протягом трьох днів з моменту підписання даного Договору. При
передачі об'єкта оренди складається акт здачі-приймання, який
підписується сторонами. Об'єкт оренди вважається переданим в оренду з
моменту підписання акту здачі-приймання. При цьому обов»язок передати
об'єкт оренди в трьохденний термін з моменту підписання договору, згідно п.
6.1. Договору, покладено на Орендодавця -позивача у справі.

Статтею
765 ЦК України встановлено, що наймодавець зобов'язаний передати наймачеві
майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Як
випливає з п. 4.1 Договору об'єкт оренди передається на строк до 01.10.2010
року з моменту прийняття його за актом здачі-приймання.

На
вимогу суду позивач не представив акта приймання передачі приміщення, його
представник в судовому засіданні повідомив, що акт приймання-передачі сторонами
не оформлявся та не підписувався. Таким чином, слід дійти висновку, що
фактичної передачі приміщення в оренду не відбулося.

В
силу положень ч.2 ст. 4-3, ст. 33, 34
ГПК України, обов'язок доказування і подання доказів на підтвердження
своїх доводів та заперечень подається сторонами по справі.

Стаття
640 ЦК України визначає момент укладення договору. Частиною 2 даної статті
передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення
договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є
укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Як
вбачається з наданого позивачем договору №1, предмет договору сторони
встановили: «Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне
користування приміщення, загальною площею 78,3 м.кв., що знаходиться за
адресоюАДРЕСА_1. Таким чином, за своєю правовою суттю даний договір оренди
приміщення №1 від 01.11.2007р. є реальним правочином, який слід вважати
укладеним з моменту вчинення сторонами певних дій, як-от: передача приміщення.

Отже,
відсутність доказів реальної передачі приміщення в оренду відповідачу у справі
та зважаючи на заперечення останнього щодо прийняття ним об'єкту оренди, а саме
відсутність акту приймання-передачі, як це передбачено умовами договору,
свідчить про те, що такий правочин не відбувся, та відповідно до вимог ст. 638
ЦК ЦК України такий договір є неукладеним.

Неукладений
договір не породжує для сторін будь - яких взаємних прав, обов'язків та не
тягне за собою юридичних наслідків.

З
урахуванням вище встановлених обставин справи, посилання позивача на договір
оренди № 1, як на правову підставу користування приміщенням і відповідно,
стягнення в примусовому порядку орендної плати з відповідача в розмірі 26160
грн. за період з лютого по травень 2008 року включно є безпідставним.

Відсутність
договору оренди тягне за собою відповідно і відсутність у позивача правових
підстав вимагати стягнення в судовому порядку нарахованої пені в розмірі
11445,00 грн., 2166,02 грн. інфляційних нарахувань та 163,5 грн. -3% річних,
нарахованих позивачем у зв'язку з неналежним виконанням Товариством своїх
зобов'язань за договором №1 на підставі п.9.2. договору та ст.625 ЦК України.

Крім
того, надаючи правову оцінку поданим доказам, що підтверджують часткову сплату
відповідачем орендної плати, а саме випискам банківської установи, що
обслуговує позивача у справі, суд звертає увагу сторін на те, що оскільки
розмір орендної плати, передбаченої умовами договору № 1 від 01.11.2007 року
становить 6540 грн. на місяць, то слід зробити висновок, що відповідні кошти
сплачувалися Товариством не на виконання зобов'язань за спірним договором, а на
виконання п. 5.1. договору від 01.12.2007 року, яким встановлено розмір
орендної плати в сумі 6565 грн., адже саме в такому розмірі відповідач
перераховував у грудні 2007 року та лютому 2008 року позивачу орендні платежі.

Всі
інші докази, які представлено позивачем, не можуть бути взяті судом до уваги як
належні та допустимі, оскільки не свідчать про фактичне займання відповідачем
орендованого приміщення.

Позивач
стверджує, що станом на 01.06.08 р.
відповідач звільнив орендоване приміщення, проте і такі доводи не
підтверджуються документально як це передбачено у п. 8.1. договору.

Згідно
ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно
до вимог ст.  4-7 ГПК України судові
рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Принцип
об'єктивної істини, тобто відповідності висновків, викладених у судовому акті,
дійсним обставинам справи реалізується також положеннями ст. 43 ГПК
України,  згідно з  якою господарський суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,  керуючись законом.

Судові
витрати згідно ст. 49 ГПК України покладаються на позивача у справі.

З
огляду на наведене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 6 Закону України
«Про судоустрій України», ст.ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 625, 627, 628, 638,
640, 759-762, 765 ЦК України, ст.ст. 173, 179, 180, 181, 193, 283, 283 ГК
України, ст.ст. 42-47, 20, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 811,
82-85, 116, 117 ГПК України господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В
задоволенні позовних вимог відмовити.

На
рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право
подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з
дня прийняття (підписання) „11” липня 2008 року, рішення через
місцевий господарський суд.

Суддя