ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"21" липня 2008 р. Справа № 91/10-06/3а/10-0719

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Білоцерківський автобусний парк», м. Біла Церква

до Дальницької сільської ради, с. Дальник

Суб’єкта підприємницької діяльності Дорошенка Григорія Юхимовича, м. Біла Церква

треті особи без самостійних вимог на предмет спору Акціонерне товариство закритого типу «Інзернопродукт», м. Одеса

Суб’єкт підприємницької діяльності Мойсеєнко Ольга Михайлівна, м. Одеса

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ремонтно-будівельне управління –1», м. Біла Церква

Підприємець Батура Павло Олександрович, м. Біла Церква

Підприємець Марчук Валентина Володимирівна, м. Біла Церква

Овідіопольський районний відділ земельних ресурсів, смт Овідіополь

Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», м. Київ

про скасування рішення

суддя Карпечкін Т. П.

Представники:

позивача Самойленко О. В. (дов. № 19/11/07-4 від 19.11.2007 року);

відповідачів не з’явились;

від третіх осіб не з’явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Відкрите акціонерне товариство «Білоцерківський автобусний парк» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з адміністративним позовом до Дальницької сільської ради, Суб’єкта підприємницької діяльності Дорошенка Григорія Юхимовича (далі - відповідач), треті особи Акціонерне товариство закритого типу «Інзернопродукт», Суб’єкт підприємницької діяльності Мойсеєнко Ольга Михайлівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ремонтно-будівельне управління –1», Підприємець Батура Павло Олександрович, Підприємець Марчук Валентина Володимирівна, Овідіопольський районний відділ земельних ресурсів, Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах»про скасування рішення Дальницької сільської ради № 236-ХХІV від 15 серпня 2003 року «Про передачу земельної ділянки в довгострокову оренду ПП Дорошенка Г. Ю.».

Відповідно до Ухвали Голови господарського суду Київської області від 28 березня 2008 року справу № 91/10-06/3а/10-07 прийнято до провадження суддею Карпечкіним Т. П.

Відповідно до ст. 1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ст. 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи. Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка

Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ст.21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт або правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

З наведених правових норм вбачається, що цивільним законодавством регулюються цивільні відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності їх учасників. Публічні відносини, засновані на владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, податкові, бюджетні відносини цивільним законодавством не регулюються. При цьому, учасником цивільних відносин можуть бути держава, державні органи, органи місцевого самоврядування та інші суб’єкти публічного права. У межах цих цивільних відносин можуть оскаржуватись нормативно-правові акти або правові акти індивідуальної дії, видані вказаними суб’єктами публічного права, якщо вони порушують цивільні права або інтереси.

Згідно з ст. 1 Господарського кодексу України цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів.

З наведених правових норм вбачається, що у межах господарських відносин можуть оскаржуватись акти органів державної влади, місцевого самоврядування та інших суб'єктів, що ущемлюють права та законні інтереси суб'єктів господарювання або споживачів.

Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Відповідно до ст.104 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Вказані норми права встановлюють, що в порядку адміністративного судочинства захищаються права та інтереси осіб у сфері публічно-правових відносин. Публічно-правові відносини є складовою частиною правових відносин, які виникають у суспільстві. Змістом будь-яких правових відносин є врегульованих правом взаємні права, інтереси, обов’язки та заборони суб’єктів суспільства у цих правовідносинах. Відповідно, зміст публічно-правових відносин складається з взаємних публічних прав, інтересів, обов’язків та заборон суб’єктів суспільства у певних публічно-правових відносинах.

Отже, у публічно-правових відносинах одна особа має та реалізує певні публічні права чи інтереси, а інша особа відповідно виконує певні публічні обов’язки або дотримується публічних заборон. У разі невиконання останньою особою своїх публічних обов’язків або недотримання публічних заборон вона порушує публічні права чи інтереси першої особи, яка не в змозі їх належним чином реалізувати. За цих обставин ця особа має право подати до суду адміністративний позов на захист свої порушених публічних прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Таким чином, до адміністративного суду з адміністративним позовом має право звернутись особа за захистом саме публічного права, свободи чи інтересу у сфері публічно-правових відносин. Звернення особи з позовом до суду на захист іншого крім публічного права, свободи чи інтересу, наприклад приватного цивільного чи господарського права, інтересу відповідно до вказаних норм Цивільного чи Господарського кодексів України, не належить розглядати порядку адміністративного судочинства.

Даний висновок підтверджується також постановами Верховного Суду України у справах від 05.12.2006р. та від 27.03.2007р., в яких вказано, що предметом спору у даних справах є право користування особою певним майном та відновлення цього порушеного права, тобто між сторонами існує спір про право, що в свою чергу виключає її розгляд в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство –діяльність судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ. Згідно з п. 1 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції –переданий на вирішення суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства.

Згідно з п.7 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України суб’єкт владних повноважень –орган державної влади, орган місцевого самоврядування, інший суб’єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства. Згідно з ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

З наведених норм вбачається, що справою адміністративної юрисдикції може бути спір, який виник між конкретними суб’єктами суспільства стосовно їхніх публічних прав та обов’язків у конкретних публічно-правових відносинах, у яких хоча б один суб’єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб’єктів, а ці суб’єкти відповідно законодавчо зобов’язані виконувати вимоги, приписи такого владного суб’єкта. У випадку, якщо суб’єкт (в тому числі орган державної влади, місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції відносно іншого суб’єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, та не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Суб’єкт (особа) за нормами Кодексу адміністративного судочинства України вважається суб’єктом владних повноважень лише тоді, коли він у конкретних правових відносинах, у яких виник спір, здійснює владні управлінські функції (владно керує поведінкою інших суб’єктів, а ці суб’єкти законодавчо підкоряються вимогам та приписам такого владного суб’єкта). У випадку, якщо суб’єкт (в тому числі орган державної влади, місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказаних владних управлінських функцій (відносно іншого суб’єкта, який є учасником спору), такий суб’єкт не знаходиться «при здійсненні владних управлінських функцій», та не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України необхідних ознак суб’єкта владних повноважень. Даний висновок підтверджується також листом Верховного Суду України № 3.2.-2005 від 26.12.2005р.

Як вбачається Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування рішення Дальницької сільської ради № 236-ХХІV від 15 серпня 2003 року «Про передачу земельної ділянки в довгострокову оренду ПП Дорошенка Г. Ю.», на тій підставі, що вказане рішення порушує приватне цивільне (господарське) право Позивача на використання земельної ділянки. Отже, між Позивачем та Відповідачем виник спір у приватно - правових, цивільних (господарських) відносинах стосовно реалізації Позивачем свого приватного, цивільного (господарського) права на спірну земельну ділянку.

Дані відносини не засновані на владному підпорядкуванні Позивача Відповідачу, у даних відносинах Відповідач не здійснює владних управлінських функцій відносно Позивача, а виступає (має виступати) орендодавцем, а Позивач орендарем певного майна, вказані особи у цих відносинах є рівними один до одного, та не підпорядковуються один одному.

За вказаних обставин Господарський суд Київської області вважає, що спірні відносини є приватними, цивільними (господарськими) та регулюються цивільним (господарським) законодавством, оскільки засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності Позивача і Відповідача. Спір у даних приватних цивільних (господарських) відносинах повинен вирішуватись в порядку цивільного чи господарського судочинства в порядку підвідомчості та підсудності встановлених Цивільним чи Господарським процесуальними кодексами України.

Даний спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, тому подану Позивачем позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України Господарський суд Київської області, -

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі.

Дана ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України. Дана ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Карпечкін Т.П.