ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2008 р.

№ 39/286

Вищий господарський суду України в складі колегії

суддів:

Грейц К.В. –головуючого,

Бакуліної С.В.,

Глос О.І.,

розглянувши касаційну скаргу

ДП "Український науково-дослідний конструкторсько-технологічний інститут еластомерних матеріалів і виробів"

на постанову

від 18.02.2008

Донецького апеляційного господарського суду

у справі господарського суду Донецької області № 39/286

за позовом

до

про

ДП "Український науково-дослідний конструкторсько-технологічний інститут еластомерних матеріалів і виробів"

ВАТ "Донтехгума"

скасування реєстрації технічних умов та стягнення 440000 грн. компенсації

за участю представників:

- від позивача

- від відповідача

Хорольського М.С., Черненко Т.Б.

Семенової О.В.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Український науково-дослідний конструкторсько-технологічний інститут еластомерних матеріалів і виробів" (далі –позивач) звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Донтехгума" (далі –відповідач) про скасування реєстрації плагіатних ТУ У 25.1-8:2005 "Вироби гумові технічні для гальмових систем рухомого складу залізниць та вимоги до гумових сумішей, які використовуються під час їх виготовлення" і ТУ У 25.1-9:2005 "Вироби гумотехнічні формові та неформові для рухомого складу залізниць та вимоги до гумових сумішей, які використовуються під час їх виготовлення" та стягнення компенсації в сумі 440000 грн., а також про витребування у відповідача та залучення до матеріалів справи копій зазначених технічних умов та проведення експертизи на факт їх відтворення з технічних умов позивача ТУ У 6 00152135.047-97 "Изделия резиновые уплотнительные для тормозных пневматических систем подвижного состава железных дорог" та ТУ У 6 001 52135.071-99 "Изделия резиновые технические для подвижного состава железных дорог и требования к резинам, применяемым для их изготовления".

Рішенням господарського суду Донецької області від 24.10.2007 (суддя Морщагіна Н.С.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 18.02.2008 (колегія суддів у складі головуючого судді Гези Т.Д., суддів Акулової Н.В., Дзюби О.М.), в позові відмовлено.

Рішення та постанова у справі мотивовані тим, що ВАТ "Донтехгума" не може бути належним відповідачем за вимогами про скасування реєстрації технічних умов, оскільки він не є спеціально уповноваженим органом з питань стандартизації, який є суб'єктом владних повноважень, крім того, спір у справі №21/86а з таким предметом розглянуто судом адміністративної юрисдикції, встановлено факт не ідентичності спірних технічних умов технічним умовам позивача і вирішено цей спір не на користь позивача, що є підставою для застосування приписів ст. 35 ГПК України, а також, виходячи з системного аналізу статей 3, 7, 8 Закону України "Про авторське право і суміжні права" та статті 420 Цивільного кодексу України, технічні умови як технічні вимоги, яким повинна відповідати продукція, процеси чи послуги, не можуть бути віднесені до об’єктів авторського права, з огляду на що у задоволенні вимог позивача про стягнення компенсації також має бути відмовлено.

Позивач з рішенням та постановою у справі не згоден, в поданій касаційній скарзі просить їх скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 7, 8, 11, 15, 16, 50, 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", статті 420 Цивільного кодексу України, статей 35, 66, 67 ГПК України. Також, на думку скаржника, господарські суди, не призначивши судову експертизу, на якій наполягав позивач, порушили норми статей 42, 43, 41 ГПК України.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить рішення та постанову залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Відповідно до розпорядження в.о. Голови судової палати Вищого господарського суду України від 28.05.2008 № 02-12.2/180, в зв’язку з тим, що суддя Глос О.І. приступила до виконання своїх обов'язків, розгляд касаційної скарги у справі, прийнятої до провадження ухвалою від 25.04.2008, здійснюється колегією суддів у постійному складі: головуючого судді Грейц К.В., суддів Бакуліної С.В., Глос О.І.

В судовому засіданні касаційної інстанції 29.05.2008 оголошено перерву та призначено розгляд касаційної скарги у справі на 05.06.2008.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного та рішенні місцевого господарських судів, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, спір у справі виник через порушення авторських майнових прав позивача, яке полягає у неправомірному використанні відповідачем розроблених позивачем, належних йому і зареєстрованих на його ім'я ТУ У 6 00152135.047-97 "Изделия резиновые уплотнительные для тормозных пневматических систем подвижного состава железных дорог" (далі –ТУ 047) та ТУ У 6 001 52135.071-99 "Изделия резиновые технические для подвижного состава железных дорог и требования к резинам, применяемым для их изготовления" (далі –ТУ 071) та їх відтворення відповідачем при розробці ТУ У 25.1-8:2005 "Вироби гумові технічні для гальмових систем рухомого складу залізниць та вимоги до гумових сумішей, які використовуються під час їх виготовлення" (далі - ТУ 008) і ТУ У 25.1-9:2005 "Вироби гумотехнічні формові та неформові для рухомого складу залізниць та вимоги до гумових сумішей, які використовуються під час їх виготовлення" (далі - ТУ 009), що є порушенням приписів статті 15 Закону України "Про стандартизацію".

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що виходячи з положень Закону України "Про стандартизацію" реєстрація технічних умов здійснюється спеціально уповноваженим органом з питань стандартизації, який є суб'єктом владних повноважень, отже, ВАТ "Донтехгума" є неналежним відповідачем за вимогами про скасування реєстрації технічних умов.

Також, відмовляючи в позові, суд першої інстанції зазначив, що у вирішенні спору у адміністративній справі № 21/86а з таким предметом встановлено факт не ідентичності спірних технічних умов технічним умовам позивача і цей факт за приписами ст. 35 ГПК України не підлягає доказуванню, що, відповідно, свідчить про відсутність в діях відповідача порушення авторських прав позивача і є підставою для відмови у позові в частині стягнення з відповідача заявленої згідно ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" компенсації в розмірі 1000 мінімальних зарплат в сумі 440000 грн.

Крім того, господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що норми Закону України "Про авторське право і суміжні права" не можуть бути застосовані до технічних вимог, яким повинна відповідати продукція, процеси, послуги, тобто, спірні ТУ не є об'єктом авторського права.

Разом з тим, висновки судів попередніх інстанцій колегія суддів вважає суперечливими і передчасними.

Згідно зі статтею 15 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються: технічні регламенти; стандарти; кодекси усталеної практики; класифікатори; технічні умови.

Особисті немайнові права і майнові права авторів та їх правонаступників, пов'язані із створенням та використанням творів науки, літератури і мистецтва –авторське право, і права виконавців, виробників фонограм і відеограм та організацій мовлення - суміжні права - охороняє Закон України "Про авторське право і суміжні права" від 23.12.1993 № 3792-ХІІ (далі –Закон).

Відповідно до статті 3 дія цього Закону поширюється, зокрема, на твори, зазначені у частині першій статті 8 цього Закону, і об'єкти суміжних прав, зазначені у статті 35 цього Закону, незалежно від місця їх першого оприлюднення (або не оприлюднені, але знаходяться в об'єктивній формі на території України), авторами яких або особами, яким належить авторське право і (або) суміжні права на них, є фізичні особи, які є громадянами України або не є її громадянами, але мають постійне місце проживання на території України, або юридичні особи, які мають місцезнаходження на території України.

Статтею 7 Закону передбачено, що суб’єктами авторського права є автори творів, зазначених у частині першій статті 8 цього Закону, їх спадкоємці та особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права, а згідно із пунктом 1 частини першої статті 8 об'єктами авторського права є літературні письмові твори белетристичного, публіцистичного, наукового, технічного або іншого характеру (книги, брошури, статті тощо).

Згідно з частиною третьою статті 8 Закону передбачена цим Законом правова охорона поширюється тільки на форму вираження твору і не поширюється на будь-які ідеї, теорії, принципи, методи, процедури, процеси, системи, способи, концепції, відкриття, навіть якщо вони виражені, описані, пояснені, проілюстровані у творі.

Частиною першою статті 15 Закону визначено, що до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать виключне право на використання твору та виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

Частинами другою та третьою цієї статті Закону встановлено, що виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом, а виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, відтворення творів, а також їх переробки, адаптації, аранжування та інші подібні зміни (пункти 1, 6 частини третьої статті 15 Закону).

Частиною першою статті 31 Закону визначено, що автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Відповідно до пункту "а" статті 50 Закону порушенням авторського права, що дає підстави для судового захисту, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують майнові права суб'єктів авторського права, визначені статтею 15 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25 цього Закону обмежень майнових прав.

Отже, системний аналіз зазначених норм Закону не дає підстав вважати, що спірні ТУ не є об'єктом авторського права, а інших обставин для протилежного висновку судами попередніх інстанцій встановлено і досліджено не було.

Судові інстанції з належною повнотою не встановили та не ідентифікували, що саме являють собою кожні з технічних умов, які позивач вважає плагіатними, чи є в них ознаки новизни і чи не повторюють вони існуючі національні стандарти, регламентовані норми та положення на дану продукцію, чи були дотримані умови їх розробки, чи можна спірні ТУ кваліфікувати як результат творчої праці (твір), час їх створення, чи є договори на їх використання тощо

Якщо роз'яснення зазначених питань потребують спеціальних знань, господарський суд згідно з вимогами статті 41 ГПК України призначає, судову експертизу, втім, численні клопотання позивача про призначення і проведення судової експертизі відхилені без належного обґрунтування, наявному в матеріалах справи акту раптової перевірки від 02.07.2007 Головного державного інспектора з питань інтелектуальної власності, яким зафіксовано необхідність проведення технічної експертизі на ідентичність спірних ТУ 008, ТУ 009 та належних позивачеві ТУ 047, ТУ 071 судами не надано жодної правової оцінки.

Також, колегія суддів зазначає, що висновку щодо не ідентичності вказаних технічних умов суди попередніх інстанцій дійшли за відсутності в матеріалах справи навіть копій спірних ТУ, не були вони витребувані і на неодноразові клопотання позивача.

Крім того, такий висновок став наслідком застосування судом першої інстанції приписів ст. 35 ГПК України з посиланням на преюдиціальні положення судових рішень у адміністративній справі № 21/86а за позовом ДП "Український науково-дослідний конструкторсько-технологічний інститут еластомерних матеріалів і виробів" до ДП "Державний регіональний науково-виробничий центр стандартизації метрології та сертифікатів" про скасування реєстрації спірних технічних умов, втім, підстави звільнення від доказування, встановлені частиною 2 зазначеної статті, відсутні, на що суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення без змін, уваги не звернув, адже, у справі № 21/86а ВАТ "Донтехгума" не брав участі в якості сторони, а, крім того, судове рішення у зазначений справі про відмову у позові було визнане апеляційною інстанцією нечинним і закрито провадження у справі.

Таким чином, судовими інстанціями було порушено принцип всебічного, повного, об'єктивного встановлення і дослідження обставин справи та постановлення законних і обґрунтованих судових рішень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 29.12.1976 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, а також оцінку всіх доказів. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати. Мотивувальна частина рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права і обов’язки сторін у спірних правовідносинах.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Резолютивна частина рішення повинна містити чіткі та безумовні висновки, що ґрунтуються на аналізі та оцінці фактичних обставин, викладених у його мотивувальній частині, та відповідати застосованим до спірних відносин нормам права.

Однак, в порушення цих приписів і вимог ст. 84 ГПК України судами попередніх інстанцій не встановлена наявність чи відсутність обставин, які входять до предмету доказування і з якими закон, на який посилається позивач, пов’язує виникнення у нього права на позов і судовий захист права, яке він вважає порушеним, у обраний ним спосіб, а у відповідача –встановленої законом відповідальності за таке порушення.

Оскільки відповідно до приписів ст. ст. 1115, 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція перевіряє повноту встановлення та юридичну оцінку обставин справи і не наділена повноваженнями щодо їх встановлення, колегія суддів на підставі п. 3 ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України вважає за необхідне скасувати судові акти попередніх інстанцій, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення зазначених обставин і надання їм належної правової оцінки з врахуванням всіх вищевикладених вказівок цієї постанови.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 18.02.2008 та рішення господарського суду Донецької області від 24.10.2007 у справі № 39/286 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Касаційну скаргу ДП "Український науково-дослідний конструкторсько-технологічний інститут еластомерних матеріалів і виробів" задовольнити.

Головуючий суддя                               К.В.Грейц

Судді           С.В. Бакуліна

О.І.Глос