ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.08                                                                                 Справа № 6/134

Суддя Василенко Т.А., розглянувши матеріали за позовом

Державного підприємства “Донтепломаш”, м. Донецьк

до Державного підприємства “Луганськвугілля”, м. Луганськ

про стягнення 7 056 грн. 67 коп.

в присутності представників сторін:

від позивача – не прибув;

від відповідача – Борисова О.Ю., дов. № 03/5 від 02.09.08

в с т а н о в и в:

Обставини справи: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 7 056 грн. 67 коп.

Представник позивача в судові засідання не з’явився, витребуванні судом документи не надав. Але суд вважає за можливе розглянути справу по суті за умови присутності представника відповідача, оскільки неявка представника позивача не перешкоджає розгляду справи.

Відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву № 03/8-261 від 18.08.08 та додаткові пояснення, за якими останній зазначає, що заборгованість у сумі 7 056 грн. 67 коп. виникла на підставі договору №29 від 19.02.01, але оскільки строк позовної давності по вказаному договору сплинув, договір був списаний на зданий до архіву. Оскільки на цей час, строк позовної давності сплинув, а спеціальні строки передбачені ст. 258 ЦК України не застосовувались відповідач просить суд при розгляді спору застосувати строк позовної давності, витрати по сплаті держмита та інформаційно –технічного забезпечення покласти на позивача.

Дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного.

19.02.01 між сторонами у справі був укладений договір №29 за умовами якого, позивач продає, а відповідач покупає товар у асортименті і кількості визначених у специфікаціях до договору.

Пунктом 5.1 договору визначено, що оплата відповідачем здійснюється після отримання товару.

Пунктом 7.1 договору сторони узгодили, що договір діє з дня підписання і до 31.12.01.

За позовом позив0430 зазначає, що виконання умов договору поставив відповідачу товар на загальну суму 105051 грн. 13 коп. в тому числі за рахунками: №236 від 12.06.02, 243 від 17.6.02, 303 від 19.07.02, 305 від 23.07.02.

За повідомленням про залік зустрічних однорідних грошових зобов’язань ДП «Долнтепломаш»було заявлено про залік зустрічних однорідних грошових зобов’язань між сторонами в тому числі і за договором №29 від 19.02.01, після чого за відповідачем залишилась заборгованість згідно рахунку № 305 від 23.07.02 у сумі 7 056 грн. 57 коп.

Оскільки відповідач вказану суму у добровільному порядку не сплатив, позивач звернувся до суду із даним позовом, за яким просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 7 056 грн. 67 коп.

Відповідач проти заявленого позову заперечує та просить застосувати позовну давність.

Оцінивши матеріали справи та доводи сторін у їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

З позовної заяви вбачається, що позивач на виконання умов договору №29 від 01.07.01 поставив відповідачу відповідний товар, який останнім був оплачений не в повному обсязі, у зв’язку з чим станом на 01.09.03 згідно акту звірення, підписаного сторонами за відповідачем на користь позивача залишилась заборгованість у сумі 7 056 грн. 67 коп.

Із тесту договору вбачається, що сторонами не був узгоджений певний строк оплати поставленого товару.

Згідно ст. 161 ЦК УРСР (який діяв на час укладення договору) зобов’язання повинні виконуватися належним чином і в строки відповідно до вимог закону, умов договору та звичаїв ділового обігу.

В той же час, згідно ст. 165 ЦК УРСР (1963 р.) якщо строк виконання зобов’язань не визначений кредитор вправі вимагати виконання, а боржник повинен здійснити виконання у любий час.

Боржник зобов’язаний виконати таке зобов’язання у семиденний строк з дня пред’явлення вимоги кредитора.

Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України, якщо строк виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В даному випадку позивач може виступати як кредитор, а відповідач як боржник.

Як було вказано вище та не оспорено відповідачем позивач виставляв відповідачу рахунки на оплату, які останнім були отримані та не оплачені. Останні рахунок був виданий 23.07.02, тобто оплата повинна була бути здійснена до 30.07.02 включно, що відповідачем зроблено не було.

Відповідно до ст. 71 ЦК УРСР, ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст. 79 ЦК УРСР, ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

У даному випадку, якщо вважати, що перерив строку позовної давності був здійснений шляхом підписання відповідачем акту звірення розрахунків від 01.09.03, за яким вказано, що борг на користь позивача складає 7 056 грн. 67 коп., то строк давності в який позивач міг звернутися до суду зі захистом порушеного права закінчився 01.09.2006 року, а позов до суду поданий вже 06.08.08, тобто за межами строку позовної давності.

Разом з цим, зазначений акт свідчить тільки про стан розрахунків між сторонами на певну дату, оскільки він є документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій.

Крім того, визнання боргу є дією, яка тягне за собою певні цивільно-правові наслідки, у тому числі і переривання строку позовної давності. А відтак визнання боргу має бути викладено у певній формі, яка б не допускала розбіжностей при тлумаченні.

Будь-яких інших доказів переривання або зупинення строку позовної давності позивачем до суду не надано.

Тобто, у даному випадку не було перериву або зупинення строку позовної давності.

Відповідно до норм діючого законодавства господарський суд застосовує строк позовної давності за заявою сторони, у даному випадку позивачем було заявлено про застосування до даних правовідносин строку позовної давності.

З огляду на викладене, у задоволені позову слід відмовити, з віднесенням судових витрат на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Дата підписання - 10.09.2008.

Суддя Т.А.Василенко

Помічник судді                                                                                          С.А.Кулешова