ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.08                                                                                 Справа № 13/122

За позовом Відкритого акціонерного товариства “Холдингова компанія “Луганськтепловоз”, м. Луганськ

до Закритого акціонерного товариства “Мікрон”, м. Луганськ

про стягнення 16 702 грн. 24 коп.

Суддя

Яресько Б.В.

Секретар судового засідання

Чорна І.М.

За участю:

Від позивача

Лисенко Н.В., довіреність № 863-9 від 02.01.08.;

Від відповідача

представник не прибув.

До початку слухання справи від позивача вимоги про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не надійшло, в зв’язку з чим технічна фіксація не здійснювалась.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: позивачем подано позов про стягнення з відповідача боргу за договором від 16.11.07. № 20 в сумі 9093 грн. 60 коп., інфляційних нарахувань в сумі 811 грн. 72 коп., трьох відсотків річних в сумі 113 грн. 12 коп., пені в сумі 6 683 грн. 20 коп.

Учасників судового процесу було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст.ст. 42 , 43 Господарського процесуального кодексу України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

Відповідач у судове засідання не прибув, відзиву на позовну заяву не надав.

Неприбуття повторно у судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про час і місце проведення судового засідання не перешкоджає розгляду спору по суті згідно положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, оскільки до повноважень господарських суддів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб –учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій.

Тому направлення кореспонденції на адресу відповідача відповідно до інформації, що міститься в матеріалах справи є належним доказом виконання господарським судом обов’язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення судом певних процесуальних дій.

З’ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правової норми, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи учасників судового процесу, суд

ВСТАНОВИВ, що між сторонами по справі 16.11.2007 р. був укладений договір про надання послуг службами № 20, відповідно до умов якого, позивач зобов’язався надавати відповідачу послуги відповідно до пункту 1.1. Договору та Переліку згідно Додатка № 1, який є невід’ємною частиною цього Договору.

Згідно пункту 2.1.1 Договору, відповідач був зобов’язаний щомісяця сплачувати вартість послуг у строки та на умовах узгоджених цим Договором.

Відповідно до пункту 3.2. Договору, сплату за послуги відповідач здійснює щомісяця до 15 числа поточного місяця у формі передплати 100 %.

Відповідно до пункту 3.4. Договору, вартість послуг доводиться відповідачу Протоколом в якому зазначається строк його дії. Відповідач повинен розглянути Протокол у 10-ти денний термін, від дня отримання від позивача та повернути його позивачу підписаним та скріпленим печаткою відповідача.

Згідно положень пунктів 3.7.- 3.10. Договору, сплата вартості послуг здійснюється відповідачем, починаючи з 01.01.2008 р., підставою для оплати послуг є Протокол та розрахунковий документ, виставлений позивачем, розрахунки між сторонами здійснюються прямими платежами, по закінченню звітного місяця позивач направляє відповідачу нетоварну накладну на надані послуги.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2. Договору, сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов’язань за цим Договором в прядку, передбаченому цим Договором та чинним законодавством України, у разі несвоєчасної сплати послуг, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,5 % від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Позивачем на виконання Договору у січні, лютому, березні відповідачу надано послуги на загальну суму 9 093 грн. 60 коп., де вартість послуг, відповідно до складеного сторонами Протоколу № 1 узгодження вартості послуг, які надаються позивачем за місяць I-го кварталу (у гривнях), за місяць складає 3 031 грн. 20 коп.

Позивачем до сплати відповідачу виставлені платіжні вимоги–доручення № 301 від 31.01.2008р., на суму 3 031 грн. 20 коп., № 374 від 13.02.2008 р. на суму 3 031 грн. 20 коп., № 670 від 18.03.2008 р. на суму 3 031 грн. 20 коп., всього на загальну суму 9 093 грн. 60 коп.

Відповідач в порушення умов Договору сплату за отримані послуги не здійснив, у зв’язку з чим перед позивачем виникла заборгованість в сумі 9 093 грн. 60 коп.

Позивачем відповідачу направлено претензію від 01.04.2008 р. № 863-444/В -1598 про сплату зазначеної заборгованості.

Відповідачем претензія залишена без відповіді, борг не сплачено.

Позивач 29.07.2008 р. звернувся до господарського суду Луганської області із позовної заявою про стягнення з відповідача боргу за договором від 16.11.07. № 20 в сумі 9093 грн. 60 коп., інфляційних нарахувань в сумі 811 грн. 72 коп., трьох відсотків річних в сумі 113 грн. 12 коп., пені в сумі 6 683 грн. 20 коп., обґрунтовуючи свої вимоги умовами Договору та положенням ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідач відзиву на позовну заяву та доказів сплати боргу не надав.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши докази наявні в матеріалах справи суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статті 173 Господарського кодексу України один суб’єкт господарського зобов’язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб’єкта, а інший суб’єкт має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку, а саме: виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо.

Відповідно до приписів статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог —відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 цього ж кодексу передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами статті 530 згаданого кодексу, зокрема, встановлено, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено факт прострочення грошового зобов’язання за Договором.

Відповідно до пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 9093 грн. 60 коп. та нарахованих позивачем інфляційних нарахувань в сумі 811 грн. 72 коп., трьох відсотків річних в сумі 113 грн. 12 коп. є обґрунтованими.

Щодо заявленої до стягнення пені в сумі 6 683 грн. 20 коп., яка нарахована позивачем відповідно до встановленого Договором розміру пені, яка складає 0,5 % від суми заборгованості за кожен день прострочення слід зазначити наступне.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 цього Кодексу розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Зокрема, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання. При цьому, частиною 6 статті 231 ГК України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 2 ст.551 ЦК України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Разом з тим, правило названої норми, що допускає збільшення договором розміру неустойки, встановленої законом, є загальним. Воно не виключає застосування спеціальних правил законів, хоч би вони були прийняті до введення в дію нового Цивільного кодексу України. Наведене стосується Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", яким розмір пені за прострочення виконання грошових зобов'язань, що може встановлюватись договором, обмежено подвійною обліковою ставкою НБУ на день прострочення.

Отже, яким б способом не визначався у договорі розмір неустойки, він не може перевищувати той розмір, який встановлений законом як граничний. Так, якщо вказаним Законом встановлений граничний розмір пені за прострочення платежу –не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня (від суми простроченого платежу, включаючи ПДВ та інші податки), то у більшому розмірі вона не може бути стягнута.

За таких обставин заявлена до стягнення пеня в сумі 6 683 грн. 20 коп. підлягає задоволенню частково у сумі 814 грн. 93 коп.

Відповідно до ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача по справі, а саме державне мито у сумі –108 грн. 33 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 76 грн. 53 коп.

Керуючись ст. 44,49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Закритого акціонерного товариства “Мікрон”, м. Луганськ, вул. Фрунзе, 107, ідентифікаційний код 13392255 на користь Відкритого акціонерного товариства “Холдингова компанія “Луганськтепловоз”, м. Луганськ, вул. Фрунзе, 107, ідентифікаційний код 05763797 заборгованість за договором від 16.11.07. № 20 в сумі 9093 грн. 60 коп., інфляційних нарахувань в сумі 811 грн. 72 коп., трьох відсотків річних в сумі 113 грн. 12 коп., пені в сумі 814 грн. 93 коп., державне мито у сумі –108 грн. 33 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 76 грн. 53 коп. Наказ видати.

3. В решті позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні за згодою позивача було оголошено лише вступну та резолютивну частина рішення.

Суддя                                                                                  Б.В. Яресько

Дата підписання повного тексту рішення

22.09.2008 року

Помічник судді А.В.Бабаян