ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2008 р.

№ 3/587

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого:

Дунаєвської Н.Г.,

Суддів :

Михайлюка М.В.,

Мележик Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги

Луганського обласного дочірнього підприємства "Луганськоблтурист" Українського закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Укрпрофтур",

Головного управління юстиції у Луганській області

на постанову

Луганського апеляційного господарського суду від 28.02.2008р.

у справі

№ 3/587 господарського суду Луганської області

за позовом

Луганського обласного дочірнього підприємства "Луганськоблтурист" Українського ЗАТ по туризму та екскурсіях "Укрпрофтур"

до

Головного управління юстиції у Луганській області

третя особа:

Головне управління Державного казначейства України у Луганській області

за участю прокуратури Луганської області

про

стягнення 23006 грн. 05 коп.,

за участю представників сторін:

позивача

не з’явились,

відповідача

Вишняк Т.В.

третьої особи

не з’явились,

прокуратури

не з’явились

встановив:

Рішенням господарського суду Луганської області від 11 грудня 2007 року (суддя Доманська М.Л.) позов задоволено: стягнуто з відповідача на користь позивача 22960 грн. боргу, 229,6 грн. державного мита та 117,76 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Луганського апеляційного господарського суду від 28 лютого 2008 року (судді: Семендяєва І.В., Баннова Т.М., Парамонова Т.Ф.) рішення скасовано, постановлено нове рішення про відмову в позові.

Не погоджуючись з постановою апеляційного господарського суду позивач та відповідач звернулись до Вищого господарського суду України з касаційними скаргами, в яких просили постанову у даній справі скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін. В обґрунтування своїх вимог скаржники посилаються на те, що господарським судом апеляційної інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України "Про судове рішення” від 29.12.1976 року №11 із змінами, внесеними постановами Пленуму від 24.04.1981 року № 4, від 25.12.1992 року № 13, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи з загальних засад і змісту законодавства України. Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, а також оцінку всіх доказів. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати. Мотивувальна частина рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права і обов'язки сторін у спірних правовідносинах.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Резолютивна частина рішення повинна містити чіткі та безумовні висновки, що ґрунтуються на аналізі та оцінці фактичних обставин викладених у його мотивувальній частині, та відповідати застосованим до спірних відносин нормам права.

Разом з тим, рішення місцевого господарського суду та оскаржувана постанова апеляційного господарського суду у даній справі зазначеним вимогам не відповідають з огляду на наступне.

Як встановив місцевий господарський суд, 01.06.2007 року сторони уклали договір оренди № 62, відповідно до якого Луганський туристський готель „Турист” Луганського обласного дочірнього підприємства „Луганськоблтурист” Українського закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях „Укрпрофтур” зобов’язався передати, а Головне управління юстиції у Луганській області прийняти у тимчасове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 287 кв. м., розташоване за адресою: м. Луганськ, вул. Оборонна, 112-а, для розміщення Луганського обласного державного нотаріального архіву.

Згідно з пунктами 5.1 та 5.2 договору орендна плата за місяць складає 5740 грн. та сплачується відповідно до виставлених рахунків на протязі 10 днів від дня виставлення рахунку.

Господарський суд першої інстанції, посилаючись на ту обставину, що відповідачем орендна плата за період з липня по жовтень 2007 року не сплачена, прийшов до висновку про наявність у відповідача боргу перед позивачем на суму 22 960 грн. та з урахуванням обґрунтованості позовних вимог та визнання відповідачем існування зазначеної заборгованості, задовольнив уточнений позов у повному обсязі.

Скасовуючи вказане рішення, апеляційний господарський суд, зазначив, що висновок суду про стягнення заборгованості, яка виникла на підставі договору оренди нежитлового приміщення №62 від 01.06.2007 року, є таким, що суперечить діючому законодавству та фактичним обставинам справи, оскільки вирішуючи господарський спір, суд не застосував норми матеріального та процесуального права, які підлягали застосуванню для правильного вирішення даного господарського спору. Господарський суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що дії сторін по укладанню вказаного договору суперечать Закону України "Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти".

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний господарський суд, посилаючись на те, що відповідач є розпорядником державних коштів, а органи Державного казначейства України здійснюють контроль за відповідністю платежів прийнятим зобов’язанням та бюджетним асигнуванням, перевіряють підстави для здійснення платежів при здійснення закупівлі послуг, залучив до розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державного казначейства України у Луганській області.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з даними висновками апеляційного суду і зазначає, що відповідно ст. 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України. Згідно ст. 25 Бюджетного кодексу, державне казначейство здійснює безспірне списання з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету та місцевих бюджетів, за рішенням, яке було прийнято державним органом.

Стаття 129 Конституції України визначає одними з основних засад судочинства законність та забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 107 ГПК України закріплено право осіб, яких не було залучено до участі у справі, на касаційне оскарження рішень і постанов суду, що стосується їх прав і обов'язків. Обмеження права на апеляційне оскарження для цих осіб суперечить статті 129 Конституції України.

За таких обставин, колегією суддів не приймається до уваги посилання оскаржувачів на те, що апеляційний господарський суд безпідставно прийняв до провадження апеляційну скаргу особи, яка не брала участь у розгляді справи в суді першої інстанції.

Такої ж правової позиції дотримувався Верховний Суд України, приймаючи постанову від 26.09.2006 р. у справі № 22/401-05-10793.

Разом з цим, висновки суду апеляційної інстанції про наявність підстав для визнання договору оренди нікчемним є такими, що суперечать вимогам статті 43 Господарського процесуального кодексу України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог та правомірно вказуючи на вимоги ст. 51 Бюджетного кодексу України щодо обов’язку розпорядників бюджетних коштів проводити видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, суд апеляційної інстанції обмежився тільки посиланням на те, що 30.03.2007 року відповідачу був доведений кошторис на 2007 рік, за яким загальні видатки на оренду склали 287600 грн.

Суд не перевірив, чи була передбачена достатня кількість коштів на фінансування відповідних зобов’язань у державному бюджеті на зазначений період.

Вказані обставини мають істотне значення для правильного вирішення спору, оскільки згідно ст. 51 Бюджетного кодексу України не вважаються бюджетними зобов'язання, взяті за кошти Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України, проте суд на них уваги не звернув та залишив без належної правової оцінки.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи і як правомірно зазначає позивач у касаційній скарзі, він фактично був позбавлений можливості бути присутнім в останньому засіданні суду апеляційної інстанції, оскільки копія ухвали про відкладення розгляду апеляційної скарги на 28.02.2008 року, згідно поштового повідомлення, наявного в матеріалах справи, була відправлена тільки відповідачу (а.с. 61), тоді як у засіданні суду 19.02.2008 року представник позивача був відсутній.

В силу ч. 2 ст. 11110 ГПК України порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду.

Враховуючи ту обставину, що судом апеляційної інстанції справу розглянуто судом, за відсутності позивача, не повідомленого належним чином про час і місце засідання суду, постанова суду апеляційної інстанції, як така, що прийнята з порушенням норм процесуального права підлягає до скасування.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення місцевого та постанова апеляційного судів, як такі, що прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об’єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Луганської області від 11 грудня 2007 року та постанову Луганського апеляційного господарського суду від 28 лютого 2008 року та у справі № 3/587 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду Луганської області.

Головуючий, суддя

Н. Дунаєвська

Судді:

М. Михайлюк

Н. Мележик