ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2008 р.

№ 13/131-07

Доповідач –суддя Плюшко І.А.

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Разводової С.С.,

Самусенко С.С.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу           Бориспільського районного споживчого товариства

на рішення           господарського суду Київської області від 11.04.2007 року

та на постанову          Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 03.07.2007 року

у справі                                                  №13/131-07

господарського суду                              Київської області

за позовом          Бориспільського районного споживчого товариства

до           Бориспільського міського споживчого товариства

третя особа          Товариство з обмеженою відповідальністю "Холдиногова компанія "Київінвестбуд"

про          стягнення суми

за участю представників:

позивача –          Струкова К.А. –голова правління

Макогона В. К. –довіреність №123 від 27.02.2008 року

відповідача –          Ситенка О. Д. –довіреність б/н дійсна до 31.12.2008 року

третьої особи –          не з'явились

У порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 27.05.2008 року оголошувалась перерва до 03.06.2008 року

ВСТАНОВИВ:

У березні 2007 року Бориспільське районне споживче товариство звернулося до господарського суду Київської області з позовом до Бориспільського міського споживчого товариства про стягнення 799 964,00 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 11.04.2007 року (суддя Наріжний С.Ю.), залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 03.07.2007 року (судді: Фаловська І.М., Мостова Г.І., Писана Т.О.) в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням місцевого та постановою апеляційного господарських судів, Бориспільське районне споживче товариство звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить судові акти попередніх інстанцій скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позов.

Вимоги касаційної скарги Бориспільське районне споживче товариство обґрунтовує тим, що рішення господарського суду Київської області та постанова Київського міжобласного апеляційного господарського суду прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме рішення суду першої інстанції прийняте за відсутності позивача у судовому засіданні, крім того касатор зазначає, що останній просив зобов'язати відповідача відшкодувати вартість незаконно відчужених та знищених будівель, натомість на думку касатора, апеляційною інстанцією розглядалося питання про відшкодування збитків. Також касатору не було відомо про наявність у відповідача свідоцтва про право власності на майно, яке на думку Бориспільського районного споживчого товариства, є саме його власністю та останній не погоджується з висновком апеляційної інстанції про відмову в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення місцевого та постанова апеляційного суду відповідають зазначеним вимогам, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, відповідно до Постанови правління Бориспільського районного споживчого товариства від 28.04.2004 року за № 18 про передачу майна, Бориспільському міському споживчому товариству на баланс було передано спірне майно, а саме будівлі Автотранспортного підприємства, що знаходяться за адресою: Київська область, місто Бориспіль, вул. Київський шлях, 28.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріали справи свідчать про те, що 30.11.2005 року між Бориспільським міським споживчим товариством та Товариством з обмеженою відповідальністю "Холдиногова компанія "Київінвестбуд" було укладено договір про відшкодування вартості нерухомого майна в результаті його знесення. Відповідно до п. 1 договору предметом договору є вирішення питання про відшкодуванню вартості нерухомого майна, що підлягає знесенню, а саме: будівель Автотранспортного підприємства розташованих в Київській області, місті Бориспіль, вул. Київський шлях, 28, що підлягають знесенню у зв'язку з виділенням земельної ділянки під будівництво багатоповерхового житлового будинку, відповідно до рішення Бориспільської міської ради Київської області від 03.11.2005 року.

Відповідно до п. 3.1. сума збитків за цим договором, що підлягає відшкодуванню третьою особою на користь відповідача складає 779 964 грн.

Суди попередніх інстанцій правомірно в рішенні та постанові відповідно не погодилися з твердженнями позивача, що до компетенції Бориспільського міського споживчого товариства не входить право розпоряджатися майном Бориспільського районного споживчого товариства, оскільки позивачем не наведено суду належних і допустимих доказів наявності саме у нього права власності на спірне нерухоме майно.

З свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.12.2004 року виданого Бориспільською міською радою та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Бориспільського міського бюро технічної інвентаризації № 5874199 від 16.12.2004 року вбачається, що відповідачу на підставі колективної власності належать будівлі Автотранспортного підприємства, що знаходяться за адресою: Київська область, місто Бориспіль, вул. Київський шлях, 28.

Колегія суддів Вищого господарського суду України проаналізувавши норми матеріального права зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 144 Господарського кодексу України право на майно, що підлягає державній реєстрації цього майна або відповідних прав на нього, якщо інше не встановлено законом.

Статтями 316, 317 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Нормами статті 319 Цивільного кодексу України та статті 4 Закону України "Про власність" передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Таким чином судами попередніх інстанцій встановлено, що на момент укладення між відповідачем та третьою особою договору про відшкодування вартості нерухомого майна в результаті його знесення від 30 листопада 2005 року власником спірного майна був саме відповідач, що виключає можливість порушення відповідачем права власності позивача, крім цього, відсутнє порушення відповідачем п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону України "Про споживчу кооперацію".

Відповідно до статті 33, 34 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами статті 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Підставою для відшкодування збитків (шкоди) є наявність усіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки особи, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінко боржника та збитками, вини особи, яка заподіяла збитки.

Як вірно зазначено судами першої та апеляційної інстанції, позивачем не надано суду доказів та не доведено обставинами справи, що спірне майно, яке було відчужено відповідачем на користь третьої особи на час укладення договору належало саме Бориспільському районному споживчому товариству, а отже і вимога позивача про відшкодування вартості відчужених та знесених будівель, які по суті є збитками в розмірі 779 964 грн. за майно, яке йому не належить є неправомірною та необґрунтованою.

Колегія вважає, що судами попередніх інстанцій при розгляді цієї справи по суті правильно застосовано норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, висновки судів першої та апеляційної інстанції про обґрунтованість позовних вимог є правомірними.

Отже, при вирішенні спору, судами попередніх інстанцій правильно встановлені усі обставини, що мають значення для справи, їм надана вірна юридична оцінка, норми права застосовані вірно, а доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду.

За наведених вище обставин, Вищий господарський суд України не знайшов законних підстав для повного або часткового задоволення вимог касаційної скарги, а тому судові акти слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

На підставі наведеного вище і керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, –

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Бориспільського районного споживчого товариства залишити без задоволення.

2. Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 03.07.2007 року у справі №13/131-07 залишити без змін.

Головуючий                                                                                 І. А. Плюшко

Судді                                                                                                    С. С. Разводова

С. С.Самусенко