ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2008 р.

№ 2-1/11195.1-2007

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Кравчука Г.А.

суддів:

Мачульського Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

касаційну скаргу

Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву

на постанову

Севастопольського апеляційного господарського суду

від

04.02.2008р.

у справі

№2-1/11195.1-2007

Господарського суду

Автономної Республіки Крим

за позовом

Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву

до

1). Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця"

2). Закритого акціонерного товариства "Санаторій "Алушта"

треті особи

1). Фонд майна Автономної Республіки Крим

2). Сімферопольське міжрайонне бюро реєстрації та технічної інвентаризації

3). Виконавчий комітет Алуштинської міської ради

4). Відкрите акціонерне товариство "Завод "Ленінська кузня"

5). Фонд державного майна України

про

визнання права власності та повернення майна

за участю представників

- позивача:

Дятел Ю.В. (довіреність №48 від 22.05.2008р.)

- відповідача-1:

Рябка Є.О. (довіреність №14-05/01 від 14.05.2008р.)

- відповідача-2:

Осипової О.Ю. (довіреність №27 від 29.01.2008р.)

- третіх осіб:

1). не з'явився

2). не з'явився

3). не з'явився

4). не з'явився

5). Тетенко В.В. (довіреність №345 від 08.05.2008р.), -

В С Т А Н О В И В:

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим від 15.11.2007р. (суддя Ковтун Л.О.), залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 04.02.2008р. (колегія суддів у складі: головуючого –судді Борисової Ю.В., суддів Гонтаря В.І., Голика В.С.) в задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить вказані судові рішення скасувати повністю і прийняти нове рішення, яким задовольнити у повному обсязі позовні вимоги, посилаючись на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, а саме: ст.ст.2, 4, 21, 33, ч.2 ст.48 Закону України "Про власність", ст.12 Закону України "Про господарські товариства", ст.ст.1, 6, 7, 15 Закону України "Про приватизацію державного майна", ст.ст.115, 346, ч.2 ст.326, ч.1 ст.321, ст.ст.328, 392 Цивільного кодексу України, ст.ст.66, 85, 146 Господарського кодексу України, Положення "Про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі", затвердженого Наказом Фонду державного майна України та Міністерства економіки України від 19.05.1999р. №908/68.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач-1 зазначає, що згідно договорів №1216/пр від 04.03.1985р. та від 20.07.1959р. забудовником (Відкритим акціонерним товариством "Завод "Ленінська кузня") за рахунок власних коштів і лімітів збудований корпус №7, переданий в подальшому "Совєткурорту"; на період капремонту цей корпус передавався на баланс забудовника; згідно розділу 1 Договору "Про передачу спальних корпусів №№6, 7 з балансу АТ "Завод "Ленінська кузня" на баланс санаторію "Алушта", завод передав а санаторій прийняв на баланс спальні корпуси №№6, 7, передані заводу на баланс на період реконструкції; передача цих корпусів на баланс заводу мала виключно бухгалтерський характер і не тягне виникнення у заводу права власності на ці корпуси; залишення корпусів на балансі заводу –бухгалтерська помилка; постановою Ради Міністрів УРСР від 23.04.1960р. №606 санаторно-курортні заклади передані у відання Української республіканської Ради профспілок, правонаступником якої є Федерація незалежних профспілок України, при цьому передача майна профспілкам здійснювалась безоплатно з усіма правами і обов'язками щодо такої передачі, в тому числі і прийняттям відповідних об'єктів на баланс; 04.12.1991р. на базі санаторно-курортних закладів та організацій Української республіканської ради з управління курортами профспілок було створено АТ "Укрпрофоздоровниця"; згідно акту від 24.01.1992р. на підставі Постанови Президії Ради Федерації незалежних профспілок України від 22.11.1991р. "Про створення акціонерного товариства ЛОЗ профспілок України "Укрпрофоздоровниця" у власність останнього було передано майно територіальних санаторно-курортних установ, санаторіїв, будинків відпочинку згідно переліку до акту від 24.01.1992р.; рішенням виконкому Алуштинської міськради було вирішено оформити право власності ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" на об'єкти нерухомого майна філій Алуштинського дочірнього підприємства ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", і до складу зазначеного майна увійшло майно санаторію "Алушта"; отримавши саме державну реєстрацію власності ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" встановила своє право на майно шляхом підтвердження цього права державою через органи державної реєстрації; рішенням Вищого арбітражного суду України від 20.01.1997р. у справі №137/7 визнано право профспілок на майно санаторно-курортних закладів, а отже –законність створення відповідача-1, а відтак відповідач-1 просить відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Треті особи-1, 2, 3 та 4 не використали наданого законом права на участь своїх представників у судовому засіданні.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, постановою Ради міністрів УРСР від 23.04.1960р. № 606 всі санаторії, в тому числі й санаторій "Алушта" були безкоштовно передані у відання Української Республіканської ради профспілок (Укрпрофради), який став єдиним органом, уповноваженим розпоряджатися та володіти санаторіями, будинками відпочинку.

Правонаступником Укрпрофради із 1991р. стала Федерація незалежних профспілок України.

04.12.1991 р. Радою Федерації незалежних профспілок України та Фондом соціального страхування України на базі санаторно-курортних закладів та організацій Української республіканської ради з управління курортами профспілок було створено Акціонерне товариство "Укрпрофоздоровниця".

Згідно з актом від 24.01.1992 р. на підставі Постанови Президії Ради Федерації незалежних профспілок України від 22.11.1991 р. "Про створення акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" у власність останнього було передано майно територіальних санаторно-курортних установ, санаторіїв, будинків відпочинку, тощо, згідно переліку до акту від 24.01.1992р.

У подальшому, рішенням виконавчого комітету Алуштинської міської ради від 27.04.2001 р. № 396 "Про оформлення права власності" на підставі листів ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця" від 22.11.200 р., від 24.11.2000р. та інструкції, затвердженої наказом Державного комітету будівництва та житлової політики України від 09.06.1998 р. № 121, було вирішено оформити право власності за ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця" на об'єкти нерухомого майна філій Алуштинського дочірнього підприємства ЗАТ "Укрпрофоздоровниця". До складу зазначеного майна, увійшло також й майно санаторію "Алушта" по вул. Глазкрицького, 8 у м. Алушта.

На підставі зазначеного рішення, Алуштинською міською радою було видано свідоцтво про право власності на об'єкт в цілому, розташований у м. Алушта по вул. Глазкрицького, 8.

Згідно договору № 1216/пр від 04.03.1985 р. "Про продовження виділення путівок Київському заводу "Ленінська кузня" в санаторій "Алушта" на курорті загальнодержавного значення", за яким встановлено, що забудовником (ВАТ “Завод "Ленінська кузня") на підставі договору від 20.07.1959р. з Південнобережним управлінням курортів, санаторіїв та будинків відпочинку Міністерства охорони здоров'я УРСР на території санаторію "Алушта" загальнодержавного значення за рахунок власних коштів та лімітів збудований капітальний літній корпус № 7 на 136 місць, який у подальшому згідно акту від 16.09.1961р. безкоштовно переданий на баланс "Советкурорту" (Алуштинської територіальної ради з управління курортами профспілок).

Відповідно до п.3 Договору на період капітального ремонту корпусу №7 санаторію "Алушта" останній передавався на баланс забудовника.

Згідно умов договору № 1216/пр "Забудовник" щорічно отримував путівки в спальний корпус №7. Відповідно до розділу 1 Договору "Про передачу спальних корпусів №№ 6,7 з балансу ВАТ "Завод "Ленінська кузня" на баланс санаторію "Алушта", який є доповненням до договору № 1216/пр від 04.03.1985р., ВАТ "Завод "Ленінська кузня" передає, а санаторій "Алушта" приймає на баланс спальні корпуси №№ 6, 7, які передавалися на баланс товариства "Завод "Ленінська кузня" на період реконструкції.

За актом прийому-передачі від 31.10.1994р. про передачу спальних корпусів №№ 6, 7 з балансу ВАТ "Завод "Ленінська кузня" на баланс санаторію "Алушта" зазначені корпуси були передані санаторію "Алушта" після проведення будівельних монтажних робіт з реконструкції.

На підставі рішення загальних зборів акціонерів ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" № 4/18 від 18.04.2003 р., протоколу № 1 від 24.06.2003р. зборів засновників ЗАТ "Санаторій “Алушта" до статутного фонду останнього були передані й спірні корпуси, що підтверджується, зокрема, актом прийому-передачі від 04.11.2003р.

Позивач дійшовши до висновків, що майно, яке було передано Товариством лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" до статутного фонду ЗАТ "Санаторій “Алушта" є об'єктом державної власності, яке не увійшло до статутного фонду Відкритого акціонерного товариства "Завод "Ленінська кузня", звернувся до господарського суду з позовом про визнання права власності на спальні корпуси № 6 і № 7, які розташовані на території Закритого акціонерного товариства "Санаторій "Алушта" за адресою: м. Алушта, вул. Глазкрицького, 8, та про повернення за актом приймання-передачі майна –вказаних спальних корпусів Відкритому акціонерному товариству "Завод "Ленінська кузня" як балансоутримувачу вказаного державного нерухомого майна.

Місцевий господарський суд відмовляючи в позові виходив з того, що за нормами діючого законодавства відповідач-1 набув право власності на нерухоме майно по вул. Глазкрицького, 8 у м. Алушта з часу державної реєстрації права власності на таке майно, а передача спальних корпусів на баланс товариства "Завод "Ленінська кузня" відбулася в рамках виконання договору та носила суто бухгалтерський характер, що не тягне за собою виникнення права власності у заводу на таке майно, здебільшого, як таке, що було повернуто на баланс санаторію "Алушта"; ні на час розгляду спору, ні на час укладання договору №1216/пр від 04.03.1985р. не було підставою для припинення права власності або його переходу проведення капітального ремонту на договірній основі та передача на баланс забудовнику нерухомого майна замовником. А відтак місцевий господарський суд, посилаючись на приписи ст.12 Закону України "Про господарські товариства", ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України, дійшов до висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Апеляційний господарський суд погодився з висновками місцевого господарського суду, зазначивши також в оскарженій постанові, що помилки в веденні бухгалтерського обліку, допущені й своєчасно не виправлені посадовими особами товариства "Ленінська Кузня", не можуть вважатися підставами для позбавлення права власності на спірне майно його належного власника.

Однак з такими висновками судів не можна погодитись з наступних підстав.

Із встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи вбачається, що на момент приватизації спірні корпуси санаторію не були державною власністю оскільки за актом приймання-передачі від 24.01.1992р. на підставі постанови президії Ради Федерації незалежних профспілок України від 22.11.1991р. №ІІ-ІІ-І Про створення Акціонерного товариства лікувально-оздоровчих установ профспілок України "Укрпрофоздоровниця" Федерацією незалежних профспілок України були передані Акціонерному товариству лікувально-оздоровчих установ профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (т.2 а.с.100), а останнім ці корпуси були передані у власність ЗАТ "Санаторій "Алушта" як внесок до статутного фонду (акт приймання-передачі від 04.11.2003р. т.2 а.с.28).

Між тим, такі висновки не ґрунтуються на чинному, на момент передачі спірних корпусів, законодавстві.

Так, згідно ст.10 Конституції (Основний Закон) України 1978р., що діяла на час виникнення спірних відносин, в Україні існувала державна (загальнонародна) і колгоспно-кооперативна власність.

Із вказаної норми Конституції також вбачається, що ніхто не мав права використовувати державну власність з метою особистої наживи та в інших корисливих цілях.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про власність" лише власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном.

Статтею 34 цього Закону визначено, що загальнодержавну (республіканську) власність складають, зокрема, об'єкти соціально-культурної сфери або інше майно, що становить матеріальну основу суверенітету України і забезпечує її економічний та соціальний розвиток.

Згідно п.3 ст.10 Закону України "Про підприємства в Україні", що діяв на дату складання акту прийому передачі корпусів від 31.10.1994р. та до набранням чинності Господарським кодексом України, відчуження від держави засобів виробництва, що є державною власністю і закріплені за державним підприємством, здійснюється виключно на конкурентних засадах (через біржі, за конкурсом, на аукціонах) у порядку, що визначається Фондом державного майна України. Одержані в результаті відчуження зазначеного майна кошти направляються виключно на інвестиції.

Відповідні приписи містяться і в ч.3 ст.145 та ст.146 Господарського кодексу України.

Із встановлених обставин справи та наведених норм права вбачається, що спірне майно відносилось до державної власності.

Крім того, згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною 1 ст.334 ЦК передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону "Про господарські товариства" товариство є власником, зокрема, майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність.

Задовольняючи позов суди, з урахуванням вище вказаних приписів норм права, не з’ясували чи правомірно попередні власники набули право на спірне майно, чи мали право його відчужувати, та чи мало право Акціонерне товариство лікувально-оздоровчих установ профспілок України "Укрпрофоздоровниця" передавати спірне майно як внесок до статутного фонду ЗАТ "Санаторій "Алушта".

Таким чином юридична оцінка встановленим обставинам справи щодо правового режиму майна - спірних корпусів –об’єктів соцкультпобуту, зроблена судами всіх інстанцій без всебічного, повного та об'єктивного з'ясування всіх фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору та без належної правової оцінки.

З цих же підстав були скасовані і попередні судові рішення, прийняті в цій справі, однак в порушення приписів ст.11112 ГПК України суд першої інстанції вирішуючи спір не врахував висновків та мотивів, за якими були скасовані попередні судові рішення в цій справі, при тому, що вони є обов’язковими при новому розгляді справи, а суд апеляційної інстанції вказані порушення норм права не усунув, у зв’язку з чим судові рішення є незаконними, а відтак підлягають скасуванню.

Відповідно до приписів ст.111-5 ч.2 ГПК України касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Судами ж попередніх інстанцій неповно з’ясовано обставини справи щодо дійсних прав та обов’язків сторін, а судові рішення, у зв’язку з цим, прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п. 3, 11110 ч.1, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву задовольнити частково.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 04.02.2008р. та рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 15.11.2007р. у справі №2-1/11195.1-2007 скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

С у д д і Г.М. Мачульський

В.І. Шаргало