ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.08                                                                                           Справа№ 28/176 А

Суддя Н.Березяк при секретарі І. Торська розглянула матеріали справи

за позовом ДП „Львіввугілля”, м.Сокаль

до відповідача : Державна податкова інспекція у Сокальському районі

Про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення №000059240/1 від 10.04.2008 року

За участю представників:

Від позивача: Хробак Г.В., Бабій Т.М., - представники

Від відповідача: Яремко В.П. - представники

Представникам сторін роз’яснено права та обов‘язки , передбачені ст.ст.49,51 КАС України.

Суть спору: Подано позов ДП „Львіввугілля” до Державної податкової інспекції у Сокальському районі про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення №000059240/1 від 10.04.2008 року.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задоволити позовні вимоги з мотивів наведених в позовній заяві, матеріалах справи та поясненнях наданих в судовому засіданні.

Відповідач проти позову заперечує з підстав і мотивів, викладених у запереченні на позовну заяву.

В судовому засіданні 01.10.2008 року оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності , встановив наступне:

В період з 29.11.2007 року по 26.12.2007 року ДПІ у Сокальському районі була проведена виїзна планова перевірка ДП „Львіввугілля” з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.06 р. по 30.06.07 р., за результатами якої складено акт № 22/2301/32323256 від 15.01.2008 р. та прийнято податкове повідомлення-рішення №000059240/1 від 10 жовтня 2008 року, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 1 006 432,892 грн. за самостійне відчуження активів, які перебувають у податковій заставі.

ДП „Львіввугілля” вважає прийняте податковим органом рішення неправомірним, що стало підставою його оскарження в судовому порядку.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного :

Оскаржуване податкове повідомлення-рішення №000059240/1 від 10.04.2008 року прийняте відповідачем на підставі акту перевірки № 22/2301/32323256 від 15.01.2008 р. за порушення позивачем п.п.17.1.8 пункту 17.1. ст..17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 № 2181-ПІ, а саме –за самостійне відчуження активів, які перебувають у податковій заставі та потребують обов’язкової попередньої згоди податкового органу на таке відчуження.

В обґрунтування позовних вимог ДП „Львіввугілля” посилається на те, що Державне підприємство „Львіввугілля" засноване на державній формі власності і належить до сфери управління Міністерства вугільної промисловості України. Органом управління майном ДП "Львіввугілля" являється Міністерство вугільної промисловості. Передача державного майна від одного підприємства іншому, що належить до сфери управління одного і того ж органу, уповноваженого управляти державним майном, в даному випадку Міністерство вугільної промисловості, не є відчуженням, оскільки власник майна та орган управління майном не змінився. Крім того, позивач посилається на порушення відповідачем Протоколу №2 спільної наради Міністерства палива та. енергетики України та Державної податкової адміністрації України з питань реорганізації підприємств вугільної галузі від 31.05.2005р. в частині застосування штрафних санкцій .

Доводи позивача обґрунтовані і заслуговують на увагу суду.

Відповідно до підпункту "а" пп. 8.6.1 п. 8.6 ст. 8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» письмовому узгодженню з податковим органом підлягають такі операції з активами, які перебувають в податковій заставі, як купівля чи продаж, інші види відчуження або оренда (лізинг) нерухомого чи рухомого майна, майнових чи немайнових прав, за винятком майна, майнових чи немайнових прав, що використовуються у підприємницькій діяльності платника податків (інших видах діяльності, які за умовами оподаткування прирівнюються до підприємницької), а саме готової продукції, товарів і товарних запасів, робіт та послуг за кошти за цінами, що не є меншими за звичайні.

За визначенням п. 1.7 ст. 1 вказаного Закону активи платника податків - кошти, матеріальні та нематеріальні цінності, що належать юридичній або фізичній особі за правом власності або повного господарського відання.

Статтею 11 цього Закону встановлений порядок погашення податкового боргу державних та комунальних підприємств, який не виключає можливості погашення податкового боргу за рахунок активів цих підприємств.

Підпунктом 17.1.8 п. 17.1 ст. 17 Закону України № 2181 передбачено, що у разі коли платник податків, активи якого перебувають у податковій заставі, відчужив такі активи без попередньої згоди податкового органу, якщо отримання такої згоди є обов'язковим згідно з цим Законом, платник податків додатково сплачує штраф у розмірі суми такого відчуження, визначеної за вказаними цінами. При цьому для вирішення питання щодо обсягу відповідальності позивача за відчуження майна без отримання попередньої згоди податкового органу необхідно встановити розмір податкового боргу позивача на момент відчуження.

Відповідно до Рішенням Конституційного Суду України від 24.03.2005 р.№2-рп/2005 (справа № 1-9/2005 про податкову заставу) положення пп. 8.2.2 п. 8.2 ст. 8 в частині поширення податкової застави на будь-які види активів платника податків без врахування суми його податкового боргу визнані неконституційними та такими, що втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Конституційний Суд України визнав, що розмір податкової застави, виходячи із загальних принципів права, повинен відповідати сумі податкового зобов'язання, що забезпечувало б конституційну вимогу справедливості та розмірності. Розмірність як елемент принципу справедливості передбачає встановлення публічно-правового обмеження розпорядження активами платника податків за несплату чи несвоєчасну сплату податкового зобов'язання та диференціювання такого обмеження залежно від розміру несплати платником податкового боргу.

Аналіз норм Закону України «Про заставу»та Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»свідчить, що поняття застави та/або обтяження нерозривно пов'язано з предметом застави, який характеризується індивідуальними і родовими ознаками та родовими ознаками.

У зв'язку з Рішенням Конституційного Суду України наказом ДПА України від 6 липня 2006 р. № 385 затверджено Податкове роз'яснення положень статті 8 Закону України від 21 грудня 2000 року № 2181-ІІІ „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, в якому зокрема зазначено:

у разі виникнення права податкової застави таке право може поширюватися на активи платника податків, розмір яких не є меншим двократного розміру суми податкового боргу платника податків на день виникнення права податкової застави, включаючи розстрочені (відстрочені) суми податкового боргу.

При реєстрації у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна У Заяві про реєстрацію обтяження рухомого майна до підрозділу "Рухоме майно, крім описаного вище за серійними номерами" розділу "Опис предмета обтяження" вноситься запис: "Активи платника податків згідно з Актом опису від - ________ № __ ". Для цього активи, які є предметом податкової застави, описуються в Акті (за формою, що додається) у день вручення першої податкової вимоги або в інші дні, коли можливо здійснити такий опис. Опис заставних активів здійснюється таким чином, щоб у подальшому такі активи можна було ідентифікувати. Тобто, крім найменування заставних активів вказується Їх детальна характеристика: вага, метраж, розмір, вид, колір, товарний знак, проба, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо.

Платник податків самостійно визначає перелік активів, на які розповсюджується право податкової застави і які в подальшому можуть бути реалізовані в рахунок погашення його податкового боргу в порядку, встановленому законодавством України. Відповідальність за здійснення операцій з активами стосується лише тих активів, на які поширюється право податкової застави.

Під час розгляду справи судом неодноразово вимагалося у податкової інспекції подати на огляд суду Акт опису активів, які перебували у податковій заставі для з’ясування чи саме ці активи відокремленого структурного підрозділу „Червоноградське вантажно-транспортне управління” ДП „Львіввугілля” загальною вартістю 1 006 432,92 грн. , які були передані ДП „Червоноградвантажтранс” перебували в податковій заставі. Однак, в порушення положень статті 8 Закону України від 21 грудня 2000 року № 2181-ІІІ „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” відповідач не подав витребуваного судом Акту опису активів позивача, що перебувають в податковій заставі, через його відсутність.

Як вбачається з матеріалів справи, Наказом Міністерства вугільної промисловості України №478 від 25.09.2006р. "Про реорганізацію вантажно-транспортної системи вугільної галузі», відповідно до ГК України, ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України від 15.12.1992р. №8-92, створене державне підприємство „Червоноградвантажтранс” шляхом виділення із складу ДП „Львіввугілля” відокремленого підрозділу „Червоноградське вантажно-транспортне управління” .

У відповідності до п.4.1. Статуту ДП "Львіввугілля" майно ДП ''Львіввугілля" є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання.

Згідно ст.136 Господарського Кодексу України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником, з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника.

Державне підприємство „Львіввугілля" засноване на державній формі власності і належить до сфери управління Міністерства вугільної промисловості України. Органом управління майном ДП "Львіввугілля" являється Міністерство вугільної промисловості.

Передача державного майна від одного підприємства іншому, що належить до сфери управління одного і того ж органу, уповноваженого управляти державним майном, в даному випадку Міністерство вугільної промисловості, не є відчуженням, оскільки власник майна та орган управління майном не змінився.

Стаття 8.6 Закону України №2181 передбачає узгодження операцій із заставленими активами при відчуженні майна. В даному випадку відчуження майна не відбулося, так як ні форма власності, ні власник не змінились.

Крім цього, слід зазначити, що Протоколом №2 спільної наради Міністерства палива та. енергетики України та Державної податкової адміністрації України з питань реорганізації підприємств вугільної галузі від 31.05.2005р. зобов'язано ДПА у Львівській області не застосовувати до підприємств, які реорганізовуються штрафні та інші санкції за таке відчуження (передачу) активів, оскільки право податкової застави автоматично поширюється на всі активи платників податків (юридичних осіб), якщо платники податків —підприємства, які реорганізовуються, мали податкові зобов'язання, або податковий борг, забезпечений податковою заставою.

В порушення вимог даного Протоколу №2 від 31.05.2005р. ДПІ у Сокальському районі нараховано штрафні санкції за передачу майна відокремленого підрозділу „Червоноградське вантажно-транспортне управління” ДП „Львіввугілля” загальною вартістю 1 006 432,92 грн. на ДП „Червоноградвантажтранс” .

Згідно із вимогами ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти позову. В порушення зазначеної норми Відповідач не надав суду жодних доказів правомірності прийняття ним оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

З урахуванням положень чинного законодавства України, практики його застосування найвищою судовою інстанцією України та обставин справи, суд дійшов висновку що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.7-9, 14, 17, 69-71, 79, 86,158-163, 167, п.п. 3, 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Позовні вимоги ДП „Львіввугілля” задоволити.

2.Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Сокальському районі за №000059240/1 від 10.04.2008 року.

3.Постанову може бути оскаржено в порядку, визначеному главою 1 розділу ІV КАС України.

Повний текст Постанови виготовлений та підписаний, в порядку, визначеному ч.3 ст.160 КАС України, 06.10.2008 р.

Суддя