ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2008 р.

№ 13/283

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Кочерової Н.О., - головуючого,

Самусенко С.С.,

Черкащенка М.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги

ЗАТ "Будівельна компанія "Прикарпаття і К"

на постанову

та

на рішення

Львівського апеляційного господарського суду від 01.04.2008 року

господарського суду Чернівецької області від 08.02.2008 року

у справі господарського суду

Чернівецької області

за позовом

ЗАТ "Будівельна компанія "Прикарпаття і К"

до

ТОВ "Торговий дім "Буковина –інтерм"

про

стягнення 20742,28 грн.,

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:

не з"явився,

- відповідача:

не з"явився,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2007 року ЗАТ "Будівельна компанія "Прикарпаття і К" звернулось до господарського суду з позовом до ТОВ "Торговий дім "Буковина –інтерм" про стягнення 20742,28 грн.

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 08.02.2008 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 01.04.2008 року рішення місцевого господарського суду від 08.02.2008 року залишено без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями ЗАТ "Будівельна компанія "Прикарпаття і К" подало касаційну скаргу, в якій просить постанову Львівського апеляційного господарського суду від 01.04.2008 року та рішення господарського суду Чернівецької області від 08.02.2008 року скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судами неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконних судових рішень.

Доповідач: Черкащенко М.М.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 10.12.2004 року між ЗАТ "Будівельна компанія "Прикарпаття і К" (генеральний підрядник) та ТОВ "Торговий дім "Буковина –інтерм" (субпідрядник) було укладено договір субпідряду, відповідно до якого субпідрядник зобов"язався виконати власними силами, засобами, з власних матеріалів та у відповідності до погодженої сторонами проектно-кошторисної документації, яка є невід"ємною частиною договору, слідуючи роботи: монтаж, випробовування, наладку та запуск внутрішньо будинкових мереж опалення, холодного та гарячого водопостачання, газопостачання та каналізації 16-ти квартирного житлового будинку за адресою: м. Чернівці, пров. Миколаївський, 1 у строки передбачені даним договором, а генеральний підрядник зобов"язався прийняти та оплатити виконані роботи, в строки та розмірі обумовлені даним договором.

Згідно з п.2.1 договору, загальна вартість робіт визначається кошторисом і становить суму 230000,00 грн., а зміни в запроектовані роботи можуть бути внесені шляхом укладення додаткової угоди.

Пунктом 2.2 договору, сторони передбачили порядок розрахунків,відповідно до якого замовник проводить оплату підряднику поетапно: 100% вартості матеріалів, що необхідні для виконання робіт передбачених даним договором та кошторисом; решта вартість виконаних робіт у розмірі передбаченому кошторисом протягом 10 банківських днів з дня підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт за мінусом 3% вартості даних робіт, які складають компенсаційні витрати генерального підрядника.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач на виконання умов п.2.2 договору перерахував на рахунок відповідача 144400,00 грн.

Відповідно до ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов"язується на свій          ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов"язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що відповідачем було виконані підрядні роботи на загальну суму 145764,00 грн., що підтверджується актами виконаних робіт № 05-02-2-5 за грудень 2004 року та №05-02-2-6 за листопад 2005 року, які підписані позивачем.

Враховуючи вищевикладене, приписи ст.ст. 11, 525 ЦК України, а також те, що проектна-кошторисна документація до договору від 10.10.2004 року сторони не складалась та акти приймання виконаних робіт позивачем підписані без будь-яких зауважень та застережень, судова колегія погоджується з висновками попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, оскаржувані судові рішення є повними, законними та обґрунтованими, а тому судова колегія не вбачає підстав для їх скасування.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 01.04.2008 року та рішення господарського суду Чернівецької області від 08.02.2008 року у справі № 13/283 залишити без змін.

Головуючий, суддя                                Н.Кочерова

Судді С. Самусенко

М.Черкащенко