ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

10.07.2008

Справа №2-7/5408-2008

За позовом Прокурора Балаклавського району м. Севастополя (м. Севастополь, вул. 7 листопада, 3) в інтересах держави в особі 1) Севастопольської міської ради (99011, м. Севастополь, вул. Леніна, 3) та 2) Комунального підприємства «Севтеплоенерго» Севастопольської міської ради (99011, м. Севастополь, вул. Павліченко, 2, ідентифікаційний код 03358357)

До відповідача Суб’єкта підприємницької діяльності Кузніченко Катерини Олегівни (95038, м. Сімферополь, вул. Ковильна, 84, кв. 40, ідентифікаційний номер )

Про стягнення 2132,63 грн.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивачів: 1) не з’явився; 2) Поротіков І. В., предст., дов. №06-юр від 27.02.2008 р.

Від відповідача - не з’явився.

Від прокуратури – не з’явився.

Суть справи: Прокуратура Балаклавського району міста Севастополя звернулась до господарського суду міста Севастополя в інтересах держави в особі Севастопольської міської ради та Комунального підприємства «Севтеплоенерго» Севастопольської міської ради з позовом до Суб’єкта підприємницької діяльності Кузніченко Катерини Олегівни про стягнення 2132,63 грн.

Ухвалою господарського суду міста Севастополя від 05.05.2008 р. матеріали позовної заяви №20-11/017-150 були передані за підсудністю до Господарського суду Автономної Республіки Крим.

08.05.2008 р. матеріали позовної заяви надійшли до ГС АР Крим. Справа передана на розгляд судді Дворному І. І. із привласненням справі №2-7/5408-2008 та ухвалою від 12.05.2008 р. була прийнята до провадження.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем своїх обов’язків по повній та своєчасній оплаті поставленої йому Комунальним підприємством «Севтеплоенерго» за договором №1573 від 11.04.2006 р. теплової енергії, у зв’язку з чим заборгованість Суб’єкта підприємницької діяльності Кузніченко Катерини Олегівни складає 1977,45 грн. та до часу звернення до суду в добровільному порядку погашена не була. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 16,53 грн., 120,40 грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 18,25 грн.

У судовому засіданні, що відбулося 09.06.2008 р., представник Комунального підприємства «Севтеплоенерго» надав суду заяву про зміну вимог, в якій зазначив, що відповідач в добровільному порядку сплатив суму заборгованості, але до теперішнього часу залишаються несплаченими пеня у сумі 75,77 грн., 291,45 грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 32,89 грн. Вказана заява була прийнята судом до розгляду.

Відповідач у судове засідання жодного разу не з’явився, відзив на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи був проінформований належним чином рекомендованою кореспонденцією.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов’язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін – це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо неявка цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи судом не вбачається.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами у порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України

Розгляд справи відкладався у порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ :

11.04.2006 р. між Суб’єктом підприємницької діяльності Кузніченко Катериною Олегівною (Покупець) та Комунальним підприємством «Севтеплоенерго» Севастопольської міської ради (Продавець) був укладений договір №1573 купівлі-продажу теплової енергії, пунктом 1.1 якого передбачено, що в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, Продавець зобов’язується передати Покупцю теплову енергію до межі балансової та експлуатаційної відповідальності своєчасно та відповідної якості, а Покупець зобов’язується прийняти та оплатити отриману теплову енергію за встановленими тарифами.

Відповідно до п. 4.1 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Плата за теплову енергію розраховується виходячи із займаної опалюваної площі (додаток №1), відповідно до нормативів споживання (п. 4.2 Договору).

Згідно з п. 4.6 Договору Покупець щомісячно до 15 числа розрахункового місяця може здійснювати авансові платежі за всіма видам теплопостачання, передбаченими цим договором, згідно виставленого Подавцем рахунка в сумі не менше 50% від суми нарахування за спожиту теплову енергію в попередньому розрахунковому періоді, з наступним перерозрахунком за фактично відпущену теплову енергію.

В п. 4.7 Договору сторони передбачили, що остаточний розрахунок за теплову енергію здійснюється в строк до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно тарифів, діючих на день отримання теплової енергії. Рахунок вважається отриманим Покупцем, якщо останній до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, не заявить про неотримання рахунку за розрахунковий місяць.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем належним чином виконувалися свої обов’язки за договором та поставлялася відповідачеві теплова енергія, на оплату якої виставлялися відповідні рахунки із зазначенням кількісних показників поставленої теплової енергії, тарифу та загальної суми до сплати (а. с. 18-27). Проте, несвоєчасна оплата рахунків призвела до виникнення у відповідача заборгованості у сумі 1977,45 грн., яку позивач просить стягнути в примусовому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. При цьому, майново-господарськими, згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення стосовно господарських зобов’язань міститься в ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що після звернення позивача до суду Суб’єктом підприємницької діяльності Кузніченко Катериною Олегівною була оплачена заборгованість у сумі 1977,45 грн.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

В п. 3 Роз’яснень «Про деякі питання практики застосування статей 80 та 81 Господарського процесуального кодексу України» від 23.08.94 р. N 02-5/612 (з наступними змінами та доповненнями) Вищий арбітражний суд України зазначив, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 статті 80 ГПК зокрема у таких випадках:

- припинення існування предмета спору (наприклад, здійснене у встановленому порядку скасування оспорюваного акта), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань;

- спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

За таких обставин, суд вважає за необхідне припинити провадження у справі в частині стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1977,45 грн.

Ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України передбачено, що виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до ст. 549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання зобов’язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобов’язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов’язань будь-яким з видів, передбачених ст. 546 Цивільного кодексу України, також створює зобов’язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В п. 6.1 Договору №1573 від 11.04.2006 р. сторони передбачили, що Покупець несе відповідальність відповідно до чинного законодавства та цього договору за несвоєчасне внесення платежів за теплову енергію шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми платежу.

Судом встановлено, що сума заявленої до відшкодування пені у розмірі 75,77 грн., згідно доданого до позовної заяви розрахунку, обчислена позивачем правомірно, через що підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, позивачем також заявлені вимоги про стягнення з Суб’єкта підприємницької діяльності Кузніченко Катерини Олегівни 291,45 грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 32,89 грн.

Так, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суми інфляційних втрат та 3% річних також розраховані позивачем правомірно, через що підлягають стягненню з відповідача.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу суд покладає на відповідача відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Припинити провадження у справі в частині стягнення з Суб’єкта підприємницької діяльності Кузніченко Катерини Олегівни на користь Комунального підприємства «Севтеплоенерго» заборгованості у сумі 1977,45 грн.

3.          Стягнути з Суб’єкта підприємницької діяльності Кузніченко Катерини Олегівни (95038, м. Сімферополь, вул. Ковильна, 84, кв. 40, ідентифікаційний номер ) на користь Комунального підприємства «Севтеплоенерго» Севастопольської міської ради (99011, м. Севастополь, вул. Павліченко, 2, ідентифікаційний код 03358357) пеню у сумі 75,77 грн., 291,45 грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 32,89 грн.

4.          Стягнути з Суб’єкта підприємницької діяльності Кузніченко Катерини Олегівни (95038, м. Сімферополь, вул. Ковильна, 84, кв. 40, ідентифікаційний номер ) у доход державного бюджету України (код платежу 22090206, одержувач – держбюджет м. Сімферополя, р/р 0002 у банку одержувача Управління Держказначейства в АР Крим м. Сімферополь, МФО 824026, одержувач: Держбюджет м. Сімферополя, ЗКПО 34740405) держмито в сумі 102, 00 грн.

5.          Стягнути з Суб’єкта підприємницької діяльності Кузніченко Катерини Олегівни (95038, м. Сімферополь, вул. Ковильна, 84, кв. 40, ідентифікаційний номер ) в доход Державного бюджету України (р/р 0002, код платежу 22050000, в банку одержувача: Управління держказначейства в м. Сімферополі ГУ ДКУ в АРК, МФО 824026, одержувач: Держбюджет м. Сімферополя, ОКПО 34740405) 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

6.          Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.