ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

17.06.2008

Справа №2-7/966.1-2008

За позовом Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерноїкомпанії «Нафтогаз України» (01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 9/1)

До відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» (95034, м. Сімферополь, вул. Бородіна, 16)

Про стягнення 3 967 285,28 грн.

За зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» (95034, м. Сімферополь, вул. Бородіна, 16)

До відповідача Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 9/1)

Про визнання договору недійсним

Суддя ГС АР Крим І.І.Дворний

представники:

Від позивача (відповідача за зустрічним позовом) – Грищенюк Д. І., предст., дов. №2-45 від 19.03.2008 р.

Від відповідача (позивача за зустрічним позовом) – Кулагін Е. В., предст., дов. №409 від 19.03.2008 р.; Білоконь О. О., предст., дов. №2702 від 21.03.2008 р.

Сутність спору: Дочірня компанія «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» звернулася до Господарського суду Автономної Республіки Крим з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» про стягнення 3 967 285,28 грн., у тому числі 3 569 285,00 грн. збитків, 314 097,64 грн. інфляційних втрат, 83 902,64 грн. відсотків річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання умов договору №11-1005 від 26.12.2003 р. Дочірньою компанією «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» було профінансовано будівництво оздоровчого центру з усіма інженерними комунікаціями за адресою: АР Крим, м. Євпаторія, с. Заозерне, вул. Штормова, 36, проте в обумовлений договором строк – до 30.05.2004 р. відповідачем не були виконані належним чином свої обов’язки, об’єкт не збудований та не переданий у власність позивача.

Рішенням ГС АР Крим від 22.02.2007 р. позов був задоволений частково, з відповідача на користь Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» було стягнуто 3 569 285,00 грн. збитків, 22941,82 грн. держмита та 106,16 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позову було відмовлено.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 03.05.2007 р. вищевказане рішення суду першої інстанції було скасовано та прийнято нове рішення, яким в позові Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» було відмовлено, визнано недійсним договір № 11-1005 від 26.12.2003, укладений між дочірньою компанією «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» і товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Консоль ЛТД», з моменту його укладання. Крім того, суд апеляційної інстанції також визнав недійсним акт погодження про залік однорідних зустрічних вимог № 12/03-377 від 29.12.2003, укладений між дочірньою компанією «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» і товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Консоль ЛТД».

04.09.2007 р. Севастопольським апеляційним господарським судом була винесена додаткова постанова у цій справі, якою було стягнуто з Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» державне мито у сумі 12750,00 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.12.2007 р. рішення ГС АР Крим від 22.02.2007 р. та постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від 03.05.2007 р. були скасовані, а справа направлена на новий розгляд до Господарського суду АР Крим.

Справа передана на розгляд судді Дворному І. І. із привласненням номеру 2-7/966.1-2008.

Ухвалою ГС АР Крим від 04.02.2008 р. справа була прийнята до провадження суддею Дворним І. І.

22.02.2008 р. до ГС АР Крим від Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» надійшла зустрічна позовна заява до Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про визнання недійсним укладеного між сторонами 26.12.2003 р. договору підряду на капітальне будівництво №11-1005 з моменту його укладання та визнання недійсним з моменту укладання акта-погодження про залік зустрічних однорідних вимог №12/03-377 від 29.12.2003 р.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що спірний договір не відповідає положенням чинного законодавства України, оскільки його умовами передбачений єдиний обов’язок ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» - фінансування будівництва; кошторис сторонами не складався; договором не був передбачений обов’язок відповідача (позивача за первісним позовом) передати ТОВ фірмі «Консоль ЛТД» завдання на проектування; інвестором не було отримано архітектурне-планувальне завдання в ДАБК, не зареєстрований об’єкт в ДАБК та не отриманий дозвіл на будівництво; земельна ділянка під об’єктом будівництва не відведена. Позивач (відповідач за первісним позовом) вважає, що відсутність вказаних умов унеможливлює будівництво об’єкту та його подальшу передачу у власність інвестору. Крім того, ТОВ фірма «Консоль ЛТД» посилається на те, що сторонами при укладанні договору не були враховані положення Закону України «Про інвестиційну діяльність» та Постанови Кабінету Міністрів України №483 від 11.04.2002 р. Також позивач за зустрічним позовом зазначив, що акт-погодження про залік зустрічних однорідних вимог №12/03-377 від 29.12.2003 р. є нікчемним правочином, оскільки на момент його укладання строк виконання зобов’язань ТОВ фірмі «Консоль ЛТД» за договором про спільну діяльність №1231/65-94/3-484 від 13.10.1999 р. ще не настав, а за угодою №3-199 від 14.01.1999 р. відсутні грошові зобов’язання позивача (відповідача за первісним позовом).

Ухвалою ГС АР Крим від 25.02.2008 р. зустрічна позовна заява була прийнята судом до провадження.

Дочірня компанія «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» проти зустрічного позову заперечувала з тих підстав, що спірний договір №11-1005 від 26.12.2003 р. є інвестиційним договором, а не договором підряду, через що положення чинного законодавства, які регулюють підрядні взаємовідносини, до нього застосовуватися не можуть. Крім того, відповідач за зустрічним позовом також вважає необґрунтованим твердження ТОВ фірми «Консоль ЛТД» про недійсність акта-погодження про залік зустрічних однорідних вимог, оскільки, на його думку, обов’язок позивача (відповідача за первісним позовом) щодо перерахування грошових коштів за договором про спільну діяльність від 13.10.1999 р. повинен був виконаний у період з дати підписання угоди до 31.12.2003 р., а зобов’язання ТОВ фірми «Консоль ЛТД» за угодою №48/07/3-199 від 14.01.1999 р. є грошовим. Крім того, ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» посилається на те, що позивачем був пропущений строк позовної давності для пред’явлення зустрічного позову.

У судовому засіданні, що відбулося 13.05.2008 р., представник ТОВ фірми «Консоль ЛТД» надав додаткові пояснення по справі, в яких зазначив, що провадження у справі в частині визнання недійсним укладеного між сторонами 26.12.2003 р. договору підряду на капітальне будівництво №11-1005 з моменту його укладання та визнання недійсним з моменту укладання акта-погодження про залік зустрічних однорідних вимог №12/03-377 від 29.12.2003 р. має бути припинено, оскільки договір №11-1005 є неукладеним, позаяк проектно-кошторисна документація до нього не складалася, як і не складалися додатки №1 та №4, та не були оформлені угоди щодо передачі земельної ділянки під будівництво. При цьому, позивач за зустрічним позовом посилається на п. 7 Оглядового листа ВАСУ №01-8/481 від 20.04.2001 р., п. 17 Роз’яснень ВАСУ «Про деякі питання вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними», п. 15 Інформаційного листа ВГСУ №01-8/2351 від 20.10.2006 р.

За клопотанням Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» здійснювалася фіксація судового процесу технічними засобами.

Розгляд справи відкладався у порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні, що відбулося 10.06.2008 р., по справі оголошена перерва до 17.06.2008 р. на 10 годин 20 хвилин. Після закінчення перерви слухання справи було продовжено.

За клопотанням сторін строк розгляду справи був продовжений у порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи судом не вбачається.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

26.12.2003 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» (Виконавець) та Дочірньою компанією «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (Інвестор) був укладений договір №11-1005, пунктом 1.1 якого передбачено, що за цим Договором Виконавець зобов’язується своїми силами і засобами, за рахунок залучених від Інвестора коштів, спроектувати, збудувати і передати Інвестору у власність оздоровчий центр з усіма інженерними комунікаціями, що розташований за адресою: АР Крим, м. Євпаторія, с. Заозерне, вул. Штормова, 36 (надалі Об’єкт) під «ключ», згідно проекту, що включає в себе комплектацію об’єкту меблями і технологічним обладнанням, з подальшою передачею, згідно чинного законодавства України, а Інвестор зобов’язується забезпечити відповідне фінансування об’єкта та прийняти його у свою власність.

Відповідно до п. 3.1 Договору Інвестор здійснює фінансування вказаного Об’єкту, що буде збудований Виконавцем на загальну суму 3 569 285,00 грн. в строк до 31 грудня 2003 року.

Згідно з п. 3.2 Договору Виконавець передає Інвестору об’єкт, оздоблений згідно паспорту оздоблення приміщень, наведеному в Додатку 2 до цього договору, та укомплектований технологічним обладнанням та меблями згідно специфікацій, наведених в Додатках 3 та 4, в термін до 30.05.2004 р. Передача Об’єкту здійснюється за актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об’єкту та по акту прийому-передачі, який підписують уповноважені представники сторін.

Звертаючись з позовом до суду Дочірня компанія «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» посилається на те, що нею були належним чином виконані свої обов’язки за договором та профінансовано будівництво об’єкту на суму 3 569 285,00 грн., що підтверджується актом-погодженням про залік зустрічних однорідних вимог №12/05-377 від 29.12.2003 р., у той час як Виконавцем в обумовлений договором строк – до 30.05.2004 р., об’єкт не був збудований та не переданий у власність позивача. За таких обставин, Інвестор просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» 3 569 285,00 грн. збитків, 314 097,64 грн. інфляційних втрат, 83 902,64 грн. відсотків річних.

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Ст. 25 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, поняття збитків, наведені у частині п'ятій статті 225 ГК України та у частині другій статті 22 ЦК України, не є тотожними. Таким чином, ГК України встановлює особливості відшкодування збитків в господарських відносинах.

Згідно з ч. 2 ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1 ст. 22, ст. 611, ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв’язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

З огляду на викладене, можна зробити висновок, що відшкодуванню підлягають завдані збитки, тобто збитки, причиною яких є порушення зобов’язання, якого припустився боржник. Отже, між порушенням та збитками має бути причинний зв’язок. За відсутністю такого зв’язку збитки не відшкодовуються. При вирішенні питання про наявність чи відсутність причинного зв’язку слід враховувати, що необхідно виявляти зв’язок між саме між порушенням зобов’язання та шкідливими наслідками (збитками), а не між діями (бездіяльністю) боржника взагалі та збитками.

У той же час, зарахована позивачем (відповідачем за зустрічним позовом) на підставі акта-погодження сума грошових коштів у розмірі 3 569 285,00 грн. не є збитками в розумінні норм чинного законодавства України. Так, вказані кошти були сплачені (шляхом заліку) Дочірньою компанією «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в рахунок виконання підрядних робіт, які в подальшому виконані не були. Тобто зарахування було здійснено до моменту настання граничного строку виконання підрядних робіт (30.05.2004 р.) і саме з цим позивач за первісним позовом пов’язує своє право на відшкодування збитків. Отже, невиконання в обумовлений строк відповідачем за первісним позовом підрядних робіт не може бути підставою, внаслідок якої ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» зазнала збитків, позаяк оплата була здійснена до моменту вчинення правопорушення (невиконання умов договору). У той же час, порушення зобов’язання повинно передувати шкідливому результату, оскільки лише за таких умов можлива наявність причинного зв’язку між протиправною поведінкою та збитками. Отже, сплачена позивачем за первісним позовом шляхом зарахування сума грошових коштів у розмірі 3 569 285,00 грн. не підпадає під поняття збитків. Суд зазначає, що за своєю правовою природою спірна сума грошових коштів є заборгованістю у вигляді невикористаного авансу, проте позивач не скористався правом, наданим йому статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, та не змінив до часу прийняття рішення у справі предмет позову.

З урахуванням викладеного, у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» збитків у сумі 3 569 285,00 грн.

Крім того, приймаючи рішення про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову суд також виходить з наступного.

Відповідно до статті 332 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час укладання договору №11-1005 від 26.12.2003 р., за договором підряду підрядчик зобов'язується виконати на свій риск певну роботу за завданням замовника з його або своїх матеріалів, а замовник зобов'язується прийняти й оплатити виконану роботу.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект.

Статтею 2 цього Закону передбачено, що інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій.

Об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях та сферах народного господарства, цінні папери, цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність»).

Отже, оскільки предметом договору №11-1005 від 26.12.2003 р. є проектування, будівництво та передача у власність Інвестора об’єкта нерухомості, суд вважає, що вказаний договір є за своєю правовою природою є угодою змішаного типу та містить в собі ознаки договору про інвестиційну діяльність й підряду на капітальне будівництво, що не суперечить положенням статті 4 Цивільного кодексу Української РСР.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК УРСР на виконання робіт, передбачених договором підряду, складається кошторис.

Згідно зі статтею 353 ЦК УРСР за договором підряду на капітальне будівництво організація-підрядчик зобов'язується своїми силами і засобами збудувати і здати організації-замовнику передбачений планом об'єкт відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації і у встановлений строк, а замовник зобов'язується надати підрядчику будівельну площадку, передати йому затверджену проектно-кошторисну документацію, забезпечити своєчасне фінансування будівництва, прийняти закінчені будівництвом об'єкти і оплатити їх. Забезпечення будівництва технологічним, енергетичним, електротехнічним та загальнозаводським устаткуванням і апаратурою покладається на замовника, крім випадків, передбачених спеціальними постановами. Спеціальними постановами на замовника може бути покладене забезпечення будівництва матеріалами.

Отже, з наведених вище норм вбачається, що наявність кошторису є суттєвою умовою договору підряду, який, відповідно, повинен бути затверджений замовником будівництва.

Договори підряду на капітальне будівництво укладаються і виконуються відповідно до правил, затверджуваних Радою Міністрів СРСР або у встановленому нею порядку. Особливі правила про договори підряду на капітальне будівництво в колгоспах затверджуються в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР (ст. 357 Цивільного кодексу Української РСР).

Відповідний обов’язок Замовника щодо передачі підряднику затвердженої проектної документації передбачений також пунктом 3 Правил про договори підряду на капітальне будівництво, затверджених Постановою Ради Міністрів СРСР від 26 грудня 1986 року №1550.

У той же час, між стонами договору №11-1005 від 26.12.2003 р. проектно-кошторисна документація не складалася, позаяк її складання не було передбачено умовами договору.

Крім того, пунктами 1.2 – 1.5 договору передбачено, що його невід’ємними частинами є:

-          Додаток 1 – перелік приміщень об’єкту та їх характеристики;

-          Додаток 2 – паспорт оздоблення приміщень об’єкту;

-          Додаток 3 – специфікація комплектації об’єкту технологічним обладнанням;

-          Додаток 4 – специфікація комплектації об’єкту меблями.

Однак, матеріали справи свідчать, що між сторонами договору були укладені та підписані лише Додаток 2 та Додаток 3 (т. І. а. с. 23-25), у той час як Додатки 1 та 4 в матеріалах справи відсутні. Вимоги ж суду щодо їх надання, викладені в ухвалах від 04.02.2008 р., 25.02.2008 р., 25.03.2008 р., 15.04.2008 р., 13.05.2008 р. були залишені Дочірньою компанією «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» без задоволення.

Наданий суду позивачем за первісним позовом робочий проект реконструкції жилого будинку (т. ІІ, а. с. 34-48) не може бути розцінений судом в якості Додатку №1, позаяк не відповідає умовам договору №11-1005 від 26.12.2003 р. та не підписаний й не скріплений печатями підприємств-сторін договору.

Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно зі статтею 24 Закону України «Про планування і забудову територій» фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міської державної адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об'єкта містобудування. Причому дозвіл на будівництво дає право замовникам на отримання вихідних даних на проектування, здійснення проектно-вишукувальних робіт та отримання дозволу на виконання будівельних робіт у порядку, визначеному цим Законом.

В свою чергу, дозвіл на виконання будівельних робіт, згідно зі статтею 29 цього Закону, - це документ, що засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд, видачу ордерів на проведення земляних робіт. Здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно з законодавством. Аналогічне положення міститься в п. 1.1 Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 5 грудня 2000 р. N 273, яким передбачено, що виконання будівельних робіт без вищезазначеного дозволу забороняється.

Відповідно до п. 7 Правил про договори підряду на капітальне будівництво, затверджених Постановою Ради Міністрів СРСР від 26 грудня 1986 року №1550, Замовник зобов’язаний після укладання договору підряду передати Підряднику в строки, передбачені в особливих умовах до договору, документи про дозвіл на виконання робіт, які видаються відповідними органами.

У той же час, умовами укладеного між сторонами договору №11-1005 від 26.12.2003 р. взагалі не передбачено, яким чином та якою стороною договору повинна бути отримана дозвільна документація на проведення робіт з будівництва об’єкта.

Згідно зі статтею 153 Цивільного кодексу Української РСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Однак матеріали справи свідчать, що проектно-кошторисна документація сторонами не була розроблена, оскільки умовами договору не був визначений відповідний порядок. Отже умови щодо обсягу робіт та ціни сторонами договору не визначені. Відсутні також чіткі приписи щодо предмета договору, які мали бути визначені в Додатку 1.

Таким чином, відсутність зазначених вище умов дозволяють суду зробити висновок щодо неукладення договору №11-1005 від 26.12.2003 р. Аналогічна позиція викладена в п. 7 Оглядового листа Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів про визнання угод недійсними (за матеріалами судової колегії Вищого арбітражного суду України по перегляду рішень, ухвал, постанов)» від 20.04.2001 р. N 01-8/481, в якому зазначено, що наявність проектно-кошторисної документації є істотною умовою договору підряду, оскільки її необхідність визнана законом. У вказаному пункті суд касаційної інстанції зазначив, що відсутність проектно-кошторисної документації за договором підряду є підставою для визнання його неукладеним.

Крім того, судом встановлена також відсутність у спірному договорі умов, які є істотними для інвестиційних договорів.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестори - суб'єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об'єкти інвестування. Інвестори можуть виступати в ролі вкладників, кредиторів, покупців, а також виконувати функції будь-якого учасника інвестиційної діяльності.

Частиною 1 статті 8 вказаного Закону (в редакції станом на момент укладання договору №11-1005 від 26.12.2003 р.) передбачено, що інвестор у випадках і порядку, встановлених законодавством України, зобов'язаний:

- подати фінансовим органам декларацію про обсяги і джерела здійснюваних ним інвестицій;

- одержати необхідний дозвіл або узгодження відповідних державних органів та спеціальних служб на капітальне будівництво;

- одержати позитивний комплексний висновок державної експертизи щодо додержання в інвестиційних програмах та проектах будівництва діючих нормативів з питань санітарного і епідемічного благополуччя населення, екології, охорони праці, енергозбереження, пожежної безпеки, міцності, надійності та необхідної довговічності будинків і споруд, а також архітектурних вимог.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода), проте, в договорі №11-1005 від 26.12.2003 р. жодні обов’язки інвестора, окрім здійснення фінансування, обумовлені не були.

Крім того, з матеріалів справи, зокрема Довідки відділу статистики у Печерському районі м. Києва, вбачається, що Дочірня компанія «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» є державним підприємством, форма власності вказаної юридичної особи - державна.

Статтею 15 Закону України «Про інвестиційну діяльність» передбачено, що обов'язковій державній експертизі у повному обсязі підлягають інвестиційні програми та проекти будівництва, що здійснюються із залученням коштів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим, місцевих бюджетів, а також коштів державних підприємств, установ та організацій. Інвестиційні програми та проекти будівництва, що здійснюються за рахунок інших джерел фінансування, підлягають експертизі згідно з частиною першою статті 8 цього Закону. Державна експертиза інвестиційних програм і проектів будівництва виконується комплексно спеціалізованою державною організацією, яка утворюється і діє у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок проведення державної експертизи інвестиційних програм і проектів будівництва визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 р. N 483 був затверджений Порядок затвердження інвестиційних програм і проектів будівництва та проведення їх комплексної державної експертизи.

Відповідно до п. 2 вказаного Порядку До проектів будівництва належать передпроектна документація (техніко-економічні обґрунтування і техніко-економічні розрахунки інвестицій, ескізні проекти) і проектно-кошторисна документація (проекти, робочі проекти, робоча документація) для нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будинків, споруд та інших об'єктів, розширення і технічного переоснащення підприємств (далі - будівництво).

Згідно з п. 3 Порядку (в редакції станом на момент укладання договору №11-1005 від 26.12.2003 р.) проекти будівництва, що фінансуються із залученням коштів Державного бюджету України, республіканського бюджету Автономної Республіки Крим, місцевих бюджетів, а також коштів підприємств, установ та організацій державної власності, крім випадків, передбачених законодавством України, затверджуються:

- підприємствами, установами та організаціями державної форми власності - щодо об'єктів загальною кошторисною вартістю до 10 млн. гривень.

Затвердження інвестиційних програм і проектів будівництва здійснюється за наявності позитивного висновку комплексної державної експертизи (п. 5 Порядку).

Відповідно до п. 9 Порядку проведення комплексної державної експертизи забезпечується відповідальними виконавцями - службами Укрінвестекспертизи, які згідно із законодавством, у тому числі, укладають договори на проведення комплексної державної експертизи з інвесторами (замовниками).

Для проведення комплексної державної експертизи інвестор (замовник) подає відповідній службі Укрінвестекспертизи документацію у складі згідно з державними будівельними нормами (п. 12 Порядку).

У той же час, в спірному договорі відсутні жодні положення, які б свідчили про умови та порядок проведення комплексної державної експертизи проекту будівництва, зазначення яких в договорі є обов’язковим, оскільки, як вже було вказано раніше, договір є основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності.

В свою чергу, вищевказані положення, на думку суду, є істотними умовами інвестиційного договору, оскільки лише за умовою їх наявності в договорі можливе його реальне виконання. Відсутність же істотних умов також свідчить про неукладення між сторонами договору №11-1005 від 26.12.2003 р.

Згідно з п. 17 Роз’яснень Вищого арбітражного суду України №02-5/111 від 12.03.1999 р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними» (з наступними змінами та доповненнями) недійсною може бути визнана лише укладена угода, тобто така, щодо якої сторонами в потрібній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. Якщо у процесі вирішення спору буде встановлено, що угоду між сторонами фактично не було укладено, господарському суду на підставі пункту 1-1 статті 80 ГПК слід припинити провадження у справі.

За таких обставин, суд вважає за необхідне припинити провадженні у справі в частині визнання недійсним укладеного між сторонами 26.12.2003 р. договору №11-1005.

Стосовно зустрічної позовної вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» про визнання недійсним з моменту укладання акта-погодження про залік зустрічних однорідних вимог №12/03-377 від 29.12.2003 р. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Крім того, ст. 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Конституційний суд України в Рішенні від 01.12.2004 р. у справі №1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У той же час, способами захисту цивільних прав та інтересів, згідно з ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Отже, чинним законодавством України не передбачений такий захист цивільного права та інтересу як визнання недійсним акта-погодження про залік зустрічних однорідних вимог.

Розглядаючи таку вимогу, суд не здійснює захист прав та охоронюваних законом інтересів учасників правовідносин, оскільки вимогу щодо повернення коштів, зарахованих на підставі вказаного акта, не заявлено.

Таким чином, не вірно обраний Товариством з обмеженою відповідальністю фірмою «Консоль ЛТД» спосіб захисту свого права та майнового інтересу не відповідає вимогам діючого законодавства.

Суд звертає увагу на те, що під час розгляду справи позивач за зустрічним позовом не скористався наданим йому статтею 22 Господарського процесуального кодексу України правом та не змінив предмет позову. У свою чергу, невірно обраний спосіб захисту права та інтересу є підставою для відмови в задоволенні позову.

Згідно зі статтею 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

- спорів про приватизацію державного житлового фонду;

- спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

- спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

- спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

- інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

Отже, враховуючи те, що даний спір (в частині визнання недійсним акта-погодження) виник при виконання сторонами договору №11-1005 від 26.12.2003 р., договору про спільну діяльність №1231/65-94/3-484 від 13.10.1999 р. та угоди №3-199 від 14.01.1999 р., оскільки акт був складений з метою погашення грошових зобов’язань за вказаними правочинами, він підвідомчий господарським судам України, проте, невірно обраний спосіб захисту порушеного права є підставою для відмови в позові, а не припинення провадження у справі. Аналогічна позиція викладена в п. 14 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році» N 01-8/344 від 11.04.2005 р. (зі змінами станом на 07.11.2007 р.), в якому зазначено, що суд, дійшовши висновку, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити у позові, а не припиняти провадження у справі за її непідвідомчістю суду.

Таким чином, в задоволенні зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» про визнання недійсним з моменту укладання акта-погодження про залік зустрічних однорідних вимог №12/03-377 від 29.12.2003 р. слід відмовити.

Враховуючи безпідставність вимог Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» збитків у сумі 3 569 285,00 грн., вимоги про стягнення 314 097,64 грн. інфляційних втрат та 83 902,64 грн. відсотків річних також не підлягають задоволенню.

Клопотання Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи не підлягає задоволенню, оскільки її проведення не пов’язано з предметом та підставами позову. Так, предметом первісного позову є стягнення збитків у зв’язку з невиконанням обов’язків по будівництву та передачі у власність об’єкту капітального будівництва, у той час як позивач просить призначити експертизу з метою встановлення вартості об’єкта незавершеного будівництва, вартості земельної ділянки та перевірки обсягу виконання підрядних робіт. При цьому, відповідач за первісним позовом не заперечує той факт, що ним не були виконані свої обов’язки по будівництву об’єкта. Отже, підстави для призначення у справі експертизи відсутні, оскільки обставини, для роз'яснення яких відповідач просив призначити судову експертизу, можуть бути з'ясовані іншими доказами, а призначення експертизи може привести до затягування судового розгляду справи без достатніх на це підстав.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу суд залишає за позивачами за первісним та зустрічним позовами відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Відмовити в задоволенні позову Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» про стягнення 3 569 285,00 грн. збитків, 314 097,64 грн. інфляційних втрат, 83 902,64 грн. відсотків річних.

2.          Припинити провадження у справі в частині визнання недійсним укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» та Дочірньою компанією «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 26.12.2003 р. договору №11-1005.

3.          Відмовити в зустрічному позові Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Консоль ЛТД» в частині визнання недійсним з моменту укладання акта-погодження про залік зустрічних однорідних вимог №12/03-377 від 29.12.2003 р.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.