ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.05.08
р.
Справа № 12/78пн

Господарський
суд Донецької області у складі судді Склярук О.І.

присекретарі
судового засідання Здоренко В.В.

за
участю представників сторін

від
позивача -ОСОБА_1

від
першого відповідача - не з'явився

від
другого відповідача - не з'явився

від
третьої особи - не з”явився

розглянув
у відкритому судовому засіданні справу за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2

до -
Товариства з обмеженою відповідальністю
“Науково-виробниче підприємство “Красногорівський машинобудівельний
завод м. Красногорівка

-
Колективного сільськогосподарського
підприємства “Широкий”

за
участю третьої особи Донецької міської Ради

про
визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності

СУТЬ
СПОРУ

Фізична
особа - підприємець  ОСОБА_2 звернувся до
господарського суду з позовною заявою до
Товариства з обмеженою відповідальністю
“Науково-виробниче підприємство “Красногорівський машинобудівельний
завод м. Красногорівка, ( в подальшому перший відповідач) та   Колективного сільськогосподарського  підприємства “Широкий”( в подальшому другий
відповідач) , за участю третьої особи Донецької міської Ради про визнання
договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач
посилається на договори купівлі-продажу на підставі яких він набув право
власності на будівлі , цивільне законодавство, не відповідність спірного
договору вимогам законодавства, тощо.

Позивач звернувся до суду з клопотанням щодо
витребування з матеріалів справи № 32/55пд копії договору купівлі-продажу №
3/197 б/01-05 від 29.01.2008 року.

Клопотання судом задоволено на підставі ст. 38
ГПК України.

Перший
та другий відповідачі в судове засідання не з'явилися, письмових
пояснень суду не надали.

На адресу суду надійшло клопотання щодо
відкладання розгляду справи у зв'язку з знаходженням директора першого
відповідача у службовому відрядженні, а особа, яка володіє повною інформацією
знаходиться на лікарняному. До клопотання надано наказ по підприємству та копія
лікарняного листа.

Позивач
проти задоволення клопотання заперечував, вважаючи, що відповідачі навмисно
затягують розгляд справи.

Розглядаючи вказане клопотання суд  виходить з наступного.

Відповідно до ст. 77 ГПК України,
господарський суд відкладає розгляд справи коли за якихось обставин спір не
може бути вирішено в даному засіданні.

В даному випадку,  предметом позову є визнання недійсним
договору купівлі-продажу з підстав не дотримання діючого законодавства.
Враховуючи достатність документів, які знаходяться у справі, суд може
розглянути справу за наявними в ній документами. Окрім того, клопотання щодо
відкладання розгляду справи підписано не встановленою особою, так як  напроти підпису Генеральний директор
П.М.Півник стоїть риска, яка свідчить, що клопотання підписано не Півником
П.М., який дорече знаходиться у відрядженні, як зазначено в самому клопотанні.
Крім того, доказів, що особа, прізвище якої вказано у лікарняному є
працівником  другого відповідача, суду не
надано. Навпаки, місцем роботи  цієї
особи зазначено “СПД “ОСОБА_3”, який не є стороною по справі .

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони  зобов'язані
добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Враховуючи відсутність представників сторін у
судовому засіданні, призначеному  на  05.05.2008 року, 08.05.2008 року , та вище
зазначені обставини, суд вважає , що перший відповідач зловживає своїми
процесуальними правами , а тому в задоволені клопотання відмовляє.

Другий відповідач  до свого клопотання взагалі не надав
документи, які підтверджують знаходження його на лікарняному листі.

Тому суд клопотання другого відповідача також
відхиляє.

Дослідивши обставини справи, вислухав
пояснення представників сторін господарський суд встановив

20.12.2005 року між позивачем та першим
відповідачем підписано чотири договори купівлі-продажу, а саме:

-
договір купівлі-продажу будівлі корівнику верхнього ( літ А-1) загальною площею
168, 1 кв.м. за адресою м. Донецьк,  вул.
Квірінга , б. 155 ( реєстраційний № 4401)

-
договір  купівлі-продажу будівлі
корівника ( літ А-1),  загальною площею
1560,2 кв.м. за адресою м.Донецьк,
вул.Квірінга, б.154 ( реєстраційний №
4404)

-
договір купівлі-продажу будівля корівника ( літ А-1, А'-1) будівля корівника (
літ Б-1) загальною площею 3271.4 кв.м. за адресою м. Донецьк,  вул. Квірінга, 150а ( реєстраційний  4407)

-
договір купівлі-продажу будівлі кормоцеху ( літ А-1) загальною площею  137,4 кв.м. за адресою м.Донецьк,   вул. Квірінга, б.150 “д”

Вказані договори укладені в нотаріальній
формі та зареєстровані у Державному реєстрі правочинів,  що підтверджується наданими до справи
витягами.

На підставі вищезазначених договорів позивачем
зареєстровано право власності у
Комунальному підприємстві “ Бюро технічної інвентаризації”.

Тобто позивач набув право власності на вище
зазначені об'єкти,  згідно положень
ст.ст. 182, 328, 334 ЦК України.

З метою забезпечення цільового використання
вище зазначених об'єктів, позивач 02.06.2006 року звернувся до Донецького
міського голови з заявою про відведення земельної ділянки,  на якій розташовані  придбані об'єкти разом з їх невід'ємними
частинами, зокрема площадками для вигулу скота ( літній табір), що вбачається
із доданих до позову  схем.

Зазначена заява погоджена заступником
голови  Ленінської районної в місті
Донецьку ради ( лист від 25.10.2006 р. за №
01/17-2328) і головою постійно діючий комісією  Донецької міської Ради листом від 21.11.2006
року за № 01/3-7015 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Межі земельної ділянки,  відведення якою здійснюється  позивачем були узгоджені Донецьким міським
управлінням земельних ресурсів.

Згідно пояснень представника позивача,  під час здійснення процедур, позивачу стало
відомо, що перший відповідач здійснив відчуження на користь другого відповідача
чотири площадки для вигулу скота, які є приналежними речами до придбаних
будівель, що створило перешкоди для відведення земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що 29.01.2008
року між першим та другим відповідачами підписано договір купівлі-продажу №
3/197 б/01-05, згідно якого другий відповідач набував право власності на майно
підприємства - літній табір з чотирма вигульними площадками для скота,
розташованими між водосховищем № 5 та будівлями МТФ, які належали КСП “Широкий”
на підставі договору безоплатної передачі державного майна радгоспу “Широкий” від
25.07.1994 року та акту прийома-передачі від 15.08.1994 року.

03.03.2008 року відповідачі підписали між
собою акт прийома-передачі до договору купівлі-продажу, яким підтвердили, що
другий відповідач отримав майновий комплекс - літній табір з чотирма вигульними
площадками для скота, розташований за адресою Донецька область, м. Донецьк ,
КСП “Широкий”, між Водосховищем № 5 та будівлями МТФ.

Позивач просить суд визнати вказаний
договір недійсним.

Розглядаючи вказаний спір,  суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою
для визнання угод недійсним є недодержання в момент вчинення правочину вимог,
які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність
встановлена законом ( нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. ( ч.2 ст.215 ЦК України)

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує
його дійсності на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин)  ( ч. 3 ст.215 ЦК України)

Стаття 203 ЦК України визначає загальні  підстави, додержання яких є необхідними для
чинності правочину, зокрема:

-          зміст правочину не може суперечити
актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства

-          особа, що вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної дієздатності

-          волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його внутрішній волі

-          правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом

-          правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 658 ЦК України право
продажу товару крім випадків примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить власникові товару, що і кореспондується з
положеннями ст.ст. 317,318 ЦК України.

Спірний договір купівлі-продажу вище
зазначеним  нормам не відповідає,
оскільки на момент його вчинення,  саме
позивач є власником відчужених об'єктів літнього табору ( площадок для вигулу
скоту) , що підтверджується наступним.

Згідно
до ч.1 ст. 186 ЦК України річ призначена для обслуговування іншої річі (
головної) і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю.

Виходячи з характеру придбаних позивачем
20.12.2005 року будівель тваринницького комплексу ( ферми) їх подальше цільове
використання  вимагає наявності площадок
для літнього вигулу скота, які використовуються для тимчасового утримання
худоби у літній період протягом здійснення комплексу передбачених санітарними
та ветеринарними вимогами заходів для очищення та дезінфекції приміщень
корівника . Відсутність таких площадок та земельної ділянки для їх розташування
унеможливлює належне функціонування використання придбаних будівель. Згідно
пояснень представника позивача,  саме з
огляду на наявність таких площадок позивач і придбавав будівлі та споруди як
цілісний тваринницький комплекс.

Це підтверджується також  і
відповіддю Головного управління агропромислового розвитку Донецької
облдержадміністрації на запит позивача.

Крім того, виходячи із опису предмета
спірного договору,  спірне майно
відчужене на користь ТОВ “НВП Красногорівський машинобудівний завод”  має бути віднесене до нерухомості в розумінні
ч.1 ст. 188 ЦК України ( оскільки фактично
уособлює у собі земельні ділянки, а не елементами будівельних матеріалів
та сільськогосподарського обладнання, якими насправді є).

При цьому відповідно до ст. 657 ЦК
України,  договір купівлі-продажу
відносно нерухомого майна має вчинятися у нотаріальній формі із державною
реєстрацією, недотримання якої,  згідно
ч.1 ст.220 ЦК України має наслідки нікчемність правочину.

Частина 1 ст.220 ЦК України встановлює, що у
разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемний.

Поряд з цим ч.6 ст. 3 Закону України “Про
державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” покладає
можливість  вчинення правочинів відносно
нерухомого  майна у залежності від
наявності державної реєстрації права власності на таке майно, а згідно із ч.1
ст.4 зазначеного Закону вбачається обов'язковість державної реєстрації права
власності на нерухоме майно, що кореспондується із приписами ст. 182 ЦК
України.

Жодна із зазначених вимог діючого
законодавства відносно відчуження спірного майна на користь другого відповідача
не дотримана, що унеможливлює законність такого відчуження за будь яких
підстав.

До того ж
відчуження вигульних площадок, саме
як земельних ділянок є неможливим з огляду на те, що перший відповідач  не є власником земельних ділянок на яких
розташовані елементи огородження та знаряддя для водопою худоби.

Приймаю до уваги , що згідно із ч.2 ст. 186
ЦК  України приналежність  слідує за головною річчю, якщо інше не
встановлено договором або законом, і іншого в укладеному  між позивачем та  КСП “Широкий”   договорі
не

встановлено,
позивач одночасно із придбанням  будівель
за нотаріально посвідченими  та
зареєстрованими у встановленому порядку , набув право власності на площадки (
конструктивні елементи), що певною мірою з огляду на їх стан, відокремлюють
площадки від іншої території для вигулу скота ( літній табір), що розташований
поряд з будівлями, і є рухомими речами в розумінні ч.2 ст.181 ЦК України.

Згідно ст. 392 ЦК України , власник майна
може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не
визнається іншою особою.

За таких обставин,  спірний договір купівлі-продажу , підписаний
між першим та другим відповідачами, є недійсним з моменту його  підписання та не породжує ні яких прав та
обов'язків  в силу приписів ст. ст . 216,
236 ЦК України, а позовні   вимоги щодо
визнання за позивачем права власності на спірне майно та визнання недійсним
договору купівлі-продажу підлягають задоволенню.

Судові витрати покласти на другого
відповідача, так як саме з його вини виник спір.

На підставі вищевикладеного, ст. 392 , ст.
186 , ч.2 ст. 181, ст. 657, ст. 203 ст.215
Цивільного кодексу України та керуючись ст. ст. 33,43,49, ст.ст. 82-85
ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ

Позов задовольнити

Визнати недійсним з моменту укладання договір
купівлі-продажу від 29.01.2008 року № 3/197 б/01-05 укладений між  Колективним
сільськогосподарським
підприємством “Широкий” та Товариством з обмеженою відповідальністю
“Науково-виробниче підприємство “Красногорівський машинобудівний завод”

Визнати право власності  за фізичною особою - підприємцем  ОСОБА_2 на об'єкт продажу (  літній табір з чотирма вигульними площадками
для скоту) , що розташовані за адресою м. Донецьк , КСП “Широкий”,  між Водосховищем № 5 та будівлями МТФ.

Стягнути з Колективного сільськогосподарського
підприємства “Широкий”   м. Донецьк
вул.Квірінга,1а,   на
користь  фізичної особи -підприємця
ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1)  витрати по сплаті
державного мита у сумі 85 грн та витрати по сплаті за інформаційне-технічне
забезпечення судового процесу у сумі 118 грн.

Суддя