ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
698-166, факс 7-44-62
П О С Т А Н О В А

"27" березня 2008
р. 11. год .15 хв. м. Чернігів                    Справа № 6/86

Господарський
суд Чернігівської області у складі:

судді
Блохіної
Ж.В.

при
секретарі                                    Кузьміні
М.М.,

за
участю: позивача                     ОСОБА_1.,

представників
відповідачів:

1-го                                                  Смуригіної К.О., довіреність
№928/9/10-010 від 12.02.2008р.,

Альбощи Л.В., довіреність №944/9/10-010 від 13.02.2008р.,

2-го                                                  Омельченка В.М., довіреність від
14.02.2008р. №10-06,

за позовом:                                     фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1,  АДРЕСА_1

до
відповідачів:

1-го
Державної
податкової інспекції у місті Чернігові,

м. Чернігів, вул. Кирпоноса, 28,

2-го
Головного управління юстиції в Чернігівській області,

м. Чернігів, проспект Миру, 43

про
визнання неправомірними дій та про спонукання вчинити

певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_1подано позов до відповідача 1-го- Державної
податкової інспекції в м. Чернігові, відповідача 2-го Чернігівського обласного
управління юстиції про:

-
визнання дій відповідачів такими, що не відповідають діючому законодавству
України в частині вимагання сплати позивачем податку з доходів фізичних осіб
при продажу об"єктів нерухомого майна, оскільки операції з нерухомістю є
одним із основних видів підприємницької діяльності позивача та в частині
офіційного тлумачення  роз"яснення
Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб";

-
зобов"язання відповідачів повернути позивачу гроші в сумі 4161,75 (чотири
тисячі сто шістдесят одна гривня 75 коп.) гривень, сплачених в якості податку з
доходів фізичних осіб при продажу
квартири АДРЕСА_2

-
зобов"язання відповідачів утриматись від справляння з позивача сплати
податку з доходів фізичних осіб при продажу позивачем його нерухомого майна в
період здійснення ним підприємницької діяльності при спрощеній системі
оподаткування, де одним із основних видів діяльності є операції з нерухомістю;

-
зобов"язання відповідача 2-го - Чернігівське обласне управління юстиції
довести дане рішення (постанову) до державних та приватних нотаріусів області.

19.02.2008р.
позивачем подана заява про уточнення позовних вимог, в якій він просить:

-
визнати дії відповідача -Державної податкової інспекції у місті Чернігові
такими, що не відповідають діючому законодавству України в частині стягнення
податку з доходів фізичних осіб при продажу об"єктів нерухомого майна,
оскільки операції з нерухомістю є одним із основних видів підприємницької
діяльності позивача;

-
зобов"язати відповідача -Державну податкову інспекцію у місті Чернігові повернути
позивачу гроші в сумі 4161,75 (чотири тисячі сто шістдесят одна гривня 75 коп.)
гривень, сплачених в якості податку з доходів фізичних осіб при продажу  квартири АДРЕСА_2, шляхом підготовки
необхідних документів до Управління державного казначейства у місті Чернігові
для повернення грошей, а Управління державного казначейства у місті Чернігові
повернути гроші;

-
зобов"язати відповідача -Державну податкову інспекцію у місті Чернігові
утриматись від справляння з позивача сплати податку з доходів фізичних осіб при
продажу ним його нерухомого майна в період здійснення ним підприємницької
діяльності при спрощеній системі оподаткування, де одним із основних видів
діяльності є операції з нерухомістю, а відповідача - Чернігівське обласне
управління юстиції зобовязати довести до нотаріусів області дане положення
законодавства;

-
зобов"язання відповідача 2-го - Чернігівське обласне управління юстиції
довести дане рішення (постанову) до державних та приватних нотаріусів області.

Ухвалою
суду від 06.03.2008р. здійснена заміна другого відповідача - Чернігівського
обласного управління юстиції на його правонаступника -Головне управління
юстиції в Чернігівській області.

Відповідачі  проти позову заперечують.

Позивач
підтримав позовні вимоги, просить їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись
на наступне. Відповідачами було проігноровано те,
що позивач є громадянином України, який здійснює господарську діяльність як
фізична особа -підприємець і одним із основних видів його підприємницької
діяльності є операції з нерухомістю. Позивач вважає, що він, обравши спрощену
систему оподаткування та сплачуючи єдиний податок, не повинен сплачувати
податок з доходів фізичних осіб при продажу нерухомості, оскільки операції з
нерухомістю є одним із видів його діяльності. При укладанні позивачем
28.12.2007р. угоди купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2приватний нотаріус, яка
посвідчила дану угоду, повідомила позивача про те, що він повинен сплачувати
податок з доходів фізичних осіб на загальних підставах, тому що на підставі
листа посадової особи ДПА України, в якому він висловлює свою думку, управління
юстиції в Чернігівській області зобовязало всіх нотаріусів стягувати податок з
доходів фізичних осіб без виключення. Тому позивач був змушений сплатити
податок з доходів фізичних осіб в сумі 4161,75 грн. , хоча вважає це
неправомірним.

Представники
1-го відповідача заперечують щодо позовних вимог, просять у позові відмовити,
посилаючись на наступне. Громадянин ОСОБА_1. здійснив відчуження нерухомого
майна, а саме квартири згідно договору купівлі-продажу від 28.12.2007р. саме як
фізична особа, а не фізична особа-підприємец. Відповідно до листа КП
Чернігівського МБТІ від 12.02.2008р. зазначене майно було зареєстровано на
фізичну особо, а не субєкта підприємницької діяльності. Оподаткування операцій
з продажу нерухомого майна, що належить на праві власності фізичній особі,
регламентується ст.. 11 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”
відповідно до якої позивач, як продавець, повинен був сплатити суму податку до
нотаріального посвідчення договору через установи банків.

Представник
другого відповідача позовних вимог не визнає, посилаючись на наступне. Згідно
Закону України „Про нотаріат” існують державні нотаріальні контори та приватна
нотаріальна діяльність. Штати державних нотаріальних контор затверджуються
управлінням юстиції в межах встановленої для державних нотаріальних контор
штатної чисельності і фонду заробітної плати. Включення до штату приватних
нотаріусів Законом не передбачено. Управління юстиції тільки реєструють приватну
нотаріальну діяльність, а не впливають на діяльність приватних нотаріусів в
тому числі і при здійсненні ними функцій податкових агентів.

Вислухавши
представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази,
допитавши свідка, встановивши обставини, які мають значення для вирішення
спору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи
з наступного.

ОСОБА_1   17.01.2003р. зареєстрований фізичною особою
-підприємцем виконавчим комітетом Чернігівської міської ради, що
підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи -підприємця
Серії НОМЕР_1

Державною
податковою інспекцією у місті Чернігові 01.01.2007р. видано  суб'єкту підприємницької діяльності -фізичній
особі ОСОБА_1 Свідоцтво про сплату єдиного податку серіїНОМЕР_2, термін дії
якого  2007 рік, види діяльності:
діяльність у сфері права (юридичні послуги) інші види діяльності ( інформаційні
послуги та операції з нерухомістю).

17.10.2007р.
між гр. ОСОБА_2.  -продавець та гр.
ОСОБА_1. - покупець, який діяв як фізична особа - підприємець на підставі
Свідоцтва про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців та на підставі
Свідоцтва про сплату єдиного податку серіїНОМЕР_2, укладено договір купівлі -
продажу квартири, за умовами якого продавець зобовязується передати у власність
покупцю, а покупець зобовязується прийняти та оплатити майно -квартиру в
АДРЕСА_2

17.10.2007р.
цей договір посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського
нотаріального округу.

Згідно
витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 30.10.2007р. власником
однокімнатної квартири  в АДРЕСА_2є  - ОСОБА_1.

28.12.2007р.
між  ОСОБА_1 -продавець та ОСОБА_3
-покупець укладено договір купівлі - продажу квартири, за умовами якого продавець
продає, а покупець купує квартиру, яка належить продавцю на праві приватної
власності, що знаходиться за адресою:АДРЕСА_2

В
договорі зазначено, що нерухоме майно належить продавцю (ОСОБА_1.) на підставі
Договору купівлі-продажу, посвідченого 17.10.2007р. приватним нотаріусом
Чернігівського міського нотаріального округу за реєстровим №5765, зареєстроване
в Державному реєстрі правочинів, згідно витягу з Державного реєстру правочинів
№4793952, сформованого 17.10.2007р. Право власності на квартиру, що відчужується,
зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно
30.10.2007р.

Договір
купівлі продажу квартири від 28.12.2007р. посвідчений приватним нотаріусом
Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_4. 28.12.2007р.

28.12.2007р.
ОСОБА_1. було сплачено до місцевого бюджету на рахунок 0002 в УДК у
Чернігівській області 4161,75 грн. податку з доходів фізичних осіб, що
підтверджується квитанцією №12  філії
„Центральне регіональне управління” Відкритого акціонерного товариства „Банк
„Фінанси та кредит”.

Позивач
стверджує, що він змушений був сплатити податок з доходів фізичних осіб на
вимогу приватного нотаріуса,  інакше б
договір купівлі-продажу квартири не міг би бути укладений і посвідчений
нотаріусом. Позивач вважає, що  оскільки
квартира була ним придбана як підприємцем при здійсненні підприємницької
діяльності, одним з видів якої я саме операції з нерухомістю, то при продажу
цієї квартири ним як підприємцем, він не є платником податку з доходів фізичних
осіб, а тому дії відповідачів є неправомірними.

Суд
дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з
наступного.

Оподаткування
доходів фізичних осіб здійснюється відповідно до Закону України „Про податок з
доходів фізичних осіб” від 22.05.2003р. №889-ІУ ( далі -Закон №889).

Оподаткування
операцій з продажу об'єктів нерухомого майна регулюється ст.11 Закону №889, у
п.п. 11.1.1 якої передбачено, що дохід,
отриманий  платником  податку від продажу не частіше одного разу
протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або частини
квартири, кімнати, садового будинку (включаючи земельну ділянку, на якій
розташовані такі об'єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі,
розташовані на такій земельній ділянці), не оподатковується, якщо загальна
площа такого житлового будинку, квартири або частини квартири, кімнати,
садового будинку не перевищує 100 квадратних метрів.

У
п.п. 11.1.2 ст. 11 Закону №889 передбачено, що дохід,   отриманий
платником  податку  від
продажу протягом звітного податкового року більш ніж одного з об'єктів
нерухомості, зазначених у підпункті 11.1.1 цього пункту, або від продажу
об'єкта нерухомості, іншого ніж зазначене у підпункті 11.1.1 цього пункту,
підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 7.2 статті 7 цього
Закону.

Відповідно
до п.11.3 ст. 11 Закону №889 податковим
агентом   при   здійсненні
операцій  з відчуження об'єктів
нерухомого майна, в порядку, передбаченому в статті 11 цього Закону, є
нотаріус, який посвідчує відповідний договір за наявності оціночної вартості
такого нерухомого майна та документа про сплату податку сторонами договору (
п.11.3 ст. 11 Закону №889).

В
цьому ж підпункті передбачено, що сума
податку  самостійно  сплачується
сторонами (або однією стороною) договору до його нотаріального
посвідчення через установи  банків  у
сумі,  визначеній податковим
агентом.

Стаття
9  Закон №889 визначає особливості
нарахування та сплати окремих видів доходів.

У
п.п.  9.12.1 п. 9.12 ст.9 Закону №889
передбачено, що оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг,
виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної
особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням
норм цього пункту.

Пунктом
22.10 ст. 22 Закону №889 визнано таким,
що втратив чинність,  Декрет  Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992
року N 13-92 "Про прибутковий податок з громадян”, крім розділу IV у
частині оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою
діяльністю, який застосовується з урахуванням положень пункту 9.12 статті 9
цього Закону та діє до набрання чинності спеціальним законом з питань
оподаткування фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності.

Відповідно
до п.п. 4.3.25 ст. 4 Закону №889 до складу загального місячного або  річного
оподатковуваного доходу платника податку не включаються певні доходи (що
не підлягають відображенню в його річній податковій декларації), в тому числі і
дохід (прибуток),  одержаний самозайнятою
особою  від здійснення нею
підприємницької або незалежної професійної діяльності, якщо така особа обрала спеціальну
(спрощену) систему оподаткування такого доходу (прибутку) відповідно до закону

Спеціальним
законодавством, яке регулює оподаткування доходів фізичної особи -підприємця
від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її
підприємницької діяльності, є Указ Президента України „Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва” від
03.07.1998р. №727 ( далі -Указ №727) та розділ IV „Особливості оподаткування
доходів від заняття підприємницькою діяльністю та інших доходів” Декрету
Кабінету Міністрів України „Про прибутковий податок з громадян”  від 26 грудня 1992 року N 13-92 ( далі
-Декрет).

Відповідно
до п. 2 Указу № 727:

суб'єкти
малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб
оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату
єдиного податку;

доходи,
отримані  від  здійснення підприємницької діяльності,
що  обкладається єдиним податком, не
включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного
року такого платника та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а
сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку
загальних податкових зобов'язань як самого платника податку, так і осіб, які
перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім'ї, які
беруть участь у підприємницькій діяльності.

У п.
6 Указу №727 передбачено, що суб'єкт
малого   підприємництва,   який
сплачує  єдиний податок, не є
платником певних видів податків і зборів (обов'язкових платежів), в тому числі
і податку на доходи фізичних осіб (для фізичних осіб - суб'єктів малого
підприємництва).

Таким
чином, з системного аналізу положень
підпункту 4.3.25 пункту 4.3 статті 4, підпункту 9.12.1 пункту 9.12
статті 9 Закону №889, статей 2 та 6 Указу № 727, статті 14 Декрету вбачається,
що податкові агенти не мають законодавчих підстав для утримання податку з
доходів, отриманих фізичними особами, зареєстрованими у встановленому порядку в
якості субєктів підприємницької діяльності, від здійснення ними підприємницької
діяльності, що обкладається єдиним податком.

Позивач,
фізична особа -підприємець ОСОБА_1., є платником єдиного податку при здійсненні
ним діяльності у сфері права,  наданні
інформаційних послуг, а також такого виду діяльності, як операції з
нерухомістю.

Відтак,
при отриманні позивачем доходу від операцій з нерухомістю, до яких відноситься
і операції з купівлі-продажу нерухомості,
при здійснені ним підприємницької діяльності податкові агенти не мають
законодавчих підстав для утримання податку з доходів фізичних осіб.

При
цьому неутримання податку з фізичної особи -підприємця, який сплачує єдиний
податок, можливе за умови предявлення підприємцем документів, які
підтверджують, що одержаний дохід є доходом від провадження ним підприємницької
діяльності, зокрема, копії свідоцтва про державну реєстрацію, Свідоцтва про
сплату єдиного податку, в якому зазначено такий вид діяльності від здійснення
якого він отримав дохід.

Як
вбачається з матеріалів справи, позивач придбав квартируАДРЕСА_2як фізична
особа -підприємець.

Отже,
укладаючи договір купівлі -продажу даної квартири, де він виступав  як продавець, позивач мав діяти також як
фізична особа -підприємець.

Допитана
в якості свідка ОСОБА_5пояснила, що при укладанні договору купівлі-продажу
квартириАДРЕСА_2вона представляла інтереси покупця -ОСОБА_3 проекті договору,
складеному приватним нотаріусом, продавцем було зазначено ОСОБА_1. як
підприємця, а в подальшому  його дані, як
підприємця, було виключено.

Як
вбачається з договору купівлі-продажу від 28.12.2007р., продавцем вищевказаного
нерухомого майна зазначено ОСОБА_1., який, як він сам пояснив і це
підтверджується матеріалами справи, самостійно сплатив  податок з доходів фізичних осіб у сумі  4161,75 грн.
до місцевого бюджету через установу банку до нотаріального посвідчення
договору.

Таким
чином, позовні вимоги в частині визнання дій відповідача -Державної податкової
інспекції у місті Чернігові такими, що не відповідають діючому законодавству
України в частині стягнення з позивача податку з доходів фізичних осіб при
продажу об"єктів нерухомого майна задоволенню не підлягають, оскільки
матеріалами справи не підтверджується наявність будь-який дій з боку ДПІ у м.
Чернігові по стягненню з позивача податку з доходів фізичних осіб при
здійсненні ним 28.12.2007р. операції  з
продажу обєкта нерухомого майна - квартириАДРЕСА_2

Позовні
вимоги в частині зобов"язання відповідача -Державної податкової інспекції
у місті Чернігові повернути позивачу гроші в сумі 4161,75 (чотири тисячі сто
шістдесят одна гривня 75 коп.) гривень, сплачених в якості податку з доходів
фізичних осіб при продажу  квартири
АДРЕСА_2, шляхом підготовки необхідних документів до Управління державного
казначейства у місті Чернігові для повернення грошей, а Управління державного
казначейства у місті Чернігові повернути гроші, задоволенню не підлягають,
виходячи з наступного.

За
загальним правилом, передбаченим підпунктом 15.3.1 пункту 15.2 статті 15 Закону
України „Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. №2181-ІІІ, заяви   на
повернення  надміру  сплачених
податків, зборів (обов'язкових платежів) або на їх відшкодування у
випадках, передбачених податковими законами, можуть бути подані не пізніше 1095
дня, наступного за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке
відшкодування.

Відповідно
до п.п. 20.4.3 п. 20.4 ст. 20 Закону №889 повернення суми надміру
сплаченого  податку з доходів фізичних
осіб здійснюється органом державного казначейства з рахунку, на який
зараховується цей  податок до його
розподілу між рівнями відповідних місцевих бюджетів.

Таким
чином, позовні вимоги в вищевказаній частині не відповідають передбаченому
законодавством способу захисту права на повернення суми надміру сплаченого
податку.

Позовні
вимоги в частині зобов"язання відповідача -Державної податкової інспекції
у місті Чернігові утриматись від справляння з позивача сплати податку з доходів
фізичних осіб при продажу ним його нерухомого майна в період здійснення ним
підприємницької діяльності при спрощеній системі оподаткування, де одним із
основних видів діяльності є операції з нерухомістю, задоволенню не підлягають,
оскільки такі вимоги суперечать Закону України „Про податок з доходів фізичних
осіб” та Закону України „Про порядок погашення зобовязань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами”:

ДПІ у
м. Чернігові є контролюючим органом стосовно
податків   і   зборів (обов'язкових платежів), які
справляються до бюджетів та державних цільових
фондів;

відповідно
до п.11.3 ст. 11 Закону №889 податковим
агентом   при   здійсненні
операцій  з відчуження об'єктів
нерухомого майна, в порядку, передбаченому в статті 11 цього Закону, є
нотаріус, який посвідчує відповідний договір, а не орган державної податкової
служби;

відповідно
до п.п.20.3.1 п.20.3 ст. 20 Закону №889 особами,   відповідальними    за
погашення   суми податкового
зобов'язання або податкового боргу з податку з доходів фізичних осіб, при
нарахуванні податку особою, на яку покладається відповідальність за таке
нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету згідно з
нормами цього Закону  є - податковий
агент;

законодавство
не передбачає такого способу захисту платників податків, як  спонукання
контролюючого органу  утриматись
від певний дій на майбутнє.

Позовні
вимоги в частині зобовязання відповідача -Головного управління юстиції в
Чернігівській області довести до нотаріусів області  положення законодавства та „довести дане
рішення (постанову) до державних та приватних нотаріусів області” також
задоволенню не підлягають, як такі, що не ґрунтуються на чинному законодавству.
Судом не встановлено будь-яких винних дій другого відповідача у спірних
відносинах.

Згідно
із ч. 2 ст. 19 Конституції України державні органи та їх посадові особи діють у
спосіб, в межах повноважень та на підставах, передбачених Конституцією та
Законами України.

У
частини 3 статті 2 КАС України передбачено наступне:

“У  справах
щодо  оскарження рішень,  дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на
підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод
та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Судом  при вирішенні даного спору не встановлено
винних дій відповідачів, які б порушували права позивача.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги  не
підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 94, 158, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства України,-

С У Д
П О С Т А Н О В И В:

1. У позові відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого
Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений  Кодексом адміністративного судочинства
України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення
цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

3. Про апеляційне оскарження рішення  суду
першої  інстанції спочатку
подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної
інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції
через суд  першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно до статті 160  Кодексу адміністративного судочинства України
- з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Апеляційна   скарга
може  бути  подана
без  попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи
апеляційна скарга, подані після закінчення вищевказаних строків залишаються без
розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не
знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Постанова в повному обсязі виготовлена
31.03.2008р.

Суддя
Ж.В.
Блохіна