СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВВВ, 3а. Тел. 55-17-32
____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.08
Справа № 3/47пн.

За позовом

Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1,                          с. Ювілейне
Дніпропетровської області

до Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2,                       м. Луганськ

про зобов"язання вчинити певні
дії

Суддя Доманська М.Л.

Представники
сторін:

від позивача
-ОСОБА_3. (дов. від 29.02.08 № 1783),

від відповідача
-ОСОБА_2., ОСОБА_4. (дов. від 28.03.07 № 882),

Суть спору: заявлено вимогу примусити суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичну особу ОСОБА_2у зв"язку з розірванням
договору суборенди від 18.12.06 № 16 підписати акт повернення орендованого
майна від суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1.

Відповідно до
ст.77 ГПК України у судовому засіданні оголошувалась перерва з 22.04.08 до  13.0.08.

Відзивом на
позовну заяву, зданим до суду 31.03.08, відповідач у справі проти позову
заперечує з наступних підстав:

-          підписанням додаткової угоди від
05.03.07 до договору суборенди від 18.12.06 № 16 позивач підтвердив чинність
договору суборенди, внесення позивачем оплати за користування орендованим
майном після 12.03.07, підписання представниками сторін актів здавання у
суборенду нежитлових приміщень за договором від 18.12.06 № 16, де зазначалось
про відсутність претензій однієї сторони до другої,  підтверджують факт існування та продовження
господарських відносин сторін за вказаним договором суборенди, а також того, що
договір суборенди сторонами не розірваний;

-          позивач продовжує користуватись
орендованим приміщенням після 18.11.07 (термін дії договору)  за відсутності заперечень відповідача
протягом одного місяця, тому договір суборенди вважається продовженим нас
строк, який був раніше встановлений договором.

Дослідивши
матеріали справи,  вислухавши
представників сторін,  суд встановив
наступне.

Між позивачем
та відповідачем у справі укладений договір суборенди від 18.12.06 № 16, за
умовами якого відповідач (орендар) передає, а позивач (суборендар) приймає в
тимчасове платне користування частину нежитлового приміщення  загальною площею 972 м кв., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1

При цьому
сторони договору суборенди зазначили, що приміщення знаходиться в користуванні
у Орендаря згідно з договором оренди між позивачем у справі та АБ
"Український комунальний банк" (п.1.2 договору суборенди).

Відповідно до
п.3.1.7 договору суборенди в разі закінчення строку дії договору, або при його
розірванні, суборендар зобов'язаний повернути орендареві суборендовані
приміщення на підставі акту прийому-передачі, який підписується сторонами в
день звільнення приміщень суборендарем.

Однією з умов
розірвання договору суборенди (п.6.1.5 в редакції договору до 05.03.07) сторони
передбачили проведення орендарем реконструкції чи капітального ремонту
приміщень, наданих в суборенду, за умови письмового повідомлення суборендаря за
40 календарних днів.

Згідно з п.7.5
договору суборенди даний договір вступає в силу з моменту його підписання і діє
до 18.11.07.

Відповідне
приміщення було передане відповідачем та прийняте позивачем відповідно до умов
договору суборенди за актом від 20.01.06 (а.с.12).

В обґрунтування
позову позивач посилається на те, що відповідач у зв'язку із  проведенням реконструкції нежитлового
приміщення, частина якого орендується позивачем за договором суборенди  від 18.12.06 № 16, направив позивачеві лист
від 29.01.07 № 384 про розірвання договору суборенди з 12.03.07. Лише 01.10.07,
як зазначається у позовній заяві, позивач зміг звільнити орендоване приміщення
та направив відповідачу акт повернення орендованого майна із супровідним листом
від 04.10.07 № 214-в, який відповідач не підписав, не виконавши своє
зобов'язання за п.3.1.7 договору суборенди.

Крім того,
позивач у запереченнях на відзив, зданих до суду 10.04.08, послався на те, що
строк дії договору суборенди закінчився 18.11.07, що є додатковою підставою
вважати договір суборенди припиненим.

На підставі
викладеного позивач просить примусити суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичну особу ОСОБА_2у зв"язку з розірванням договору суборенди
від 18.12.06 № 16 підписати акт повернення орендованого майна від суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1.

Відповідач проти позовних вимог заперечує.

Оцінивши доводи
сторін та обставини справи  у їх
сукупності, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що  не підлягають до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до
ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст.
43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в
судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зобов'язання
сторін ґрунтуються на умовах договору суборенди
від 18.12.06 № 16, до якого сторонами підписана додаткова угода від
05.03.07 (а.с.38). Сторони уклали цю додаткову угоду стосовно зміни редакції
підпункту 6.1.5 договору суборенди, виклавши його наступним чином:"Договір
підлягає розірванню у випадку проведення орендарем реконструкції чи
капітального ремонту приміщень, наданих в суборенду, за умови письмового
повідомлення суборендаря за 20 календарних днів." В решті умови договору
суборенди залишені без змін.

Вказана
додаткова угода до договору суборенди підписана сторонами після направлення
відповідачем позивачеві листа від 29.01.07 № 384 про розірвання договору
суборенди з 12.03.07.

Позивач у своїх
запереченнях на відзив відповідача посилається на те, що підписання даної
додаткової угоди від 05.03.07 є безглуздим, що вона була підписана через
неувагу (а.с.80). Але ж після підписання цієї угоди та після 12.03.07, коли на
думку позивача договір суборенди слід вважати розірваним, позивач не звільнив
орендованого приміщення, продовжував ним користуватись, сторонами підписані
акти від 31.03.07, від 31.07.07 щодо здавання у суборенду нежитлових приміщень
за договором від 18.12.06 № 16, де зазначалось про відсутність претензій однієї
сторони до другої (а.с.39-40),  позивачем
проводились оплати за оренду приміщення, у тому числі за серпень та вересень
2007 року саме за договором суборенди
від 18.12.06 № 16, про що зазначалось у відповідних платіжних
документах позивача (а.с.43-44). Вказаними діями позивач підтвердив свій намір
продовжувати суборендні правовідношення за договором від 18.12.06 № 16 після
12.03.07.  Відповідач у своєму відзиві на
позов наполягає на тому, що підписавши вищевказані додаткову угоду від 05.03.07
та акти від 31.03.07, від 31.07.07 щодо здавання у суборенду нежитлових
приміщень за договором від 18.12.06 № 16, також підтвердив свій намір
продовжувати суборендні правовідношення за договором від 18.12.06 № 16 після
12.03.07.   Крім того, відповідач
наполягає на  тому, що відповідно до
ст.764 ЦК України договір суборенди вважається продовженим нас строк, який був
раніше встановлений договором ( п.7.5 договору суборенди), оскільки відсутні
заперечення з боку відповідача з цього приводу протягом одного місяця з
18.11.07, що позивачем не спростовано.

Належних
доказів звільнення позивачем відповідного орендованого приміщення на час
розгляду справи до суду не надано. Надсилання позивачем відповідачеві акту
повернення орендованого майна із супровідним листом від 04.10.07 № 214-в не
свідчить про звільнення позивачем відповідного орендованого приміщення, інших
доказів позивач не представив.

Згідно зі
статтею 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі. Статтею 15 Цивільного кодексу України
передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини 1
статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду
за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2
статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що способи захисту цивільних
прав та інтересів .

Вимога про
зобов'язання підписати акт не може заявлятися як самостійний позов, це питання
повинно вирішуватися в процесі розгляду спору про право матеріальне, наприклад
про стягнення з позивача, як суборендаря за договором, вартості орендної плати.

Заявлена
позивачем вимога про зобов'язання підписати акт повернення орендованого майна
не призводить до поновлення порушеного права і не може бути самостійним
предметом позову. Предметом позову має бути матеріально-правова вимога позивача
до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення, ця вимога повинна
опиратися на підставу позову. В підставу позову не можуть входити такі
обставини, які виступають доказами у справі, зокрема, підписання актів повернення
орендованого майна. З ними закон не пов'язує виникнення, зміни чи припинення
прав або обов'язків. Вони лише підтверджують наявність чи відсутність
відповідних юридичних фактів.

Обраний позивачем спосіб захисту
порушеного права (спонукання до вчинення дій, саме про зобов`язання відповідача
підписати акт повернення орендованого майна) є необґрунтованим, оскільки він не
кореспондується з нормами Господарського кодексу України та Цивільного кодексу
України.

Можливі способи
захисту права позивачем, що передбачені статтями 16 Цивільного кодексу України
та ст.20 Господарського кодексу України, є вичерпними і в даному випадку
позивачем не реалізованими.

Враховуючи викладене вище, суд прийшов до висновку, що у
задоволені позову слід відмовити з віднесенням судових витрат на позивача.

Згідно з п.4
ч.1 ст.8 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.93 № 7-93 “Про державне
мито” державне мито у сумі 102 грн.00 коп., сплачене за платіжним
дорученням  від   29.02.08
№ 73, підлягає поверненню позивачу частково, у сумі 17 грн. 00 коп., у
зв'язку з внесенням мита в більшому розмірі, ніж передбачено чинним
законодавством.

На підставі викладеного, та
керуючись ст.ст. 44,49,82,84,85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

1.У
задоволені позову відмовити.

2.Судові витрати покласти на позивача.

3.Повернути
з державного бюджету України на користь Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1,
АДРЕСА_2, ід.номер НОМЕР_1, зайве сплачене державне мито у сумі 17 грн.
00 коп. за платіжним дорученням від 29.02.08
№ 73.

Повернення
державного мита здійснити на підставі даного рішення, засвідченого гербовою
печаткою господарського суду, оскільки вказане платіжне доручення знаходиться в
матеріалах справи.

Рішення набирає
законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Дата підписання
рішення:  16.05.08.

Суддя
М.Л.Доманська