СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
Справа № 7/158-АП-08
Господарський суд Херсонської
області у складі судді  Задорожної Н.О. при секретарі Степановій
О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом Приватного підприємця - фізичної
особи ОСОБА_1, м.Скадовськ
до Державної податкової інспекції у
Скадовському районі, м.Скадовськ
про визнання недійсними податкових
участю представників сторін:
позивача: ОСОБА_2 - представник, доруч. ВКІ №134592 від 04.03.2008р.
відповідача:  ст.держподатковий
ревізор-інспектор Олійник О.В. (дор. № 1399/9/10-041 від 09.04.08р.)
Позивач (ПП ОСОБА_1, м.Скадовськ,
код НОМЕР_1) звернувся з позовом, у якому просить суд визнати недійсними
про донарахування податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб
Обгрунтовуючи підстави позову,
позивач вважає, що оспорювані рішення порушують права, свободи та інтереси
позивача у сфері публічно-правових відносин та не відповідають вимогам чинного
Твердження відповідача про
порушення вимог Указу Президента України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" та
Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" є безпідставними
та не відповідають фактичним обставинам,
у свідоцтвах про сплату єдиного податку ПП ОСОБА_3 на відповідні періоди
вказано вид діяльності - «Вантажні перевезення», а не «код 60.24 - діяльність
автомобільного вантажного транспорту». Також позивач зазначає, що статею 2
Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва»№727/98 від 03.07.98 р.
передбачено,  що у разі коли фізична
особа - суб'єкт малого підприємництва здійснює кілька видів підприємницької
діяльності, для яких установлено різні ставки єдиного податку, нею
придбавається одне свідоцтво і сплачується єдиний податок, що не перевищує
встановленої максимальної ставки. Позивач сплачував єдиний податок за
максимальною ставкою - 200 гривень, тобто, навіть якщо вважати, що транспортно-експедиційна
діяльність по перевезенню вантажів автомобільним транспортом та перевезення
вантажів автомобільним транспортом є різними видами діяльності, позивач сплатив
єдиний податок по ставці, яка дозволяє здійснювати одночасно декілька видів діяльності.
Указом Президента України "Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" №727/98 від 03.07.98
не встановлено обов'язковість застосування місцевими радами при
встановленні ставок єдиного податку Класифікації видів економічної діяльності
(КВЕД), затвердженої наказом Державного комітету України з питань технічного
регулювання та споживчої політики №375 від 26.12.2005 р. За методологічними
засадами, принципами побудови та призначенням КВЕД є статистичною
класифікацією, створеною як інструментарій для систематизації та групування
економічної та соціальної інформації у стандартний формат, який дає змогу
обробляти та аналізувати значні обсяги інформації.  КВЕД не є частиною податкового законодавства,
також немає жодної законодавчої підстави вважати, що види діяльності для
цілей  справляння єдиного податку
визначаються саме за класифікацією КВЕД. Перелік видів діяльності та ставок
єдиного податку, встановлений міською радою м. Скадовська взагалі не містить
кодів КВЕД. Цей перелік не встановлює окремого виду діяльності та відповідної
ставки єдиного податку для
транспортно-експедиційної діяльності, найбільш відповідаючий цьому виду
діяльності є вид діяльності, зазначений у Свідоцтві про сплату єдиного податку
позивача - «Вантажні автоперевезення». До того ж, перелік не містить зауважень,
які саме види діяльності, безпосередньо пов'язанні з вантажними
автоперевезеннями має право здійснювати платник єдиного податку. Позивач
вважає, що отримані ним Свідоцтва про сплату єдиного податку надають йому право
здійснювати транспортно-експедиційну діяльність, за умови, що вона стосується
перевезення вантажів автомобільним транспортом.
Якщо податкова інспекція
вважає, що позивач отримував інші доходи від діяльності, яка не  передбачена свідоцтвом про сплату єдиного
податку, то все одне позивач не є суб'єктом відповідальності за ненарахування
та неперерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб. Таким суб'єктом
відповідальності за порушення правил нарахування, утримання та сплати до
бюджету податку з доходів платника податку є особа, що здійснює виплату доходу
Висновки відповідача щодо
порушень вимог Закону України "Про податок на додану вартість"
ґрунтуються лише на тому, що позивач не надавав та не отримував супутніх
послуг, оскільки відсутні належно оформлені вантажно-митні декларації. На думку
позивача, ДПІ керується неналежною нормою Закону України "Про податок на
додану вартість" . Пунктом 6.2 ст. 6 цього Закону регулюється
оподаткування операцій з експорту товарів та супутніх такому експорту послуг.
Наведене кореспондує з приписами Митного кодексу України, згідно із ст. 274
якого вартість транспортних послуг включається до митної вартості товарів, що
експортуються, та саме з митної вартості товарів справляються належні податки,
збори та платежі при експорті. При цьому відповідач не враховує, що позивач не
здійснює експорт товарів, і тому на нього не розповсюджують свою дію наведені
приписи законодавства.
Позивач вважає що  податкова інспекція безпідставно ігнорує
приписи п. 6.2.4 ст. 6 Закону про ПДВ щодо застосування нульової ставки
оподаткування  до бази оподаткування
поставки транспортних послуг за межами
кордону України. До операцій з перевезення вантажів за межами території
України застосовується ставка ПДВ у розмірі 0%, тому при застосуванні вимог пп.
3.1.1 та п. 4.7 Закону до вказаних операцій об'єкт оподаткування є, але сума
податку на додану вартість дорівнює 0 грн. Позивач вважає  неправомірним посилання податкової інспекції
на абз. 2 п. 6.2.4 ст. 6 Закону про ПДВ, тому що за ставкою 20 %
оподатковуються тільки оплата експедитора, в яку не входять витрати експедитора
на оплату послуг інших осіб, притягнутих до виконання договору транспортного
експедирування. Позивач звертає увагу суду на те, що  визначальною законодавчо встановленою умовою
є місце здійснення та споживання транспортних послуг -за межами митної
території України. Позивач зауважує, що ставка ПДВ 0% застосовується у
відношенні вказаних у пп. 6.2.4 Закону операцій незалежно від того, є чи ні
платник податків, що їх надає, безпосередньо перевізником. Тобто, пільга
встановлена відносно певних операцій, а не певного кола платників податків.
Державна податкова інспекція позов
не визнає, у наданих запереченнях посилається на те, що ПП ОСОБА_1, код НОМЕР_1
відповідно до свідоцтв про сплату єдиного податку здійснювала наступні види
діяльності: свідоцтво НОМЕР_2(термін дії з 01.04.2005р. по 31 грудня 2005р.)
код 99.9 - інші види діяльності; свідоцтво НОМЕР_3 (термін дії з 01 квітня
2006р. по 31 грудня 2006р.) - код 60.24 - вантажні автомобільні перевезення.
Відповідно до Наказу ДПА України
„Про затвердження Свідоцтва про сплату єдиного податку,, від 29.10.1999р. №599
із змінами та доповненнями, внесеними наказом Державної податкової
адміністрації України від 28.12.2001р. №521 у разі виникнення протягом
календарного року будь - яких змін у здійсненні підприємницької діяльності,
зокрема змін у видах діяльності, платник єдиного податку зобов'язаний не
пізніше ніж за 15 днів до початку кварталу, з якого він змінює від діяльності,
повідомити про це податковий орган, який видав йому Свідоцтво про сплату
єдиного податку, для внесення у нього змін.
В порушення вимог зазначеного
Порядку позивач не повідомив податковий орган, про здійснення у перевіряємих
періодах операцій поза межами його підприємницької діяльності, а саме: займався
організацією перевезення вантажів (код виду діяльності - 63.40) на підставі
договорів про надання послуг по організації вантажних автоперевезень в межах
України та транспортно - експедиційне обслуговування, договорів про організацію
міжнародних автомобільних перевезень; займався наданням інформаційних послуг.
Оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою - суб'єктом підприємницької
діяльності від продажу нею товарів
у межах її підприємницької діяльності, відповідно пункту 9.12.1 пункту 9.12.1
пункту 9.12 статі 9 Закону України від 22.05.2003р. № 889-ІУ „Про податок з
доходів фізичних осіб" здійснюється за правилами, встановленими
спеціальним  законодавством з цих
Підпунктом 9.12.2 пункту 9.12
статті 9 вказаного Закону встановлено, у разі, якщо фізична особа - суб'єкт
підприємницької діяльності отримує інші доходи, ніж доходи передбачені її
підприємницькою діяльністю, то такі доходи оподатковуються за загальними
правилами та у порядку, встановленому цим Законом.
До спеціального законодавства
належить Указ Президента від 3 липня 1998р. № 727/98 „Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", яким
запроваджено спрощену систему оподаткування, та Декрет Кабінету Міністрів
України від 26.12.1992р. №13-92 „Про прибутковий податок з громадян",
відповідно до розділу IV якого діє звичайна (загальна) система оподаткування.
Згідно з підпунктом 4.3.25 п.4.3
ст.4 вищевказаного Закону, до складу загального місячного або річного
оподатковуваного доходу не включається дохід (прибуток) від професійної
діяльності, якщо така особа обрала спеціальну (спрощену) систему оподаткування
такого доходу відповідно до Закону.
Відповідно до положень пункту 1.6.
ст.1, підпункту 4.3.25 пункту 4.3 статті 4, підпункту 9.12.1 пункту 9.12 статті
9 вказаного Закону, статей 2 та 6 Указу Президента „Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва",
статті 14 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992р. №13-92 „Про
прибутковий податок з громадян" податкові агенти не мають законодавчих
підстав для утримання податку з доходів, виплачуваних фізичним особам, зареєстрованим
у встановленому законом порядку як суб'єкти підприємницької діяльності. Але при
цьому неутримання податку можливе за умови пред'явлення підприємцем документів,
які підтверджують, що одержаний дохід є доходом від впровадження їх
підприємницької діяльності, зокрема, копій свідоцтва про державну реєстрацію та
платіжних документів про сплату авансових платежів, або платежів єдиного
Тобто, доходи отримані підприємцем
від здійснення підприємницької діяльності не внесеної до свідоцтва про сплату єдиного
податку, є об'єктом оподаткування податком з доходів фізичних осіб.
У випадках застосування спрощеної
системи оподаткування, обліку та звітності СПД -фізичною особою ОСОБА_1. у
2006-2007роках до свідоцтв про сплату єдиного податку внесено вид діяльності -
вантажні автомобільні перевезенная. (код виду діяльності за КВЕД - 60.24).
Тобто, інші доходи отримані підприємцем є об'єктом оподаткування податком з
доходів фізичних осіб.
У періоді з 01 липня 2005р. по 31
вересня 2005р., з 1 серпня 2006 року по 30 жовтня 2006р. відповідно до
договорів на організацію міжнародних вантажних перевезень вантажів ПП ОСОБА_1
надавала послуги ЗАТ „Чумак". За умовами договорів, ПП ОСОБА_1
зобов'язується, діючи від свого імені, за рахунок ЗАТ „Чумак" виконувати
юридичні дії по організації міжнародних перевезень вантажів автомобільним
транспортом. Умови по кожному "заказу" обумовлюються в
"заявці" замовника ЗАТ „Чумак" та є невід'ємною частиною
договорів. Також, за умовами договорів ПП ОСОБА_1 має право залучати третіх
осіб для виконання умов договору.
З метою забезпечення виконання умов
вищевказаних договорів ПП ОСОБА_1 укладає договора - доручення з ТОВ
„Юніс" "На організацію транспортно-експедиторського обслуговування
вантажів автотранспортів".
Згідно із статтею 1 Закону України
від 01.07.2004р. № 1955-УП "Про транспортно -експедиційну діяльність"
експедитором (транспортним експедитором) вважається суб'єкт господарювання,
який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання
транспортно - експедиційних послуг, визначених договором транспортного
Статтею 8 вищевказаного Закону
наведено основні види транспортно - експедиційних послуг, що надають
експедитори за дорученням клієнтів, до яких відносяться: забезпечення
максимального транспортного обслуговування, організація перевезення вантажів
різними видами транспорту територією України та іноземних держав відповідно до
умов договорів, організація охорони вантажів, здійснення оформлення товарно -
транспортної документації та її розсилання за належністю, здійснення
розрахунків здійснення розрахунків з транспортними організаціями за
перевезення, перевалку та збереження вантажів, оформлення документів та
організація роботи відповідно до митних вимог надання інших допоміжних супутніх
послуг. Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за
належне виконання договору транспортного експедирування (стаття 9 вищевказаного
Згідно з пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. З
Закону України від 03.04.1997р. №168/97-ВР „Про податок на додану вартість"
об'єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з поставки товарів та
послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України.
Відповідно до п.п. "а" п. 6.5 ст. 6 Закону України від 03.04.97р.
1М168/97-ВР "Про податок на додану вартість", із змінами та
доповненнями, місцем поставки послуг вважаєтеся місце, де особа, яка
надає послугу, фактично зареєстрована платником ПДВ ( за вийнятками визначеними
у підпунктах „в", „д" „є" зазначеного підпункту).
Таким чином, послуги, наданні експедитором
клієнту (замовнику) щодо залучення перевізників, підлягають обкладенню ПДВ на
загальних підставах за ставкою 20%.
У разі коли платник податку (далі -
повірений) здійснює діяльність з придбання товарів (робіт, послуг) за
дорученням та за рахунок іншої особи (далі - довіритель), датою збільшення
податкового кредиту такого повіреного є дата перерахування коштів на користь
продавця таких товарів (робіт, послуг) або поставка інших компенсацій вартості
таких товарів (робіт, послуг), а датою збільшення податкових зобов'язань є дата
передання таких товарів (результатів робіт, послуг) довірителю. При цьому
довіритель не збільшує податковий кредит на суму коштів (вартість цінних
паперів, інших документів, що засвідчують відносини боргу), перерахованих (переданих)
повіреному, але має право на збільшення податкового кредиту у податковий період
отримання товарів (робіт, послуг), придбаних повіреним за його дорученням
(п.4.7 ст.4 Закону України від 03.04.1997р. №168/97-ВР „Про податок на додану
Згідно з підпунктом 6.2.4 пункту
6.2 статті 6 вищевказаного Закону, за нульовою ставкою оподатковуються операції
з поставки транспортних послуг залізничним, автомобільним, морським та річковим
транспортом з перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу (товаробагажу) та
вантажу за межами державного кордону України, а саме: від пункту за межами
державного кордону України до пункту знаходження зовнішнього митного контролю
України; від пункту знаходження зовнішнього митного контролю України до пункту
за межами державного кордону України; між пунктами за межами державного кордону
Оскільки СПД - фізична особа
ОСОБА_1 не підтвердила документально факт здійснення ним вказаних операцій,
вона не має права на застосування нульової ставки оподаткування ПДВ.
У разі, коли поставка вказаних
транспортних послуг здійснюється у вигляді брокерських, агентських або
комісійних операцій з транспортними квитками, проїзними документами, укладання
договорів або рахунків та транспортування пасажирів або вантажів довіреною
особою перевізника, операції з таких послуг оподатковуються за ставкою,
передбаченою пунктом 6.1 цієї статті (20%).
Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи, суд
ОСОБА_1 в якості фізичної особи -
підприємця зареєстрована з 21.06.2001р., що підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію НОМЕР_4. У цьому ж свідоцтві зазначено види діяльності
позивача: код 60.24 - вантажні автомобільні перевезення; код 92 - діяльність у
сфері відпочинку та розваг, культури та спорту.
Позивачка є платником податку на
додану вартість, що підтверджується наданим в матеріали справи свідоцтвом
НОМЕР_5, ІПН НОМЕР_1, перебуває на спрощеній системі оподаткування  згідно свідоцтв НОМЕР_2 "інші види види
діяльності" та НОМЕР_3 вантажні перевезення з місцем діяльності
"територія України".
Уповноваженим представником органу
державної податкової служби відповідно до затвердженого плану перевірки на
підставі направлення від 31.07.2007р. №479 проведено планову документальну
перевірку ПП ОСОБА_1 з питання дотримання вимог податкового законодавства за
період здійснення підприємницької діяльності з 01.04.2004р. по 31.03.2007р.
Перевірку проведено з 31.07.2007р.
по 13.08.2007р., за її наслідками складено акт від 16.08.2007р.
В процесі проведеної перевірки
встановлено порушення позивачем ст.13 р.IV Декрету Кабінету Міністрів України
від 26.12.1992р. №13-92 "Про прибутковий податок з громадян" (далі
Декрет №13-92); п.п.9.12.2 п.9.12 ст.9, ст.13 р.IV Декрету 13-92 та Закону
України "Про податок з доходів фізичних осіб" від 22.05.2003р.
№889-IV (далі Закону №889), що призвело до заниження податкового зобов'язання
по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності на суму
2462грн. 84коп., у тому числі: за ІІІ квартал 2005р. - 673,18грн.; ІІІ квартал
2006р. - 1242,58грн.; IV квартал 2007р. - 547,08грн.
Встановлено порушення п.п.3.1.1
п.3.1 ст.3, п.п.4.3 ст.4, п.п.4.7 (абз.2) ст.4, п.п.6.1.1 п.6.1 ст.6, п.6.2
ст.6, п.6.5 ст.6, п.п.7.2.3 (абз.1,2) п.7.2 ст.7, п.п.7.3.1 п.7.3, п.7.4,
п.п.7.7.9 п..7.9 ст.7 Закону України "Про додану вартість" від
03.04.1997р. №168/97-ВР із змінами і доповненнями (Закон №168), що призвело до
липень 2005р. - 2282грн., серпень 2005р. - 1253грн., вересень 2005р. -
2200грн., серпень 2006р. - 4323грн., вересень 2006р. - 4922грн., жовтень 2006р.
Згідно даних акту перевірки
встановлено, що протягом періоду підприємницької діяльності з 01.07.2005р. по
31.09.2005р., з 01.08.2006р. по 30.10.2006р. позивачка, за даними податкової
звітності, застосовувала нульову ставку ПДВ по операціях з поставки
транспортних послуг з перевезення вантажу за межами митної території України.
Так, у перевіряємому періоді ПП
ОСОБА_1 надавала послуги ЗАТ "Чумак" згідно укладених договорів про
перевезення вантажів автотранспортом №36, №36-5, №36-6 відповідно від
01.05.2005р., 01.01.2005р., 01.06.2005р. Згідно договору-дорученню від
24.06.2005р. №LO 1209-01  організацію
транспортно-експедиторського обслуговування вантажів автотранспортом
здійснювало ТОВ "Юніс".
Надані для перевірки документи
первинного та бухгалтерського обліку (п.2.1 акту перевірки) свідчать про те, що
ПП ОСОБА_1, будучи експедитором, є посередником, організатором перевезення,
який здійснює послуги за рахунок клієнта - ЗАТ "Чумак", що
підтверджують податкові накладні, надані при перевірці. Зазначені накладні
містять дані щодо надання послуг з транспортного перевезення поза межами митної
території України. Проте. перевіркою не виявлено окремих, належно оформлених
вантажно-митних декларацій про експорт послуг, а також документів, що
підтверджують їх виконання за межами митної території України.
Експедитор за своїм статусом є
посередником, який забезпечує надання послуг транспортного перевезення з метою
поставки вантажів до пункту призначення.
При проведенні перевірки не
встановлено документів, які б свідчили про те, що ПП ОСОБА_1 є відправником
експортованих товарів та підтверджували факт перетину митного кордону та
надання послуг за межами митної території.
Таким чином, експедиторські послуги
по ланцюгу ТОВ "Юніс" - ПП ОСОБА_1 - ЗАТ "Чумак" за даними
податкових накладних про надані послуги не є супутними послугами експортуємих
товарів, так як не включені до митної вартості експортуємих товарів та не
можуть оподатковуватися за "0" ставкою відповідно до п.6.2 Закону
№168, а мають оподатковуватися
відповідно до ст.6 цього Закону за ставкою 20% як послуги, надані на
митній території України згідно п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону №168.
Зазначені порушення були підставою
згідно з яким позивачу донараховано податкове зобов'язання по ПДВ за основним
В ході перевірки встановлено також,
що в порушення п.п.9.12.2 п.9.12 ст.9 Закону №889 та ст.13 Декрету №13-92,
зазначена (за КВЕД) у свідоцтвах про сплату єдиного податку, що було підставою
для нарахування ПП ОСОБА_1 зобов'язання по податку з доходу фізичних
осіб-підприємців за основним платежем на суму 2462грн. згідно податкового
За наслідками апеляційного
оскарження та часткового скасування податкового повідомлення-рішення
по податку з доходів у сумі 1789грн. 66коп., оспорення яких є предметом заявленого
адміністративного позову.
З'ясувавши обставини справи,
дослідивши докази на їх підтвердження, суд визнає позов таким, що не підлягає
задоволенню з врахуванням наступного.
Як свідчать обставини справи,
відповідно до свідоцтв про сплату єдиного податку позивач здійснювала наступні
види діяльності: свідоцтво НОМЕР_1(термін дії з 01.04.2005р. по 31,12.2005р. -
код 99.9 - інші види діяльності, свідоцтво НОМЕР_3 (термін дії з 01.04.2006р.
по 31.12.2006р.) - код 60.24 - вантажні перевезення.
На підставі договорів від
01.01.2005р. №36-5, від 01.05.2005р.
№36, від 01.06.2005р. №36-6, укладених із ЗАТ "Чумак",  позивач організовувала перевезення вантажів з
правом залучення третіх осіб. З цією метою суб'єктом підприємницької
діяльності- фізичною особою ОСОБА_1. (далі ОСОБА_1) було укладено договір-доручення
№LO 1209-01 від 24.06.2005р. з ТОВ "Юніс" на організацію
транспортно-експедиторського обслуговування вантажів, що відповідає коду виду
Таким чином, ОСОБА_1 протягом ІІІ
та IV кварталів 2006р. здійснювала діяльність, по який отримала інші доходи
60.24, 99.9), що призвело до заниження об'єкту оподаткування та податкових
зобов'язань по податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 1789грн.
66коп., у тому числі ІІІ квартіл 2006р. - 1242грн. 58коп., IV квартал 2006р. -
Відповідно до наказу ДПА України
від 29 жовтня 1999р. №599 "Про затвердження свідоцтва про сплату єдиного
податку та Порядку його видачі" із змінами та доповненнями, у разі виникнення
протягом календарного року будь-яких змін у здійсненні підприємницької
діяльності, зокрема змін у видах діяльності, платник єдиного податку
зобов'язаний не пізніше чим за 15 днів до початку кварталу, з якого він змінює
вид діяльності, повідомити про це податковий орган, який видав йому свідоцтво
про сплату єдиного податку для внесення до нього відповідних змін.
В порушення зазначеного Порядку
платник не повідомила про те, що у перевіряємих періодах здійснювала операції
та отримувала по них інші доходи, ніж доходи, передбачені її підприємницькою
Здійснюючи не передбачену
підприємницьку діяльність, ОСОБА_1 порушила ст.13 Декрету №13-92, п.п.9.12.1
п.9.12; п.п.9.12.2 п.9.12 статті 9 Закону №889 відповідно до яких оподаткування
доходів, отриманих фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності від
продажу нею товарів у межах її підприємницької діяльності здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, а у разі,
якщо фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності отримує інші доходи,
ніж доходи, передбачені її підприємницькою діяльністю, то такі доходи
оподатковуються за загальними правилами та у порядку, встановленому цим
законодавства, підстави для визнання його недійсним відсутні.
З врахуванням викладеного суд не
приймає доводи відповідача як безпідставні, необгрунтовані чинним
законодавством  та фактичними доказами.
Не можуть бути враховуваними доводи щодо
сплати позивачкою максимальної ставки єдиного податку, оскільки
донарахування податкового зобов'язання стосується безпосередньо принципу
оподаткування, який застосовується при визначенні об'єкту оподаткування.
Щодо застосування ОСОБА_1. у періодах
з 01.07.2005р. по 31.09.2005р., з 01.08.2006р. по 30.10.2006р. нульової ставки
ПДВ по операціях з поставки транспортних послуг по перевезенню вантажу за
межами митної території України, то з фактичних матеріалів справи встановлено,
що у перевіряємому періоді позивачка мала господарські взаємовідносини з ТОВ
"Юніс" згідно укладеного договору доручення від 24.06.2005р. №LO
1209-01 на організацію транспортно-експедиторського обслуговування вантажів
автотранспортом, предметом якого є визначення та регулювання взаємовідносин
експедиторів (ТОВ "Юніс" та ПП ОСОБА_1) у процесі їх взаємовідносин з
організації міжнародних вантажних автоперевезень.
ОСОБА_1 як експедитор є
посередником, організатором перевезень, який здійснює послуги за рахунок
клієнта - ЗАТ "Чумак".
Як вбачається з акту перевірки, у
ході її проведення ОСОБА_1. не надано договори про господарські взаємовідносини
із ЗАТ "Чумак" без надання пояснень щодо їх відсутності.
Відповідно до ст.1 Закону України
"Про транспортно-експедиційну діяльність" від 01.07.2004р. №1955-IV
(далі Закон №1955) експедитором (транспортним експедитором) вважається суб'єкт
господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або
організовує виконання транспортно-експедиційних послуг, визначених договором транспортного
Основними видами таких послуг є:
- забезпечення оптимального
транспортного обслуговування;
- організація перевезень вантажів
різними видами транспорту територією України та іноземних держав відповідно до
- організація охорони вантажів;
- здійснення оформлення
товарно-транспортної документації та її розсилання за належністю;
- здійснення розрахунків з
транспортними організаціями  за
перевезення, перевалку та зберігання вантажів, оформлення документів та
організація роботи відповідно до митних вимог, надання інших допоміжних
супутних послуг. Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом
експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування (статті
8, 9 Закону №1955).
Відповідно до п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3
Закону №168 об'єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з поставки
товарів і послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України.
При цьому згідно з підпунктом "а" пункту 6.5 статті 6 цього Закону
місцем поставки послуги вважається місце, де особа, яка надає послугу,
зареєстрована платником ПДВ (за винятками, визначеними у підпунктах
Отже, послуги надані експедитором
клієнту (замовнику) щодо залучення перевізників, підлягають обкладенню ПДВ на
загальних підставах за ставкою 20%.
У разі, коли платник податку (далі
-повірений) здійснює діяльність з придбання товарів (робіт, послуг) за
дорученням та за рахунок іншої особи (далі -довіритель), датою збільшення
податкового кредиту такого повіреного є дата перерахування коштів на користь
продавця таких товарів (робіт, послуг) або поставка інших видів компенсацій
вартості таких товарів (робіт, послуг), а датою збільшення податкових
зобов'язань є дата передання таких товарів
(результатів   робіт,   послуг)
довірителю.   При   цьому
довіритель   не   збільшує податковий   кредит
(вартість  цінних  паперів,
інших  документів,   що засвідчують відносини боргу),
перерахованих (переданих) повіреному, але має право на збільшення податкового
кредиту у податковий період отримання товарів (робіт, послуг), придбаних
повіреним за його дорученням (пункт 4.7 статті 4 Закону України "Про
податок на додану вартість").
Згідно з підпунктом 6.2.4 пункту
6.2 статті 6 вищевказаного Закону, за нульовою ставкою    оподатковуються    операції
з    поставки    транспортних    послуг
залізничним, автомобільним,
морським  та річковим  транспортом
з  перевезення  пасажирів,
багажу, вантажобагажу (товаробагажу) та вантажу за межами державного
кордону України, а саме: від пункту за межами державного кордону України до
пункту знаходження зовнішнього митного контролю України; від пункту знаходження
зовнішнього митного контролю України до пункту за межами державного кордону
України; між пунктами за межами державного кордону України.
Оскільки  ОСОБА_1 не підтвердила документально факт
здійснення нею вказаних операцій, вона не має права на застосування нульової
ставки оподаткування ПДВ.
У разі, коли поставка вказаних
транспортних послуг здійснюється у вигляді брокерських, агентських або
комісійних операцій з транспортними квитками, проїзними документами, укладанням
договорів або рахунків на транспортування пасажирів або вантажів довіреною
особою перевізника, операції з таких послуг оподатковуються за ставкою,
передбаченою пунктом 6.1 цієї статті (20%).
Відповідно до підпункту 17.1.3.
пункту 17.1 статті 17 Закону України від 21 грудня 00 року №2]81-III "Про
порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" та підпункту 6.1.3 пункту 6.1  статті 6 Інструкції про порядок застосування
штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби,
затвердженої наказом ДПА України від 17 березня 2001р. №110, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 23 березня 2001р. за №268/5459, у разі коли
контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання
платника податків за підставами, викладеними у підпункті "б"
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків
зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати
(заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів,
установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з
податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим
періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового
повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої
суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за
весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.
За недоплату податку на додану
статті 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" обгрунтовано
Враховуючи викладені обставини,
оспорювані акти індивідуальної дії відповідачем прийнято у відповідності з
вимогами податкового законодавства, підстави для задоволення позову відсутні.
У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено про дату складення  повного тексту постанови -16 травня 2008р. о
16.00 годині, каб.324, м.Херсон, вул.Горького, 18.
Керуючись ст.ст. 157, 158, 160-163,
167, п. 3, 6  Прикінцевих та перехідних
положень КАС України, суд
У задоволенні позову відмовити.
Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку
заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не була подана в строк, встановлений Кодексом
адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду першої
інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Заява про апеляційне оскарження
постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до
статті 160 КАС України з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на
постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                  Н.О.
Задорожна

повний
текст постанови

складений
16.05.2008р.