ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.08                                                                                           Справа№ 15/230а

Господарський суд Львівської області у складі:

судді Костів Т.С.

при секретарі Качур Ю.

за участю представників сторін:

Позивача –ХХХХХХХХХ - представник

Відповідача –ХХХХХХХХХ - представник

розглянув матеріали позовної заяви Спільного українсько-англійського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю “Західна нафтова група”, м. Луцьк до виконавчого комітету Львівської міської ради, м. Львів про визнання нечинним рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №424 від 22.06.2007 р.

Суть спору: Позовну заяву подано Спільним українсько-англійським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю “Західна нафтова група”, м. Луцьк до виконавчого комітету львівської міської ради, м. Львів про визнання нечинним рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №424 від 22.06.2007 р. “Про знесення самочинного будівництва АЗС на вул. Замарстинівській –вул. Гетьмана І. Мазепи, 2 у м. Львові”.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 01.07.2008 р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд на 15.07.2008 р.. Розгляд справи неодноразово відкладався з мотивів, зазначених в ухвалах суду від 15.07.2008 р., 29.07.2008 р., 14.08.2008 р..

Представникам сторін роз’яснено їх права згідно зі ст. ст. 49, 51 КАС України. У відповідності до ст. 71 КАС України справа слухається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, з мотивів, зазначених у позовній заяві, уточненнях позовних вимог. Ствердив, зокрема, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка у м. Львові на вул. Гетьмана Мазепи –Замарстинівській для будівництва та обслуговування АЗС. Така АЗС є збудованою. Визнавши відсутність дозволу на виконання будівельних робіт, вважає оспорюване рішення нечинним, оскільки право зобов’язати знести самовільне будівництво належить лише суду. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача позов заперечив, з мотивів, зазначених у поясненнях. Ствердив, зокрема, що будівництво АЗС було свавільним, а оспорюване рішення було винесено на підставі ст. 31 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, якою до повноважень виконавчих органів місцевого самоврядування належить, зокрема, здійснення у встановленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства при плануванні та забудові відповідних територій, а також зупинення у випадках, передбачених законом будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації. Ствердив, що оспорюваним рішенням не встановлено примусового знесення АЗС в порядку ст. 376 ЦК України, а зобов’язано позивача добровільно знести АЗС до 01.07.2007 р.. У зв’язку із невиконанням цього рішення добровільно, відповідач звернувся з окремим позовом до позивача про знесення самовільного будівництва. Просить зупинити провадження у справі до розгляду справи №31/145 та передати справу на розгляд до Галицького районного суду м. Львова.

Однак, провадження у справі №31/145 було зупинено до розгляду даної справи судом. Крім того, у відповідності до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, після початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні позови, подані до відповідних місцевих господарських судів у справах, що підсудні окружному адміністративному суду, передаються цими судами до окружного адміністративного суду, лише якщо провадження у справі ще не відкрито. Адміністративні справи, провадження в яких було відкрито місцевими та апеляційними господарськими судами до початку діяльності відповідного адміністративного суду, розглядаються і вирішуються цими судами відповідно до абзацу першого цього пункту. Таким чином, ці клопотання задоволенню не підлягають.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників, суд встановив наступне.

Позивач є власником земельної ділянки площе. 0,2200 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування АЗС, розташованої за адресою м. Львів, вул. Гетьмана Мазепи –вул. Замарстинівська, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку від 28.12.2005 р..

З матеріалів справи вбачається та позивачем не заперечується, що до отримання дозволу інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на виконання будівельних робіт, ним було збудовано на вказаній земельній ділянці автозаправочну станцію.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Оспорюваним рішенням №424 від 22.06.2007 р. “Про знесення самочинного будівництва АЗС на вул. Замарстинівській –вул. Гетьмана І. Мазепи, 2 у м. Львові”, відповідач вирішив вважати будівництво СП ТзОВ “Західна нафтова група” на вул. Замарстинівській –вул. Гетьмана І. Мазепи, 2 у м. Львові самочинним та зобов’язати СП ТзОВ “Західна нафтова група” за власні кошти знести самочинно збудовану автозаправну станцію на вул. Замарстинівській –вул. Гетьмана І. Мазепи, 2 у м. Львові та привести земельну ділянку до попереднього стану.

Посилання відповідача на те, що зобов’язання знести автозаправну станцію було покладено на позивача не у порядку ст. 376 ЦК України, що таке зобов’язання не є примусовим, суперечать змісту вказаного рішення. Зокрема, Закон України “Про місцеве самоврядування в Україні” не регламентує питань щодо самовільного будівництва, у той час, як відповідні відносини регулюються нормами ст. 376 ЦК України. Крім того, відповідно до ч. 6. ст. 59 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 73 цього закону, акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Відповідач посилається як на підставу винесення оспорюваного рішення на норми ст. 31 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, якими до повноважень виконавчих органів місцевого самоврядування віднесено, зокрема, здійснення у встановленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства при плануванні та забудові відповідних територій, а також зупинення у випадках, передбачених законом будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації. Однак, зі змісту вказаної статті не вбачається повноважень органів місцевого самоврядування приймати рішення про знесення самовільного будівництва. У відповідності до ст. 376 ЦК України питання знесення самочинно збудованих будівель може вирішуватись лише судом.

Згідно із ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, однак, відповідно до ч. 5 цієї статті, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Більше того, у відповідності до ч. 4 ст. 376 ЦК України, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво або за її рахунок лише якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, самочинне будівництво було здійснено власником земельної ділянки. Належних доказів порушення самовільним будівництвом будь-чиїх прав, суду не надано. Згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права, однак лише у випадку його невизнання, порушення або оспорювання.

Згідно із ч. 2 ст. 20 ГК України, кожний суб’єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, шляхом, зокрема, визнання повністю чи частково недійсними актів органів місцевого самоврядування за умови, що вони суперечать законодавству та ущемляють права та законні інтереси суб’єкта господарювання.

Згідно із ч. 2 ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; тощо. Суд також може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, адміністративний суд перевіряє не лише вчинення дії чи бездіяльності на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а й чи вчинені вони з використанням повноважень з тією метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії, добросовісно, розсудливо і своєчасно.

Однак, матеріали справи свідчать про недотримання відповідачем вимог закону. Доказів зворотнього суду не надано. Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Керуючись ст.ст. 2, 11, 69-71, 86, 161-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Визнати нечинним рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №424 від 22.06.2007 р. “Про знесення самочинного будівництва АЗС на вул. Замарстинівській –вул. Гетьмана І. Мазепи, 2 у м. Львові”.

3.          Стягнути з виконавчого комітету Львівської міської ради (м. Львів, пл. Ринок, 1) на користь Спільного українсько-англійського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю “Західна нафтова група”, (м. Луцьк, вул. Кременецька, 38) 3,40 грн. судового збору.

4.          Постанова набирає законної сили у відповідності із ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена у порядку і строки, передбачені ст. 186 КАС України.

Суддя                                                                                                     Костів Т.С.