СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.05.2008
Справа  № 9/31

За
позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю
„Євген-Транс”, м. Івано-Франківськ

до
відповідача
Приватного підприємця ОСОБА_1, с. Діброва Тячівського району

про стягнення 41 148,84 грн.

Суддя
Бобрик Г.Й.

Представники:

від
позивача -Мицик Т.Я. - представник по довіреності від 02.01.2008 року

від
відповідача - не з"явився

СУТЬ  СПОРУ: Товариством з обмеженою відповідальністю „Євген-Транс”,
м. Івано-Франківськ заявлено позов до Приватного підприємця ОСОБА_1, с. Діброва
Тячівського району про стягнення 41 148,84 грн., в т.ч. 34 000 грн. боргу за
договором позики від 04.08.2007 р., 4182 грн. інфляційних витрат, 444,33 грн.
три проценти річних, 2 522,51 грн. пені.

Позивач надіслав суду листа від 24.03.2008
р. № 24/03-08 про уточнення позовних вимог, яким просить суд стягнути з
відповідача борг в сумі 34 000 грн., 5 100 грн. інфляційних витрат, нарахованих
за період з вересня - місяця 2007 р. по лютий - місяць 2008 р., 567,29 грн. три
проценти річних від простроченої суми та 3342,54 грн. пені за період з вересня
-місяця 2007 р. по березень -місяць 2008 р.

Позивач вправі змінити підставу або
предмет позовних вимог, збільшити або зменшити розмір позовних вимог та інше у
порядку, встановленому ст. 22  ГПК
України. Оскільки, даний лист (заява) по своїй суті фактично є збільшенням
позовних вимог, а не уточненням та не відповідає нормам ст. 22 ГПК України,
тому не підлягає задоволенню судом.

Відповідач не виклав письмово своєї
позиції стосовно викладених в позовній заяві обставин, не подав суду
витребуваних документів та не з”явився на виклик суду для участі в засіданні по
розгляду, подані суду письмові пояснення не стосуються суті спору.

За
таких обставин справа розглядається за наявними в ній матеріалами, відповідно
до ст. 75 ГПК України.

Вивчивши
матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ
:

Сторони
у справі -Товариство з обмеженою відповідальністю „Євген-Транс” та приватний
підприємець ОСОБА_1-04 серпня 2007 р. уклали договір позики, за яким, позивач
(позикодавець) позичив відповідачу (позичальнику) грошові кошти на загальну
суму тридцять чотири тисячі грн. без нарахування відсотків в національній
валюті України.

За
умовами п. 3 даного Договору, відповідач (ПП ОСОБА_1) зобов”язався повернути
позивачеві таку ж суму грошових коштів в строк не пізніше 04 вересня 2007 року.

Позивач
зобов”язання за даним договором виконав повністю, передав передбачені договором
грошові кошти, що підтверджується розпискою ОСОБА_1, написаною власноруч (копія
розписки долучена до матеріалів справи).

Відповідно
до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов  договору  та
вимог  цього  Кодексу,
інших актів цивільного законодавства.

Проте,
відповідач, всупереч умов договору від 04.08.07 р. та ч. 1 ст.
193Господарського кодексу України та ст. 629 Цивільного кодексу України
отримані за договором позики кошти, станом день подання позову в суд, не
повернув, що змусило позивача звернутися з позовом до суду за захистом своїх
порушених прав, шляхом примусового стягнення з відповідача даної суми
боргу.

За
змістом ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі,
визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та
такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку,
що встановлені договором.

Оскільки,
відповідач, як позичальник, своєчасно не повернув суму позики, він зобов”язаний
сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, тобто на підставі ч.
1 ст. 1050 ЦК України та п. 6 Договору, відповідач повинен повернути
позивачеві, окрім боргу в сумі 34 000 грн., 4182 грн. інфляційних витрат за
період прострочення з вересня -місяця 2007 р. по січень - місяць 2008 р. та три
відсотки річних від простроченої суми - 444,33 грн.

Розрахунки
суми інфляційних витрат та трьох процентів річних судом перевірені та визнані
обґрунтованими.

Відповідно
до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до
статті 625 цього Кодексу.

Позивачем
заявлено вимогу про стягнення 2522,51 грн. пені згідно Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов”язань”.

Передбачена
даним законом відповідальність у вигляді сплати пені застосовується тоді, коли
вона встановлена договором.

Позаяк,
договором позики від 04.08.07 р. не передбачена відповідальність у вигляді
сплати пені та її розмір, суд відмовляє у задоволенні даної вимоги.

Таким
чином, позов підлягає задоволенню частково, в сумі 34 000 грн. боргу, 4182 грн.
інфляційних витрат та 444,33 грн. три проценти річних, яка позивачем доведена
та обґрунтована матеріалами справи, відповідачем не спростована, підлягає
стягненню з останнього в примусовому порядку.

Судові
витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, суд покладає на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 526, 629, ч. 1 ст.
1049, ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, ст.ст. 22, 33-34, 44-49, 82-85
Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

1.          Позов задоволити частково.

2.
Стягнути з Приватного підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (ід. номер НОМЕР_1) на
користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Євген-Транс”, м.
Івано-Франківськ, вул. Шухевичів, 16/6 ()  суму 38 626,33 грн. (з них 34 000 грн. боргу,
4182 грн. інфляційних витрат та 444,33 грн. три проценти річних) та суму 497,02
грн. відшкодування судових витрат.

Видати
наказ.

2.          У задоволенні позовних вимог, в
частині стягнення суми 2522,51 грн. пені, відмовити.

Суддя
Г.Й. Бобрик