ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2008 р.

№ 5020-5/044

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Дунаєвської Н.Г.,

суддів :

Михайлюка М.В.,

Мележик Н.І.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Альбірео"

на постанову

Севастопольського апеляційного

господарського суду від 23.06.2008 року

у справі

№ 5020-5/044 господарського суду міста Севастополя

за позовом

ТОВ "Ріанон"

до

ТОВ "Альбірео"

про

стягнення 57500 грн.

за участю представників сторін:

позивача

не з’явились,

відповідача

не з’явились,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Севастополя від 12.05.2008 р. у справі №5020-5/044 (суддя: Євдокимов І.В.), залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 23.06.2008 р. (судді: Борисова Ю.В., Гоголь Ю.М., Голик В.С.) позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 53287,67 грн., з яких 50000 грн. сума основного боргу, 3287,67 грн. пеня.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою у якій посилаючись на порушення господарськими судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення у даній справі та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а касаційну скаргу без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як встановили господарські суди, 19.04.2007 р. сторони уклали договір підряду № 9. Відповідно до умов п. 1.1. договору підрядник зобов’язався власними силами та коштами, із своїх або матеріалів замовника виконати роботи (надавати послуги) передбачені п.1.2. договору, а замовник зобов’язався прийняти виконанні роботи (надані послуги) та оплатити їх.

На виконання умов договору позивач виконав роботи на суму 200000 грн., що підтверджується довідками наданих послуг та актами прийому виконаних підрядних робіт, які завірені печаткою ТОВ "Альбірео".

Як зазначив апеляційний господарський суд, позивач неодноразово направляв вимогу про оплату виконаних робіт. Під час розгляду справи в суді відповідач також відмовився оплатити рахунок, що свідчить про ігнорування, як зазначив апеляційний господарський суд вимог законодавства щодо добросовісного користування процесуальними правами і належного виконання зобов’язання відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту тощо (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду непередбачена попередня оплата виконаної роботи, замовник зобов’язаний сплатити підрядникові обумовлену суму після остаточної здачі роботи, за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або за згодою замовника –достроково.

Враховуючи, що відповідно до умов договору роботи позивач виконав належним чином та в узгоджений строк, про що свідчать акти прийому робіт підписані та скріплені печатками сторін. Про це також свідчить частково оплачені відповідачем виконані роботи в сумі –150000 грн.

Посилання відповідача на неотримання ним рахунку на оплату як зазначив апеляційний суд не звільняє відповідача від належного виконання умов договору про оплату робіт за договором підряду. Також, як наголосив суд відповідач не заперечує факт отримання ним рахунку під час судового розгляду справи, однак відмовився оплатити рахунок.

За таких обставин, апеляційний господарський суд дійшов правомірного висновку, що місцевий господарський суд обґрунтовано і законно задовольнив позов: стягнув суму основного боргу у розмірі 50000 грн. та 3287,67 грн. пені.

Враховуючи вищенаведене касаційна інстанція погоджується з висновками апеляційного господарського суду і вважає, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою і тому підстав для її скасування не вбачає.

Доводи касаційної скарги спростовуються вищенаведеним і тому не заслуговують на увагу. Крім того, відповідно до ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, які не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 23.06.2008 р. у справі № 5020-5/044 залишити без змін.

Головуючий, суддя                                 Н. Дунаєвська

Судді          :            М. Михайлюк

Н. Мележик