ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

"22" липня 2008 р. Справа № А2/067-08

за позовом                    Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів,

м. Київ

до відповідача                    приватного підприємства «Росава-Агро», м. Сквира

про           стягнення 17959,00 грн.

Суддя О.В. Конюх;

представники сторін:

від позивача –          Суворова І.О., уповноважена, довіреність від 30.05.2008р. № 03-265/507;

від відповідача -           Янчук О.В., уповноважений, довіреність від 07.07.2008р. б/н;

СУТЬ СПОРУ :

позивач –Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Київ – звернувся до господарського суду Київської області з позовною заявою від 12.05.2008р. № 03-228/449 до відповідача –приватного підприємства «Росава-Агро», м. Сквира, в якій просить стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу працевлаштування інвалідів в сумі 16182,00 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій в сумі 1777,00 грн., всього 17959,00 грн., та покласти на відповідача судові витрати.

Позивачем в судовому засіданні подано витребувані судом документи та уточнений розрахунок адміністративно-господарських санкцій та пені. Позивач обґрунтовує позов тим, що відповідач, в порушення вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»(далі –Закон № 875-ХІІ) у 2007 році не виконав норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, а саме, за два робочих місця, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайняті інвалідами, відповідач до 15.04.2008р. року повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 16182,00 грн. Крім цього, позивач зазначає, що у ч. 3 ст. 20 Закону встановлено, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені, а оскільки відповідач порушив терміни сплати адміністративно-господарських санкцій на 393 дні, то він повинен сплатити пеню у розмірі 1777,00 грн.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на належне виконання вимог законодавства щодо створення робочих місць для інвалідів та належне повідомлення про це центр зайнятості.

З метою встановлення факту виконання відповідачем вимог законодавства щодо створення робочих місць для інвалідів до Сквирського районного центру зайнятості було направлено судовий запит, на який отримано відповідь від 26.6.2008р. за № 475, з якого встановлено, що відповідач у справі подавав звітність про наявність вакансій для інвалідів протягом 2006-2007 років.

Розглянувши позов Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Київ до приватного підприємства «Росава-Агро», м. Сквира, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши подані докази, суд

встановив:

Згідно з частиною 9 ст. 20 Закону № 875-ХІІ спори, що виникають із правовідносин за статтями 19, 20 Закону № 875-ХІІ, вирішуються Фондом соціального захисту інвалідів або в судовому порядку.

Відповідно до пункту 1 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2002 № 1434, Фонд є урядовим органом державного управління, який діє у складі Міністерства праці та соціальної політики і підпорядковується йому. Згідно пункту 3 цього Положення основним завданням Фонду є, зокрема, контроль за виконанням роботодавцями нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, встановленого Законом № 875-ХІІ. Підпунктом 3 пункту 4 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, визначено, що Фонд відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за своєчасним перерахуванням сум штрафних санкцій, що надходять від підприємств, установ і організацій за недодержання ними нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Згідно з пунктом 9 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів для реалізації покладених на Фонд завдань за погодженням з Мінпраці утворюються територіальні відділення Фонду в межах граничної чисельності його працівників.

Відповідно до частини 10 ст. 20 Закону № 875-ХІІ Фонд соціального захисту інвалідів, його відділення мають право захищати свої права та законні інтереси, у тому числі в суді.

Позивач в позовній заяві посилається на порушення відповідачем приписів частини 1 ст. 19 Закону № 875-ХІІ щодо недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

У частині першій ст. 19 Закону № 875-ХІІ визначено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до ч. 8 ст. 19 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Відповідачем на виконання вимог Закону № 875-ХІІ було подано позивачу Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2007 рік (форма № 10-ПІ), що не заперечується представником позивача.

Згідно Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2007 рік (форма № 10-ПІ) на підприємстві відповідача норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становить 2 особи. Згідно цього ж звіту у 2007 році на підприємстві не було працевлаштованих інвалідів.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 Закону.

Згідно з частиною 1 ст. 18 Закону № 875-ХІІ забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Відповідно до частини 3 ст.181 Закону № 875-ХІІ державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи для інвалідів відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікацій та знань, з урахуванням його побажань.

У частині 3 ст. 18 Закону № 875-ХІІ визначено обов’язки підприємства, що використовує найману працю:

1) виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів;

2) надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для працевлаштування інвалідів;

3) звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Відповідно до Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 19 грудня 2005 року N 420 “Про затвердження форм звітності та інструкцій щодо їх заповнення” формою звітності про наявність вакантних місць на підприємстві є форма N 3-ПН “Звіт про наявність вакансій”, яка подається підприємствами щомісячно до державної служби зайнятості.

Як вбачається з листа Сквирського районного центру зайнятості відповідач подавав Звіти про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) та потребу в працівниках (форма № 3-ПН), у тому числі про наявність вакансій для інвалідів до Сквирського районного центру зайнятості протягом 2006-2007 років.

З матеріалів справи та пояснень представників сторін вбачається, що інваліди для працевлаштування на підприємство не звертались та не направлялися ні державним органом зайнятості, ні позивачем.

Згідно з ч. 1 ст. 238 ГК України застосування адміністративно-господарських санкцій до суб’єктів господарювання здійснюється за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 217 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції є видом господарсько-правової відповідальності, який застосовується уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною 2 наведеної статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Отже необхідною умовою відповідальності є вина відповідача у не працевлаштуванні інвалідів, яка може виражатись в невжитті всіх необхідних і можливих заходів для забезпечення працевлаштування інваліда.

Відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позивач, посилаючись на порушення з боку відповідача правил господарської діяльності, встановлених Законом, не надав суду доказів того, що підприємством відповідача не виділено та не створено робочі місця для працевлаштування інвалідів, або ж про факти відмови у працевлаштуванні інваліда з боку підприємства–відповідача за зверненням інваліда до відповідача чи за направленням державної служби зайнятості.

З огляду на те, що відповідачем вжито всіх залежних він нього заходів, передбачених законом, по забезпеченню працевлаштування інвалідів на його підприємстві протягом 2007 року, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування та відсутність інвалідів, які бажають працевлаштовуватись.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені за порушення термінів сплати цих санкцій в розмірі 17959,00 грн є необґрунтованими та неправомірними, в зв’язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Беручи до уваги викладене вище, керуючись ст.ст. 18, 181, 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», ст.ст. 217, 218, 238 Господарського кодексу України, ст.ст. 71, 157-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити повністю.

Заяву про апеляційне оскарження даної постанови може бути подано протягом десяти днів з дня її проголошення.

Дана постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Суддя Конюх О.В.

Повний текст постанови підписаний “30” липня 2008р.