ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.08                                                                                 Справа № 16/128

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об‘єднання" в особі Краснодонської філії, м.Краснодон Луганської області

до Комунального підприємства “Тепло”, м.Молодогвардійськ Луганської області

про стягнення 2545грн.40 коп.

Суддя Шеліхіна Р.М.

секретар судового засідання Маценко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача – Скоков В.Ю. (дов. № 421 від 30.07.08);

від відповідача –представник не прибув.

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 629 грн. 85 коп. та пені у розмірі 1915 грн. 55 коп. за період з 25.04.08. по 24.05.08.

Позивач листом від 14.08.08. вказав, що заявлені до стягнення 3% річних в сумі 629,85грн., розраховані у позовній заяві помилково і розмір даної вимоги, вказаний у тексті позовної заяві, не відповідає доданому до справи розрахунку, адже 3% річних, які підлягають до стягнення з відповідача дорівнює 63,64грн.

З урахуванням ст.22 ГПК України позивач фактично листом від 14.08.08., зданим у судовому засіданні 14.08.08., зменшив розмір позовних вимог.

За таких підстав суд приймає зменшення позовних вимог в частині заявлених до стягнення 3% річних та дана позовна вимога дорівнює за позовом 63,64грн.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, у судове засідання не прибув, участі повноважного представника не забезпечив, хоча був повідомлений про час і місце проведення судового засідання належним чином: в матеріалах справи на а.с. 25 поштове повідомлення про вручення відповідачеві 22.07.08. ухвали суду про призначення справи до розгляду. Про причини відсутності у судових засіданнях під час слухання справи відповідач суд не повідомив. Явка представника відповідача не була визнана судом обов’язковою. Відповідно до ст.75 ГПК України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Між сторонами у справі укладено договір на постачання електроенергії від 28.12.06. №780 (з додатковими угодами), на підставі якого постачальник електроенергії (позивач) зобов’язався забезпечувати передачу електроенергії в межах величин, дозволених споживачу (відповідачу) до використання, а споживач зобов’язався оплачувати використання електромереж позивача на підставі пред’явленого останнім рахунку протягом 5 днів, як встановлено в додатку до договору «Порядок розрахунків», пункт 9.

За своєю правовою природою вказаний договір є договором про надання послуг і відповідає інституту правових норм глави 63 Цивільного кодексу України (ст.ст.901-903).

Позивач, стверджуючи про поставку електроенергії за вказаним договором, і про несвоєчасне виконання відповідачем обов’язку по оплаті електроенергії, звернувся з даним позовом до суду з вимогою до відповідача про стягнення неустойки у вигляді пені у розмірі 1915 грн. 55 коп. за період з 25.04.08. по 24.05.08. та 3% річних у сумі 63,64грн., керуючись правилом ст.625 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об’єктивно дослідивши матеріали та обставини справи, вислухав представника позивача, оцінивши надані ним докази своїх вимог до суті спору, їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо і у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до правил ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень до суті спору. Згідно з вимогами ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказами.

Так, позивач повинен був довести суду обставини правовідносин сторін за вказаним договором і довести факт порушення відповідачем обов’язку по оплаті за поставлену активну електроенергію та за перетікання реактивної електроенергії, а також позивач зобов’язаний був надати докази часткової оплати (або оплати у повному обсязі), з яких можна дійти висновку про період прострочення виконання відповідачем свого обов’язку по оплаті за електроенергію.

Суд, у відповідності до ст.43 ГПК України і з урахуванням правил ст.230-232 ГК України, ст.ст.549-551 ЦК України , оцінив докази, визначені позивачем і додані до матеріалів справи, якими він підтверджує факт несвоєчасного виконання відповідачем оплати за постачання активної електроенергії та перетікання реактивної електроенергії, а саме: рахунок від 26.02.08 №780/2/1 на суму 82076,64грн., рахунок від 26.02.08. №780/2/3 на суму 2134,63грн., від 28.05.08. №780/5/5 на суму 1640,90грн., від 25.05.08. №780/5/5 на суму 274,65грн. (Всього на суму 86126,82грн.)

При оцінці доказів суд враховував правила ст.230-232 ГК України, ст.ст.549-551 ЦК України та виходив з того, що, перш за все, позивач повинен довести факт існування боргу за вказаним договором, факт невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх обов’язків за договором, у результаті чого у позивача виникло право на стягнення неустойки у вигляді пені та 3% річних за прострочення виконання грошового обов’язку –за конкретно визначений період часу, протягом якого відповідач не виконував обов’язок.

Оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що належні докази порушення відповідачем грошового обов’язку –обов’язку по оплаті електроенергії за договором на постачання електроенергії від 28.12.06. №780 (з додатковими угодами) на суму 101725,30грн. в матеріалах справи відсутні. До позову додано тільки вказані вище за текстом даного рішення завірені копії рахунків. Але, для висновку про неналежне (несвоєчасне) виконання відповідачем свого обов’язку по оплаті електроенергії за договором, позивач зобов’язаний довести суду фактичне виконання –на яку суму, за яким документом і в який день борг сплачено. Такі докази в матеріалах справи відсутні.

Крім того, розрахунок пені, доданий до позову (а.с.14), та розрахунок 3% річних не відповідають доданим до позову матеріалам, тобто, позовна вимога не підтверджена будь-якими доказами.

В позові позивач просить стягнути пеню та 3% річних, керуючись правилом ст.625 ЦК України, за несвоєчасну оплату пред’явлених відповідачеві рахунків і ці ж самі рахунки повинні були додані до матеріалів справи. Але, в розрахунках позовних вимог (а.с.13,14) позивач вказує рахунків на загальну суму 101725,30грн., що не відповідає доданим до справи рахункам на загальну суму 86126,82грн.

Ухвалами суду по даній справі за період з 03.07.08. по 31.07.08. позивача було зобов’язано нормативно обґрунтувати та уточнити заявлений позов і надати докази позовних вимог. Позивач відреагував на вимоги суду: листом від 14.08.08., зданим у судовому засіданні 14.08.08., зменшив розмір позовних вимог.

За огляду на викладене у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача неустойки у вигляді пені за порушення обов’язку по договору на постачання електроенергії від 28.12.06. №780 (з додатковими угодами) у розмірі 1915 грн. 55 коп. за період з 25.04.08. по 24.05.08. та 3% річних у сумі 63,64 - на підставі правил ст.232 ГК України та ст.625 ЦК України –за несвоєчасне виконання грошового обов’язку.

Таким чином, позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та непідтвердженими матеріалами справи і у позові слід відмовити.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22,33,34,43,49,75,82,84,85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1.          Відмовити у позові.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення підписане 19.08.08.

Суддя                                                                                 Р. Шеліхіна