ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2008 р.

№ 21/28

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Добролюбової Т.В.,

суддів

Гоголь Т.Г.

Швеця В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт"

на рішення

Господарського суду Донецької області

від 07 квітня 2008 року

у справі

№ 21/28

господарського суду

Донецької області

за позовом

Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт"

до

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору

Приватного підприємства "Морське агенство

"ФАМ"

Державної податкової інспекції у м. Маріуполі

ро

стягнення 6 798,34 дол. США

за участю представників сторін від:

позивача: Кузьмішкін Д.В. (дов. від 08.01.08);

відповідача: Ліннік Н.В. (дов. від 08.07.08);

третьої особи: не з'явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду касаційної скарги,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2008 року Державне підприємство "Маріупольський морський торговельний порт" звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Приватного підприємства "Морське агенство ФАМ" про стягнення 6 798,34 доларів США заборгованості за надані позивачем у січні, лютому і серпні 2007 року послуги з перевалки транзитних вантажів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення встановлених вимог відповідач несплатив ПДВ за ставкою 20 % за виставленими рахунками за надані позивачем послуги.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 07 квітня 2008 року (суддя Матюхін В.І.) у задоволенні позовних вимог відмовлено. Приймаючи рішення у справі, господарський суд вказав, що Державним підприємством "Маріупольський морський торговельний порт" виставлено відповідачу рахунки для оплати виконаних ним послуг, які пов'язані з перевалкою транзитних вантажів, а тому є такими, що звільняються від оподаткування в силу положень статей 5, 6 "Про податок на додану вартість".

Не погоджуючись з прийнятим у справі рішенням Господарського суду Донецької області від 07.04.08, Державне підприємство "Маріупольський морський торговельний порт" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Касаційна скарга вмотивована доводами щодо невірного застосування судом приписів статті 11 ЦК України, статей 73, 84 Кодексу торговельного мореплавства України, статей 1, 5, 6 Закону України "Про податок на додану вартість" та статті 1 Закону України "Про транзит вантажів". Скаржник послався й на те, що позивачем були виставлені рахунки за виконані ним послуги, що пов'язані з роботою буксирів та обслуговуванням судна, тобто вказані послуги надавались ДП "Маріупольський морський торговельний порт" безпосередньо судну відповідача, а не вантажу, у зв'язку з чим вважає неправомірним застосування судом до спірних правовідносин приписів п. 5.15 статті 5 Закону України "Про ПДВ".

До Вищого господарського суду України від Приватного підприємства "Морське агенство ФАМ" надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, а тому відповідач просить залишити його без змін, а касаційну скаргу Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт" - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача Швеця В.О., представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 07 грудня 2006 року між Державним підприємством "Маріупольський морський торговельний порт" та Приватним підприємством "Морське агенство ФАМ" укладено договір № 25-6/110 про надання послуг з обслуговування суден (далі - Договір), відповідно до умов якого, позивач зобов'язався надавати послуги відповідачу і судну, зазначеному в заявці судновласника по діючим в порту ставкам і тарифам, а відповідач в свою чергу - виконувати агентські функції по обслуговуванню суден в порту.

Відповідно до розділу 3 Договору ПП "Морське агенство ФАМ" зобов'язалося від імені судновласника та за його дорученням здійснювати взаєморозрахунки з ДП "Маріупольський морський торговельний порт" по портовим зборам і іншим платежам у відповідності до наданого портом дисбурсментського розрахунку у передбачені договором строки.

Судом встановлено, що у січні, лютому і серпні 2007 року на виконання умов Договору, на підставі поданих відповідачем заявок, ДП "Маріупольський морський торговельний порт" надавав послуги з перевалки транзитних вантажів таким іноземним судам, що ходять під прапором Грузії, Мальти, Панами: "Svyatoy Seraphim", "Svytoy Pioter", "Svyatoy Nikolay" та "Kristi H". Зазначені іноземні судна заходили в порт м. Маріуполь під вантажні операції, пов'язані з транзитом вантажу, що підтверджено відповідними лоцманськими квитанціями, коносаментами, дорученнями на завантаження, вантажними відомостями тощо, на підставі чого, позивач нарахував та пред'явив відповідачу до оплати 138 783, 94 дол. США, зокрема, портові збори у сумі 97 993,91 дол. США, плату за надані послуги у розмірі 33 991,69 дол. США. та податок на додану вартість - 6 798,34 дол. США. Проте, виставлені ДП "Маріупольський морський торговельний порт" рахунки відповідач оплатив частково у розмірі 131 985, 60 дол. США, від сплати нарахованого у розмірі 20 % податку на додану вартість у сумі 6 798,34 дол. США ПП "Морське агенство ФАМ" відмовилося.

Висновок суду про відсутність підстав для стягнення суми позову портом відповідає матеріалам справи та чинному законодавству з огляду на таке.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ДП "Маріупольський морський торговельний порт" послався на положення абзацу 3 п.п. 6.2.4 п. 6.2 статті 6 Законом України "Про податок на додану вартість".

Проте, як вбачається зі змісту пункту 5.15 статті 5 Закону України "Про податок на додану вартість" операції з поставки послуг по перевезенню (переміщенню) пасажирів і вантажів транзитом через територію і порти України звільняються від оподаткування.

Таким чином, звільняються від оподаткування податком на додану вартість як операції з поставки послуг по перевезенню (переміщенню) пасажирів та вантажів транзитом через територію України, так і операції з поставки послуг, пов’язані з таким перевезенням.

Статтею 306 Господарського кодексу України під перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов’язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Визначення самого поняття "переміщення" знаходиться у главі 1 Митного кодексу України, відповідно до якого під переміщенням товарів через митний кордон України у вантажних відправленнях маються на увазі операції з переміщення товарів через митний кордон України при здійсненні експортно-імпортних операцій, а також інших операцій, пов’язаних з ввезенням товарів на митну територію України, вивезенням товарів за межі митної території України або переміщенням їх митною територією України транзитом. Таким чином, у визначенні поняття "переміщення" згідно з нормами Митного кодексу України включаються й інші операції, пов’язані з транзитом.

Статтею 1 Закону України "Про транзит вантажів" №1172-ХІV визначено, що транзитні послуги (роботи) - безпосередньо пов’язана з транзитом вантажів підприємницька діяльність учасників транзиту, що здійснюється в межах договорів (контрактів) перевезення, транспортного експедирування, доручення, агентських угод тощо; учасники транзиту - вантажовласники та суб’єкти підприємницької діяльності (перевізники, порти, станції, експедитори, морські агенти, декларанти та інші), які у встановленому порядку надають (виконують) транзитні послуги (роботи), а транзитними вантажами по ст. 5 цього Закону є насипні, наливні, навалочні, штучні, тарно-штучні товари, вантажобагаж, що прийняті до перевезення згідно з договором (контрактом) в прямому або змішаному (комбінованому) сполученні, котре являється частиною повного маршруту перевезення, що розпочинається і закінчується за межами території України. Транзитні послуги (роботи) призначаються для споживання та використання за межами митної території України і надаються (виконуються) на підставі відповідних дво - чи багатосторонніх договорів (контрактів) між учасниками транзиту (частина 1 статті 7 Закону України "Про транзит вантажів").

Таким чином, суд дійшов вірного висновку, що портом у виставленому рахунку неправомірно включено суму податку на додану вартість, оскільки як зазначалося вище звільняються від оподаткування податком на додану вартість як операції з поставки послуг по перевезенню (переміщення) пасажирів та вантажів транзитом через територію України, так і операції з поставки послуг, пов'язані з таким перевезенням.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи судом першої інстанцій фактичні обставини справи встановлені на основі повного і об’єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана вірна юридична оцінка з правильним застосуванням норм процесуального і матеріального права.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Донецької області від 07 квітня 2008 року у справі № 21/28 - без змін.

Головуючий суддя: Т. Добролюбова

Судді:            Т. Гоголь

В. Швець