ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"23" липня 2008 р.

Справа № 4/229

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю.І. за участю секретаря судового засідання Волоткевича А.В., розглянувши адміністративну справу № 4/229

за адміністративним позовом: Кіровоградської районної державної адміністрації, 25014, м. Кіровоград, вул. Дарвіна, 25,

до відповідача: підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби головного управління юстиції у Кіровоградській області, 25006, м. Кіровоград, вул. Преображенська, 2,

про скасування постанови від 29.03.2006 року

За участю представників сторін:

від позивача - Турчанова О.В., довіреність № 01-32-28/2 від 01.07.2008 року;

від відповідача - Санкаускас Н.В., довіреність № 18-685-4 від 31.07.2007 року;

Час оголошення вступної та резолютивної частини постанови: 15 год. 50 хв.

Заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Кіровоградська районна державна адміністрація (позивач по справі) звернулась з адміністративним позовом до підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби головного управління юстиції у Кіровоградській області про скасування постанови від 29.03.2006 року, якою до позивача застосовано штраф у розмірі 510 грн. за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним чином.

Рішенням Кіровоградського районного суду від 30.11.2005 року за Ярмаченко Л.С. визнано право на земельну частку (пай) відповідного розміру, який надавався членам КСП "Лісне" на території Олексіївської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, зобов'язано Олексіївську сільську раду виділити Ярмаченко Л.С. земельну ділянку (пай) із земель резерву Олексіївської сільської ради, а Кіровоградську районну державну адміністрацію зобов'язано видати державний акт на право приватної власності на землю відповідного зразка.

20.02.2006 року відділом примусового виконання рішень ДВС Кіровоградської області видано постанову про відкриття виконавчого провадження по даній справі та надано строк для її виконання сім днів. На виконання цієї постанови голова Кіровоградської районної державної адміністрації видав розпорядження від 10 березня 2006 року "Про дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (гр. Ярмаченко Л.С.)".

29.03.2006 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС Кіровоградської області видано постанову про накладення штрафу на Кіровоградську районну державну адміністрацію за невиконання постанови від 20.02.2006 року без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк, на яку надано відповідь від 05.04.06 р. №01-44-542/4.

Кіровоградською районною державною адміністрацією надіслано лист до начальника відділу примусового виконання рішень ДВС в Кіровоградській області від 14.04.06 № 01-44-604/4 з проханням залишити без виконання чи відкликати постанову про накладення штрафу в зв'язку з неможливістю її виконання у встановлені строки, з поясненням, що для виготовлення проекту відведення земельної ділянки гр. Ярмаченко Л.С. потрібно звернутись до проектної організації, яка має відповідну ліцензію. В зв'язку з цим 17 квітня 2006 р. відділом примусового виконання рішень ДВС в Кіровоградській області винесено постанову про зупинення виконавчого провадження та направлено заяву до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 17.04.06 № 2197 про зміну способу і порядку виконання рішення суду від 30.11.2005 року. 04 травня 2006 року Кіровоградський районний суд Кіровоградської області виносить ухвалу, якою змінює спосіб і порядок виконання рішення суду від 30 листопада 2005 року, відстрочивши його виконання до виготовлення гр. Ярмаченко Л.С. проекту відведення земельної ділянки.

Апеляційний суд Кіровоградської області своєю ухвалою від 30 травня 2006 року скасував рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від З0 листопада 2005 року та направив справу на новий розгляд.

14 серпня 2006 року Кіровоградський районний суд Кіровоградської області виніс рішення, яким відмовив в задоволенні позову Ярмаченко Л.С, на що Ярмаченко Л.С. подала апеляційну скаргу до Апеляційного суду Кіровоградської області про скасування даного рішення суду. Ухвалою від 17 жовтня 2006 року Апеляційний суд Кіровоградської області відхилив апеляційну скаргу Ярмаченко Л.С. та залишив рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14 серпня 2006 року без змін.

Підрозділом примусового виконання рішення відділу ДВС в Кіровоградській області направлено лист-запит до Кіровоградської районної державної адміністрації від 18.10.2007 р. № 47645 з вимогою у триденний термін з дня отримання запиту повідомити чи видано Ярмаченко Л.С. державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, на який було надано відповідь від 22.10.07 № 01-22 199/3.

25.10.2007 року підрозділ примусового виконання рішень відділу ДВС в Кіровоградській області направив лист-запит за № 47882 до Кіровоградської районної державної адміністрації з вимогою повідомити чи подавала Ярмаченко Л.С. до Кіровоградської районної державної адміністрації необхідні документи для затвердження проекту відведення земельної ділянки., про що була надана відповідь від 24.12.07 № 01-22-250/4 з проханням завершити виконавче провадження по даній справі.

26.02.08 р. Кіровоградська районна державна адміністрація звернулась з листом № 01-22-39/4 до начальника підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС головного управління юстиції в Кіровоградській області про оскарження постанови від 29.03.2006 року та закриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа по справі №2-5/2005 року від 10.02.2006 року, однак відповіді не отримали.

Відповідач позовні вимоги заперечив повністю, посилаючись на ту обставину, що при винесенні постанови про накладення штрафу в розмірі 510 грн. на позивача державним виконавцем не було допущено будь-яких порушень Закону України "Про виконавче провадження", оскільки проводячи виконавчі дії згідно до виконавчого документа державний виконавець надавав позивачу можливість добровільного виконання рішення суду, будь-які клопотання від позивача стосовно продовження строку виконання рішення суду не надходили, тому впевнившись у тому, що позивач ухиляється від виконання вимог державного виконавця було прийнято постанову про накладення штрафу в розмірі 510 грн. на підставі ст. 76 Закону України "Про виконавче провадження".

Проаналізувавши правовідносини між учасниками спору та надавши їм правову оцінку, господарський суд прийшов до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими частково та підлягають до часткового задоволення враховуючи наступне.

За приписами ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Разом з тим, зі змісту ч. 1 ст. 41 Закону України “Про виконавче провадження” вбачається, що постанова державного виконавця може бути визнана судом незаконною, або скасована начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Господарський суд може лише визнати постанову державного виконавця незаконною, а не скасовувати її, оскільки це право належить начальнику відповідного відділу державної виконавчої служби.

Окрім того, виходячи зі змісту законодавства, що регулює порядок оскарження рішень, дій бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, у разі визнання неправомірними (незаконними, недійсними) рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Господарським судом звернуто увагу на ту обставину, що заявник просить визнати незаконними дії державного виконавця щодо винесення необґрунтованої на думку позивача постанови про накладення штрафу, тобто станом на 29.03.2006 року.

При цьому суд керується вимогами ст. 19 Конституції України про те, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Господарський суд не погоджується з обґрунтуванням позовних вимог щодо незаконності дій державного виконавця станом на 29.03.2006 року, оскільки дослідженим в судовому засіданні матеріалами справи та поясненнями позивача не спростовано заперечення відповідача про правомірність його дій враховуючи ситуацію, яка склалась на час виконання рішення суду.

Однак, виходячи з принципів адміністративного судочинства та враховуючи принцип розумності при винесенні судових рішень, господарський суд не вбачає підстав для реального виконання постанови державного виконавця від 29.03.2006 року, оскільки в результаті розгляду справи судами фактично відпали підстави для виконання рішення суду, а відповідачем закінчено виконавче провадження постановою від 26.12.2007 року, яку затверджено начальником підрозділу примусового виконання рішень ВДВС Головного управління юстиції в Кіровоградській області.

Пояснення позивача про відсутність у нього інформації про закінчення виконавчого провадження спростовуються наданими до суду відповідачем матеріалами, зокрема копією супровідного листа про направлення позивачу копії постанови від 26.12.2007 року (а.с. 82).

Господарський суд приймає до уваги, що позивачем пропущено передбачений ст. 182 КАС України 10-денний строк звернення до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатись про порушення її прав, свобод чи інтересів, однак заявлене клопотання про поновлення строку на звернення до суду підлягає до задоволення, оскільки як вбачається із наданих в судовому засіданні пояснень представників позивача та відповідача сума штрафу в розмірі 510 грн. утримана в примусовому порядку і перебуває на депозитному рахунку ВДВС і без прийняття рішення по справі неможливо вирішити питання про подальше спрямування коштів, які відносяться до коштів державного бюджету.

Натомість, господарським судом враховується, що рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, є обов’язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з вимогами статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України (стаття 2 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з вимогами статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених Законом про який йдеться, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії, а саме здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом; надавати сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження та їх клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'ясняти сторонам їх права і обов'язки; проводити оцінку (переоцінку) майна в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до статей 3, 18 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи, зокрема, як виконавчі листи.

Частиною 2 статті 24 зазначеного Закону України передбачено, що державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

В разі фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом виконавче провадження підлягає закінченню. Про закінчення виконавчого провадження, відповідно до вимог статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований.

Згідно п. 4 Положення про державну виконавчу службу у районах, містах /містах обласного значення/, районах у містах,, затвердженого наказом Департаменту державної виконавчої служби 29.09.2005р. № 40/к, територіальний орган державної виконавчої служби відповідно до покладених на нього завдань: здійснює передбачені законодавством України заходи щодо своєчасного, повного і неупередженого виконання рішень, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Крім того, таку правову позицію також повністю підтверджено листом Міністерства юстиції України № 28-41-29 від 20.02.2008 року за підписом заступника Міністра Цоклан В.І. про наступне.

У зв'язку з реформуванням системи органів державної виконавчої служби відповідно до Закону України від 23.06.2005 № 2716 "Про внесення змін до законів України "Про державну виконавчу службу" та "Про виконавче провадження", Указу Президента України від 20.04.2005 № 701/2005 "Питання Міністерства юстиції України" та постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2005 № 320 "Про утворення урядового органу державного управління у складі Міністерства юстиції" утворено Департамент державної виконавчої служби, як урядовий орган державного управління.

На виконання вищевказаних нормативних актів та наказу Міністерства юстиції України від 19.08.2005 № 1482/к "Про ліквідацію відділів державної виконавчої служби територіальних управлінь юстиції" відділи державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських, районних, районних у містах, міських, міськрайонних управлінь юстиції ліквідовано.

У зв'язку з прийняттям Закону України від 22.12.2006 № 521 "Про внесення змін до законів України "Про державну виконавчу службу" та "Про виконавче провадження" щодо реформування органів державної виконавчої служби", постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2006 № 1622 "Про ліквідацію Департаменту державної виконавчої служби", наказів Міністерства юстиції України від 25.01.2007 № 21/5 "Про реформування органів юстиції" та від 26.01.2007 № 22/5 "Про утворення відділів державної виконавчої служби у складі територіальних управлінь юстиції" Міністерство юстиції України є правонаступником Департаменту державної виконавчої служби, новостворені відділи державної виконавчої служби районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції є правонаступниками відповідних державних виконавчих служб у районах, містах (міст обласного значення), районах у містах.

Проаналізувавши прохальну частину позовної заяви господарський суд приходить до переконання, що визначені вимоги не є конкретними, оскільки в разі їх задоволення в редакції позивача судом буде допущене порушення вимог ст. 181 КАС України, оскільки заявник не визначив яку саме дію повинен вчинити відділ державної виконавчої служби та у який термін. В розумінні статті 181 КАС України в постанові, винесеній за результатами розгляду позовної заяви на дії виконавчої служби, суд повинен визнати доводи заявника правомірними і, залежно від їх змісту, визнати постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, чи визнати недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язати орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнати доводи заявника неправомірними і в позові мотивовано відмовити. Як вбачається із наданих відповідачем матеріалів виконавче провадження по виконанню в/л 2-5/2005 від 10.02.2006 року закінчено ще 26.12.2007 року, про що позивач повідомлявся у встановленому законом порядку.

Саме таку правову позицію викладено в Постанові Вищого господарського суду України від 20.03.2008 року по справі № 15/113/4.

Таким чином, при розгляді в судовому засіданні заяви позивача, господарським судом не встановлено порушення органами Державної виконавчої служби порядку виконання виконавчого листа № 2-5 від 10.02.2006 року.

Такий висновок повністю відповідає п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження".

Поряд з цим, враховуючи правовий статус позивача та приписи ст. 181 КАС України щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, господарський суд прийшов до переконання про необхідність розглянути спір по суті в порядку Кодексу адміністративного судочинства України враховуючи наступне. Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Визначення поняття "справа адміністративної юрисдикції" наведено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Поняття "суб'єкт владних повноважень" визначено у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України - це органи державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Відтак необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, причому ці функції повинні здійснюватися відповідним суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Визначившись з питанням щодо правовідносинами між учасниками спору про віднесення їх до таких, які підлягають до розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, провівши розгляд адміністративної справи за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд враховує особливість вказаного Кодексу стосовно презумпції винності суб'єкта владних повноважень та приписи ст. 71 КАС України про обов'язок доказування кожною стороною обставин на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, приходить до переконання, що позивачем не надано безспірних доказів про наявність правопорушення з боку відповідача на час винесення спірної постанови про застосування штрафу, однак наданими позивачем доказами доведено сам факт стягнутої суми штрафу на депозитному рахунку відповідача, чим порушено його право на розпорядження вказаними коштами після закінчення виконавчого провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160, 163, 167, 186, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Поновити строк на оскарження постанови підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби головного управління юстиції у Кіровоградській області від 29.03.2006 року.

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов'язати начальника підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби головного управління юстиції у Кіровоградській області скасувати постанову від 29.03.2006 року про накладення штрафу в розмірі 510 грн. щодо Кіровоградської районної державної адміністрації, 25014, м. Кіровоград, вул. Дарвіна 25.

В решті позовних вимог відмовити.

Сторони мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову в порядку і строки відповідно до ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України. Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова виготовлена в повному обсязі 25 липня 2008 року.

Суддя

Ю. І. Хилько