ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2008 р.

15:10

Справа № 8/192/08

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області

у складі судді Гриньової Т.В.,

при секретарі Лопатіні К.О.,

з участю представників сторін:

позивача –Васильченко О.В., дов. № 03-71/125 від 29.01.2008р.,

відповідача –Трач М.С., начальник,

у судовому засіданні присутня без повноважень Хмелик Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів,

54001, м. Миколаїв, вул. Нікольська, 46, під. 2,

до приватного підприємства (ПП) “Снігурівське підприємство по обслуговуванню сільського населення”,

57310, Миколаївська область, Снігурівський район, с. Василівка,

про стягнення штрафних санкцій за нестворені робочі місця для інвалідів, -

ВСТАНОВИВ:

Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до господарського суду з позовними вимогами про стягнення з ПП “Снігурівське підприємство по обслуговуванню сільського населення” адміністративно-господарських санкцій в сумі 4732 грн. 15 коп. за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2007 році та 64 грн. 26 коп. пені за порушення терміну сплати адміністративно-господарських санкцій.

У судовому засіданні, а також у запереченнях проти адміністративного позову відповідач не погодився з позовними вимогами, посилаючись на те, що у 2006 році на підприємстві працював один інвалід третьої групи, який звільнився з підприємства 31.03.2007р., у зв’язку з виходом на пенсію за віком, крім цього відповідач посилається на те, що підприємство є неприбутковим.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку про відмову у позові, при цьому суд виходить з такого:

Статтею 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частиною 3 ст. 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, Закон зобов’язує відповідача виділяти та створювати відповідно до 4 % нормативу робочі місця для інвалідів, інформувати центри зайнятості, та звітувати до Фонду соціального захисту інвалідів.

Позивач посилається на те, що за даними наданого відповідачем “Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2007 рік” (форма 10-ПІ) на підприємстві при середньообліковій кількості штатних працівників облікового складу 14 осіб інвалідів не працювало, хоча повинна працювати на робочому місці 1 особа.

Проте, з наданих відповідачем документів, зокрема, розділу ІІ. Список працюючих інвалідів –штатних працівників, які були зайняті на підприємстві у 2006 році Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік (форма 10-ПІ), а також розділу ІІ. Список працюючих інвалідів –штатних працівників, які були зайняті на підприємстві у 2007 році Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2007 рік (форма 10-ПІ), вбачається, що фактично у 2007 році на підприємстві відповідача протягом трьох місяців працював 1 інвалід третьої групи, який звільнився з підприємства 31.03.2007р., в зв’язку з виходом на пенсію за віком.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач вимоги закону виконав.

Посилання відповідача на те, що підприємство на кінець 2007 року має збитки і є неприбутковим, судом відхиляються, виходячи з такого: Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

Згідно з п. 2 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою КМУ України від 31.01.2007р. № 70, у разі коли роботодавець не одержує прибутку, сума адміністративно-господарських санкцій сплачується за рахунок інших джерел відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Враховуючи наведене, відповідачем у 2007 році виконані вимоги передбачені Законом України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” стосовно створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, тобто вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Доказів, що на підприємство відповідача направлялися або зверталися інваліди в 2007р. та, що їм було відмовлено у працевлаштуванні позивачем не надано.

За таких обставин в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 160-163, 167, 254 КАСУ господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У позові відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Постанову може бути оскаржено в порядку ст. 186 КАС України.

Суддя

Т.В.Гриньова