ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

02.06.2008

Справа №2-7/17238-2007

За позовом Дочірнього підприємства «Шляхово-будівельне управління №45» Відкритого акціонерного товариства «Південьшляхбуд» (98100, м. Феодосія, шосе Сімферопольське, 45)

До відповідачів: 1) Військової частини 1841 (98000, м. Судак, вул. Алуштинська, 41); 2) Військової частини А-4125 (98113, АР Крим, с. Краснокаменка)

Третя особа – Міністерство внутрішніх справ України (01024, м. Київ, вул. Академіка Богомольца, 10)

Про стягнення 51683,00 грн.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача – Літвінова Т. М., предст., дов. №76 від 02.04.2008 р., Чернишова М. А., предст., дов. №77 від 02.04.2008 р.

Від відповідачів - 1) не з’явився; 2) Каймаков В. С., предст., дов. від 06.02.2008 р.

Обставини справи: Дочірнє підприємство «Шляхово-будівельне управління №45» Відкритого акціонерного товариства «Південьшляхбуд» звернулося до Господарського суду АР Крим з позовом до Військової частини 1841 та Військової частини А-4125 про стягнення 51683,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі договору підряду №50 від 09.08.2004 р. позивачем були виконані роботи з капітального ремонту асфальтобетонного покриття плацу та території в/ч А-4125 для Замовника – в/ч 1841. ДП «Шляхово-будівельне управління №45» ВАТ «Південьшляхбуд» повідомило, що вартість підрядних робіт була оплачена лише частково, через що заборгованість становить 51 683,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів в примусовому порядку.

У відзиві на позов в/ч 4125 повідомило, що згідно з наказом МВС України від 21.10.2004 р. військову частину 1841 було ліквідовано, у зв’язку з чим відповідно до статті 609 Цивільного кодексу України зобов’язання було припинено, а в/ 4125 є самостійною юридичною особою та не відповідає за зобов’язання в/ч 1841 за договором №50 від 09.08.2004 р.

07.03.2008 р. до ГС АР Крим від Дочірнього підприємства «Шляхово-будівельне управління №45» Відкритого акціонерного товариства «Південьшляхбуд» надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути заборгованість у сумі 51683,00 грн. з військової частини №4125, оскільки вказана юридична особа, на думку позивача, прийняла на себе зобов’язання по оплаті виконаних робіт. Вказана заява була прийнята судом до розгляду.

20.03.2008 р. до ГС АР Крим від Міністерства внутрішніх справ України надійшов лист, в якому зазначено, що військова частина 1841 була ліквідована згідно з наказом МВС України №1248 від 21.10.2004 р., а заборгованість цієї юридичної особи у сумі 25 439,50 грн. була передана військовій частині 4125. Проте, МВС України зазначило, що відповідно до відомості про передачу дебіторської та кредиторської заборгованості з балансу в/ч 1841 на баланс в/ч 4125 заборгованість перед ДП «Шляхово-будівельне управління №45» ВАТ «Південьшляхбуд» не рахується та будь-яки відомостей стосовно зазначеного підприємства не значиться.

Ухвалою ГС АР Крим від 07.04.2008 р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, було залучено Міністерство внутрішніх справ України.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи судом не вбачається.

Розгляд справи відкладався у порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

За клопотанням сторін строк розгляду справи був продовжений у порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

09.08.2004 р. між Військовою частиною 1841 (Замовник) та Дочірнім підприємством «Шляхово-будівельне управління №45» Відкритого акціонерного товариства «Південьшляхбуд» (Підрядник) був укладений договір підряду №50, п. 1.1 якого передбачено, що Замовник доручає, а Підрядник приймає на себе зобов’язання з капітального ремонту асфальтобетонного покриття плацу та території військової частини №4125.

В п. 2.5 Договору сторони передбачили, що здача-приймання виконаних робіт оформлюється актом форми №КБ-2в, підписується сторонами в 3-денний строк та сплачується Замовником по надходженню бюджетних коштів.

Відповідно до п. 3.1 Договору вартість всіх доручених Підряднику робіт визначається згідно проектно-кошторисної документації відповідно до ДБН Д.1.1-1-2000 та ВБН Д.1.1-218-1-2001, а також згідно «Особливостей визначення вартості будівництва, реконструкції та ремонту доріг загального користування (державного та місцевого значення)».

П. 3.2 Договору передбачено, що Замовник сплачує авансовий платіж. По закінченню 30 календарних днів з моменту отримання авансу Підрядник зобов’язується пред’явити виконані роботи до здачі Замовнику в повному обсязі та належній якості згідно кошторису.

Звертаючись з даним позовом до суду, Дочірнє підприємство «Шляхово-будівельне управління №45» Відкритого акціонерного товариства «Південьшляхбуд» посилається на те, що ним були виконані підрядні роботи на загальну суму 176 683,00 грн., які були оплачені лише на суму 125 000,00 грн. Таким чином, позивач просить стягнути заборгованість у сумі 51 683,00 грн. з військової частини №4125.

Однак суд звертає увагу на те, що обов’язок щодо оплати вартості виконаних підрядних робіт за договором №50 від 09.08.2004 р. був покладений на Замовника, тобто Військову частину 1841, яка, відповідно, й має відповідати за належне виконання своїх обов’язків.

Так, відповідно до статті 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Згідно зі статтею 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Такий випадок договором №50 від 09.08.2004 р. не передбачений.

Суд зазначає, що статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Сторони не представили суду доказів того, що боржник у зобов’язанні – в/ч 1841, був замінений на в/ч №4125 у порядку статті 520 ЦК України, у той час як згідно з приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, способом, передбаченим чинним законодавством України для доведення фактів такого роду. Не представили сторони суду також доказів того, що виконання обов’язку боржника (в/ч 1841) було покладено на іншу особу – в/ч №4125 згідно з нормами статті 528 ЦК України та статті 194 Господарського кодексу України .

Посилання позивача на те, що військовою частиною №4125 були оплачені підрядні роботи на суму 15 000,00 грн. не можуть прийняті судом до уваги, оскільки з виписки з банківського рахунку вбачається, що вказана сума коштів була перерахована на виконання договору №50 від 17.08.2004 р., тобто іншого договору, який не відноситься до предмету спору у цій справі (а. с. 19).

Таким чином, суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог Дочірнього підприємства «Шляхово-будівельне управління №45» Відкритого акціонерного товариства «Південьшляхбуд» про стягнення з Військової частини А-4125 заборгованості у сумі 51 683,00 грн.

Крім того, як вже було вказано раніше, п. 2.5 Договору підряду №50 від 09.08.2004 р. передбачено, що оплата вартості виконаних робіт оплачується після підписання акта виконаних робіт за формою №КБ-2в.

Однак, матеріали справи свідчать, що акт виконаних робіт за вересень 2004 року був направлений для підписання Військовій частині А-4125. В цьому ж акті зазначено, що Замовником підрядних робіт є в/ч 4125, що не відповідає умовам укладеного договору підряду. Відповідно, вказаний акт відповідачем підписаний не був, що також свідчить про неприйняття виконаних робіт, і, як наслідок, про відсутність підстав для стягнення коштів.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, всебічно та в повному обсязі дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи документи та фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги ДП «Шляхово-будівельне управління №45» ВАТ «Південьшляхбуд» задоволенню не підлягають.

Крім того, враховуючи те, що Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1248 від 21.10.2004 р. військова частина 1841 була ліквідована, суд вважає за необхідне припинити провадження у справі відносно вказаного відповідача на підставі пункту 6 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись п. 6 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Припинити провадження у справі відносно Військової частини 1841.

2.          Відмовити в задоволенні позову Дочірнього підприємства «Шляхово-будівельне управління №45» Відкритого акціонерного товариства «Південьшляхбуд» щодо стягнення з Військової частини А-4125 заборгованості у сумі 51683,00 грн.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.