ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
справа № 5020-11/189
ПОСТАНОВА

і м е н е м У к р а ї н и

"10" липня 2008 р. 12:20                                                                                м. Севастополь

Господарський суд міста Севастополя в складі:

судді Дмитрієва В.Є., при секретарі: Алексєєнко А.П.,

за участю представників:

прокурор –Верьовкіна Г.П., посвідчення № 355 від 25.03.2004

від позивача –Кухаренко В.М., довіреність № 04-01 від 08.01.2008

від відповідача –Авілов Є.Н., довіреність б/н від 02.01.2008

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

Севастопольського транспортного прокурора м. Севастополя в інтересах держави в особі Севастопольського відділення Фонду України соціального захисту інвалідів

до Державного підприємства Міністерства оборони України “Севастопольське авіаційне підприємство”

про стягнення штрафних санкцій в розмірі 58790,55 грн.

в с т а н о в и в:

Прокурор в інтересах держави в особі позивача звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про стягнення штрафних санкцій в розмірі 58790,55 грн.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує порушенням відповідачем вимог Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в України”.

У зв’язку з наведеним прокурор просить позов задовольнити.

Представник відповідача у відзиві на позов прои задоволення позовних вимог заперечує.

Згідно зі ст.ст. 27, 49, 51, 54, 121, 130 Кодексу адміністративного судочинства України, представникам сторін та прокурору роз'яснені їх процесуальні права і обов'язки.

За клопотанням представника позвача та прокурора, відповідно до статті 15 Кодексу адміністративного судочинства України, пояснення та клопотання у справі надавались ними російською мовою.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд становив:

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані позивачем докази, заслухавши представника позивача, суд встановив.

Відповідно до ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів громадян і держави в судах у випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 60 Кодексу адміністративного судочинства України прокурор здійснює в суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії процесу.

Підставою звернення прокурора до господарського суду з даним позовом є порушення соціальних інтересів держави внаслідок невиконання ДП МОУ «Севастопольське авіаційне підприємство»вимог законодавства в сфері соціального захисту інвалідів.

Державне управління в сфері забезпечення соціальної захищеності інвалідів відповідно до ст. 8 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», здійснюється Міністерством соціального захисту населення України, Міністерством охорони здоров`я України і місцевими радами. Згідно ст. 10 Закону фінансування робіт по соціальній захищеності інвалідів здійснюється Фондом України соціального захисту інвалідів.

Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів України, затвердженим постановою КМУ № 1434 від 26.09.02, передбачено, що Фонд є органом державного управління. Основною метою діяльності Фонду є здійснення разом з органами соціального захисту, праці, охорони здоров'я, фінансовими органами і громадськими організаціями контролю за виконанням вимог чинного законодавства та інших нормативних актів для забезпечення прав інвалідів на соціальний захист, забезпечення раціонального використання коштів відділення Фонду по фінансуванню загальнодержавних програм та інших заходів для соціального захисту, соціально-трудової і медичної реабілітації інвалідів.

Відповідно до п.1, 6.11 Положення про Севастопольське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів, затвердженого Директором Фонду соціального захисту інвалідів від 10.06.2004 р.- Севастопольське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів(далі відділення) - є територіальним органом Фонду соціального захисту інвалідів, що утворюється для реалізації покладених на Фонд завдань за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики, підзвітне і підконтрольне Фонду, відділення є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державного казначейства.

З метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займається підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена Законом, (ст.17 Закону). У відповідності зі ст. 18, 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів. Для підприємств, установ, організацій у тому числі фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць.

Виконанням нормативу робочих місць вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією інвалідів для яких це місце роботи є основним.

Керівники підприємств, установ, організацій у разі незабезпечення нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Згідно ст. 20 вищевказаного Закону - підприємства, установи, організації, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша ніж установлено нормативом, передбаченим ст.19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і незайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце призначене для працевлаштування інваліда і незайняте інвалідом, визначається у розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації проводять відповідно до Закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулось порушення нормативу, встановленого частиною першою ст.19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені ст. 250 Господарського Кодексу України.

У разі несплати адміністративно-господарських санкцій або пені чи неможливості їх сплати за рішенням Господарського суду їх стягнення в примусовому порядку може бути звернено на майно підприємства, установи, організації, в порядку, передбаченому Законом.

Середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу та працюючих інвалідів, про яку йде мова у ст. 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»розраховується у відповідності із п.З «Інструкції зі статистики кількості працівників», затвердженої Наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 №286, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України ЗОЛ 1.2005р. за № 1442/11722.

Відповідно до звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2007 рік, наданому ДП МОУ «Севастопольське авіаційне підприємство»20.02.2008 до Фонду соціального захисту інвалідів, на підприємстві працює 413 осіб, норматив для працевлаштування інвалідів склав 17 робочих місць, однак, у цьому ж звіті вказано, що фактично на підприємстві упродовж 2007 року було зайнято 14 осіб.

Водночас, відповідач у відзиві на позов зазначив, що не погоджується із позовними вимогами, оскільки під час розрахунку нормативу робочих місць слід було виходити не з 413 працюючих на підприємстві осіб, а з 344-х, тобто за виключенням 69 посад робітників, що зайняті на роботах з важкими та небезпечними умовами праці відповідно до Переліку, погодженого із профсоюзним комітетом підприємства.

Ст. 17 Закону «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», передбачає, що: «З метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом».

П. 1 Положення про робоче місце інваліда і порядок працевлаштування інвалідів, встановлено, що робоче місце інваліда - це окреме робоче місце або ділянка виробничої площі на підприємстві (об'єднанні), в установі та організації незалежно від форм власності та господарювання, де створено необхідні умови для праці інваліда.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується на принципах, зокрема: пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; встановлення єдиних вимог з охорони праці для всіх підприємств та суб'єктів підприємницької діяльності незалежно від форм власності та видів діяльності.

Відповідно до положень статей 5 та 12 Закону «Про охорону праці», умови трудового договору не можуть містити положень, що суперечать законам та іншим нормативно-правовим актам з охорони праці, працівнику не може пропонуватися робота, яка за медичним висновком протипоказана йому за станом здоров'я.

З урахуванням цього суд погоджується з позицією відповідача стосовно того, що у випадку, коли специфика підприємства визначає, що певна кількість посад на підприємстві пов'язана з важкими умовами праці, де заборонена праця інвалідів, то праця інвалідів має використовуватися на цьому підприємстві з урахуванням такої специфіки. Отже, при визначенні нормативу для працевлаштування інвалідів необхідно враховувати лише ту кількість робочих місць, які не пов'язані з шкідливими важкими та небезпечними умовами праці, що визначаються в порядку, встановленому законодавством України, зокрема, Законами України «Про охорону праці» та «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення».

Зазначена правова позиція підтверджена практикою судів України (постанову Вищого господарського суду від 28.09.2004 року у справі № 23-12/429-03-10101 та ухвала Верховного Суду у цій справі, а також постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 20.02.2008 року у справі № 20-9/322).

Відповідно до наданих суду доказів, загальна кількість працівників на ДП МОУ «Севастопольське авіаційне підприємство»у 2007 році складала 413 осіб. Згідно з переліком, погодженим із профсоюзним комітетом підприємства-позивача, кількість робочих місць з важкими та шкідливими умовами праці складала у 2007 році 69 осіб (а.с. 18-21). Зазначена обставина прокурором та позивачем не заперечується.

З урахуванням вищезазначеного, із середньооблікової чисельності працюючих, на думку суду, необхідно виключити 69 осіб, які обіймали посади із важкими та шкідливими умовами праці. Таким чином, відповідачем мало бути створено 14 робочих місць для інвалідів (4 % від 413 –69), а не 17, з чого помилково виходив прокурор у розрахунку сум, які підлягають стягненню з відповідача. Таким чином, кількість інвалідів, які працювали протягом 2007 року на підприємстві співпадає із нормативною кількістю, розрахованою з урахуванням посад із шкідливими важкими та небезпечними умовами праці, що виключає можливість застосування до нього санкцій, передбачених ст. ст. 19, 20 Закону «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Суд також враховує, що відповідно до наданих доказів (а.с. 22-31), ДП МОУ «Севастопольське авіаційне підприємство»протягом 2007 року щомісячно інформувало Севастопольський міський центр зайнятості про наявність вакантних робочих місць, на яких може використовуватися праця інвалідів, однак останній не направляв інвалідів позивачу для працевлаштування. Ст. ст. 19 та 20 Закону не передбачають обов'язок відповідача здійснювати пошук інвалідів для наступного їх працевлаштування на підприємстві.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги прокурора, такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 158-163, 258-259 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Севастопольського апеляційного господарського суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку частини 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя підпис В.Є.Дмитрієв

З оригіналом згідно

Суддя В.Є.Дмитрієв

повний текст постанови виготовлено 15.07.2008