ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2008 р.                                                   Справа № 18/3537

Господарський суд Черкаської області у складі: головуючого судді –Васяновича А.В.,

секретаря судового засідання –Гень С.Г.,

за участю прокурора, та представників сторін: відповідно до протоколу судового засідання 15.09.2008 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом відкритого акціонерного товариства “Маньківська пересувна механізована

колона №204” смт. Маньківка, Черкаської області

до регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській

області м. Черкаси.

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

- комунального підприємства “Черкаське обласне об’єднане бюро технічної інвентаризації” (18000, вул. Університетська,33/1, м. Черкаси);

- Маньківської селищної ради (20100, вул. Шевченка, 3, смт. Маньківка, Черкаської бласті);

- мешканців гуртожитку №2, який знаходиться за адресою: пров. Промисловий,3, смт. Маньківка, Черкаської області, а саме: Письменної Наталії Сергіївни; Письменного Віктора Івановича; Бутенко Галини Олексіївни; Сірченка Миколи Івановича; Сірченко Людмили Андріївни; Збрицького Віктора Івановича; Збрицької Олени Олександрівни; Захарченко Любов Миколаївни; Захарченка Володимира Васильовича; Околіта Сергія Васильовича; Карпенка Руслана Петровича; Карпенко Наталії Сергіївни; Пастушенка Олександра Васильовича; Пастушенко Світлани Вікторівни; Збрицької Анни Іванівни; Стороженка Олександра Васильовича; Стороженко Меланії Миколаївни; Басенко Тетяни Миколаївни; Удод Вероніки Андріївни; Мандру Олени Сергіївни; Мандру Анатолія Леонтійовича; Кобенка Олександра Андрійовича; Опалька Віталія Григоровича; Посмітюху Віталія Олексійовича; Довганя Василя Петровича; Магдич Валентина Адамовича; Магдич Людмили Володимирівни.

про визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області з позовом звернулось відкрите акціонерне товариство “Маньківська пересувна механізована колона №204” до регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області про визнання права власності на гуртожиток №2, який знаходиться за адресою: пров. Промисловий,3, смт. Маньківка, Черкаської області.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на норми ЦК України, зокрема ст. 344 ЦК України в якій йдеться, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Також позивач посилався на ст.ст. 392, 328, 329, 331 ЦК України, та зазначав в позові, що являється правонаступником державного підприємства «Маньківська ПМК №204»і спірне нерухоме майно (гуртожиток на 100 місць) увійшов до статутного фонду ВАТ «Маньківська ПМК №204»в процесі приватизації.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та просив суд задовольнити позов повністю.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову не заперечував.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 24.07.2008 року залучено до участі в справі на стороні відповідача третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: орган місцевого самоврядування –Маньківську селищну раду; комунальне підприємство “Черкаське обласне об’єднане бюро технічної інвентаризації”, а також фізичних осіб - мешканців гуртожитку №2, оскільки рішення з даного господарського спору може вплинути на їх права та обов’язки.

До господарського суду Черкаської області надійшла заява від Першого заступника прокурора Черкаської області за №05-449 вих.08 від 11.08.2008 року про вступ у справу прокурора на підставі ст.29 ГПК України.

Справа розглядається після відкладення.

За згодою учасників судового провадження, в судовому засіданні, яке відбулося 15.09.08 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення господарського суду Черкаської області зі справи №18/3537.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, прокурора, третіх осіб та дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги відкритого акціонерного товариства “Маньківська пересувна механізована колона №204” задоволенню не підлягають виходячи з наступного:

Як вбачається із матеріалів справи, 28 червня 1985 року був зданий в експлуатацію гуртожиток на 100 місць, що знаходиться за адресою: пров. Промисловий, 3, смт. Маньківка, Черкаської області державному підприємству “Маньківська пересувна механізована колона №204”, правонаступником якого згідно зі статутом є відкрите акціонерне товариство “Маньківська пересувна механізована колона №204”. В процесі приватизації згідно наказу №702-АТ від 22.04.1997 року “Про створення відкритого акціонерного товариства” до статутного фонду позивача було включено спірний гуртожиток.

28.02.2008 року за вихідним №40 позивачем було направлено до регіонального відділення Фонду держаного майна України по Черкаській області запит про підтвердження на гуртожиток прав позивача для отримання свідоцтва про право власності (а.с.34).

Регіональне відділення Фонду держаного майна України по Черкаській області своїм листом від 19.03.2008 року за №71-01-00967 відмовило позивачу в підтвердженні права власності на гуртожиток.

Земельна ділянка, на якій розташований гуртожиток, на час будівництва перебувала в постійному користуванні забудовника –державного підприємства “Маньківська пересувна механізована колона №204”. Після реорганізації державного підприємства “Маньківська пересувна механізована колона №204” була надана в постійне користування позивачу.

Позивач посилається на норму статті 344 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Проте, дана норма закону набула чинності лише 01.01.2004 року.

Відповідно до п.8 прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст.344 названого кодексу про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України.

За таких обставин суд вважає, що застосування ст.344 ЦК України не може мати місця раніше 01.01.2011 року, а тому посилання та доводи позивача в даному випадку є безпідставними.

Крім того судом враховано, що під час включення вартості гуртожитку до вартості майна державного підприємства “Маньківська пересувна механізована колона №204”, органи приватизації застосовували Закон України “Про приватизацію державного майна” та інше законодавство, прийняте на виконання цього Закону.

Проте, частиною 2 ст. 3 Закону України “Про приватизацію державного майна” в редакції, яка діяла на момент приватизації гуртожитку, чітко було визначено, що дія цього Закону не поширюється на приватизацію об'єктів державного земельного та житлового фондів, а також об'єктів соціально-культурного призначення, що фінансуються з державного бюджету, в тому числі об'єктів сфери охорони здоров'я, за винятком тих, які належать підприємствам, що приватизуються.

Виходячи з положень статті 4 Житлового кодексу Української РСР (чинного на момент приватизації спірного майна), до складу житлового фонду входять житлові будинки, а також житлові приміщення в інших будівлях. Житлові будинки і житлові приміщення в інших будівлях, що належать державі, становлять державний житловий фонд.

Статтями 127 - 131 Житлового кодексу УРСР та пунктом 3 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.86 N 208, передбачено, що гуртожитки - це спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Враховуючи, що такі жилі будинки належали державним підприємствам на праві повного господарського відання, то дані об’єкти (гуртожитки), слід було відносити до об'єктів державного житлового фонду.

Спеціальним законодавством, яке регулює приватизацію державного житлового фонду, є Закон України “Про приватизацію державного житлового фонду”.

Відповідно до ст. 1 Закону України “Про приватизацію державного житлового фонду” державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, гуртожитки як об'єкти державного житлового фонду не підлягали приватизації відповідно до Закону України “Про приватизацію державного майна”.

Відповідно до частини 9 ст. 8 Закону України “Про приватизацію державного житлового фонду” державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків із наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону.

Під час розгляду даної справи до суду в порядку ст.26 ГПК України звернувся житлово –будівельний кооператив “Промисловий” (створений мешканцями гуртожитку) до відкритого акціонерного товариства “Маньківська пересувна механізована колона №204” та регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області з позовом про визнання права власності на спірний гуртожиток.

Ухвалою суду від 15.09.2008 року вищенаведену позовну заяву кооперативу було повернуто без розгляду на підставі п.4 ст.63 ГПК України.

Зазначене свідчить про те, що мешканці гуртожитку, які створили житлово –будівельний кооператив “Промисловий” також заявляють свої права на спірне нерухоме майно.

Враховуючи вищенаведене, та оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача про визнання права власності на гуртожиток №2 є необґрунтованими та безпідставними, в зв’язку з чим в позові слід відмовити повністю.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами на підставі ст.49 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 49, 82-84 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Київського міжобласного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ХІІ ГПК України.

Суддя                                                                       Васянович А.В.

Повний текст судового рішення підписано 19.09.2008 року