ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"01" серпня 2008 р.

Справа № 19/2462

За позовом Виробничого підприємства „Будівельник” м. Хмельницький

до Хмельницького комунального підприємства „Спецкомунтранс” м. Хмельницький

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Хмельницька міська рада м. Хмельницький

про стягнення майна

Суддя І.В.Розізнана

Представники:

позивача: Заболотний А.М. –за довіреністю від 20.05.08р.

відповідача: Клімик С.І. –за довіреністю від 15.11.07р.

третя особа: Олійник Г.М. - за довіреністю від 11.07.06р.

Рішення приймається 01.08.08, так як у судових засіданнях 8.07.2008 року, 17.07.08 року оголошувались перерви.

В судовому засіданні, згідно ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору. Позивач звернувся з позовом до суду в якому йдеться про те, що відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії І-ХМ №000351 від 30.05.2000 р., що виданий на підставі рішення Олешинської сільської ради №9 від 17.12.1997 року виробничому підприємству „Будівельник” було надано в користування земельну ділянку загальною площею 0,68 га для виробничих потреб. У зв'язку із здійсненням господарської діяльності, позивач в кінці 2000 року звів огорожу по периметру вказаної земельної ділянки, шляхом встановлення залізобетонних плит в кількості 100 штук на фундаментних залізобетонних блоках стрічкового типу „ФС-4” в кількості 119 штук, загальною вартістю 42775,69 грн. Факт придбання вказаних будівельних матеріалів підтверджується накладними б/н від 01.11.2000р. та від 15.12.2000р. В подальшому рішення Олешинської сільської ради №9 від 17.12.1997 року було визнано недійсним. 12.09.2006 року відповідачем був складений акт інвентаризації, на підставі якого були оприбутковані вказані будівельні матеріали. Даний факт підтверджується постановою про відмову в порушенні кримінальної справи винесеної дільничним інспектором міліції Зарічанського відділу міліції Хмельницького міського відділу внутрішніх справ УМВС України в Хмельницькій області від 22.03.08р. Оскільки відповідач на неодноразові звернення позивача про повернення вказаного майно не відреагував, позивач звернувся до суду.

В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги, відповідно до поданої заяви 17.07.2008 року, просить суд стягнути з відповідача майно набуте без достатніх правових підстав.

Судом прийнята дана заява, оскільки подана в порядку ст.. 22 ГПК України.

Представник позивача в судових засіданнях наполягав на задоволенні позовних вимог, вважаючи їх обґрунтованими та правомірними.

Відповідач проти позову заперечує. У відзиві на позов та повноважний представник у судових засіданнях звертають увагу суду на те, що 20.09.2006р. Контрольно-ревізійним відділом у м. Хмельницькому та Хмельницькому районі складений акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ХКП „Спецкомунтранс” за 2005- І півріччя 2006 року в якому йдеться про те, що основні засоби та ТМЦ за даними бухгалтерського обліку відповідача не рахуються, що є недотриманням вимог п.5 ст. 9 та п.1 ст. 10 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”. Під час ревізії лишки вищенаведених матеріальних цінностей поновлено в бухгалтерському обліку. Так, в процесі ревізії, згідно наказу № 164 від 19.07.2006р. із змінами, внесеними наказом № 199-б від 08.09.2006 року, на підприємстві проведена вибіркова інвентаризація товарно-матеріальних цінностей та запасних частин, паливно-мастильних матеріалів, основних засобів на складі та повна інвентаризація на полігоні ТПВ та у матеріально-відповідальних осіб підприємства. При проведенні інвентаризації на полігоні твердих побутових відходів інвентаризаційною комісією прийнято рішення про оприбуткування на баланс підприємства як зовнішній благоустрій огорожу із залізобетонних плит розміром 2,5х3м в кількості 89 шт. на суму 16972,30 грн., 41 шт. бетонних блоків на суму 1476,00 грн. та шлагбауми в кількості 2 шт. на суму 200 грн. Відповідач вважає, що позивачем не додано до позовної заяви доказів, що спірне майно є дійсно його власністю.

Крім того відповідач зауважує на тому, що Хмельницьке комунальне підприємство „Спецкомунтранс” не є власником майна, яке перебуває на його території. Розділом 3 Статуту підприємства, затвердженого рішенням Хмельницької міської ради № 2 від 3.05.2007р. із наступними змінами передбачено, що майно комунального підприємства знаходиться у комунальній власності і закріплюється за підприємством на праві господарського відання. Пунктом 1.2. Статуту передбачено, що власником підприємства є територіальна громада м. Хмельницького в особі Хмельницької міської ради. Суд, відповідно до ст. 27 ГПК України, згідно ухвали суду від 10.06.2008 року, залучив до участі у справі третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору –Хмельницьку міську раду м. Хмельницький.

Третя особа та її повноважний представник у відзиві на позовну заяву та у судовому засіданні проти позову заперечують, звертають увагу суду на те, що Олешинська сільська рада незаконно прийняла рішення №9 від 17.12.1997 р., яким надала в користування земельну ділянку на території міського полігону твердих побутових відходів виробничому підприємству „Будівельник”. Рішенням господарського суду Хмельницької області від 04.03.2003 року вказане рішення було визнано недійсним. Вважають, що позивачем не надано доказів того, що вказана кількість блоків і панелей була вивезена на полігон твердих побутових відходів. Крім того, вважають, що позивачем пропущено строк позовної давності на предмет повернення вказаного майна відповідно до ст.257 ЦК України. Після того, як було скасовано рішення Олешинської сільської ради, 2003 рік, позивачу було відомо, що земельна ділянка йому не належить і він повинен був її звільнити, забравши все своє майно.

Представником третьої особи за погодженням з представником відповідача подана суду письмова заява, в порядку ст.. 257 ЦК України, про застосування строку позовної давності при вирішенні спору.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне.

На підставі рішення Олешинської сільської ради № 9 від 17.12.1997 року виробничому підприємству „Будівельник” було надано в постійне користування земельну ділянку загальною площею 0,68 га для виробничих потреб, про що виданий Державний акт на право постійного користування землею серії І-ХМ №000351 від 30.05.2000 року.

Рішення Олешинської сільської ради № 9 від17.12.1997 року визнано недійсним на підставі рішення господарського суду Хмельницької області від 4.03.2003 року. При цьому судом встановлено, що земельна ділянка, надана в користування позивачу, на час прийняття спірного рішення та виготовлення державного акту входила і входить в межі м. Хмельницького.

Відповідно до накладних без номерів від 1.11.2000 року та 15.12.2000 року позивач отримав у ПВП Трейдметал” 119 шт. блоків ФС -4 стрічкових та 100 шт. плит залізобетонних. Позивач стверджує, що відповідно до локального кошторису без номеру від 2001 року та акту приймання виконаних робіт на будівництво промбази позивача від 2001 року дані будівельні матеріали були використанні для зведення огорожі по периметру вказаної земельної ділянки.

Згідно наказу відповідача № 164 від 19.07.2006р. із змінами, внесеними наказом № 199-б від 08.09.2006 року, на підприємстві проведена вибіркова інвентаризація товарно-матеріальних цінностей та запасних частин, паливно-мастильних матеріалів, основних засобів на складі та повна інвентаризація на полігоні ТПВ та у матеріально-відповідальних осіб підприємства. При проведенні інвентаризації на полігоні твердих побутових відходів інвентаризаційною комісією прийнято рішення про оприбуткування на баланс підприємства як зовнішній благоусртій огорожу із залізобетонних плит розміром 2,5х3м в кількості 89 шт. на суму 16972,30 грн., 41 шт. бетонних блоків на суму 1476,00 грн. та шлагбауми в кількості 2 шт. на суму 200 грн. (протокол засідання інвентаризаційної комісії від 12.09.2006 року).

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, судом враховується наступне.

Відповідно до п.п.1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно з п.6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Судом береться до уваги, що право ВП „Будівельник” на позов виникло з моменту вибуття з володіння та користування позивача земельної ділянки, на якій розташоване спірне майно (з моменту набрання чинності рішенням господарського суду Хмельницької області у справі № 5/517-н від 04.03.2003р.), тому в даному випадку підлягають застосуванню правила Цивільного кодексу України про позовну давність.

Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п.п.3,4 ст.267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зважаючи на те, що позивач дізнався про порушення свого права у 2003 році, відповідачем та третьою особою подано заяву про застосування строку позовної давності при вирішенні спору, позивачем не подано заяву про поновлення пропущеного строку, суд вважає, що дана заява підлягає задоволенню, а в позові слід відмовити.

Відмовляючи в задоволенні позову судом також приймається до увагу те, що позивачем, відповідно до заяви про уточнення позовних вимог від 17.07.2008 року, ставиться вимога про стягнення з відповідача майна, при цьому правовою підставою такої вимоги є ст.. 1212 ЦК України. Відповідно до наведеної статті особа вправі заявляти вимоги про повернення даного майна, або ж вимоги, перелік яких наведений у п.3 даної статті. Обраний позивачем спосіб захисту, а саме стягнення майна, не передбачений ні ст.. 1212 ЦК України, а ні ст. 16 ЦК України.

Суд також вважає, що позивачем не доведено тієї обставини, що він є власником майна, яке перебуває у володінні відповідача та оприбутковано ним. Накладні від 01.11.2000р. та від 15.12.2000 р., на які посилається позивач, свідчать лише про те, що він отримав будівельні матеріали, наділені родовими ознаками. З доказів, наданих відповідачем вбачається, що ним оприбутковано на баланс підприємства як зовнішній благоустрій огорожу із залізобетонних плит розміром 2,5х3м в кількості 89 шт. на суму 16972,30 грн., 41 шт. бетонних блоків на суму 1476,00 грн. в свою чергу, позивач просить суд стягнути з відповідача 100 шт. залізобетонних плит і 119 шт. залізобетонних блоків.

Враховуючи викладене вище, позовні вимоги не є обґрунтованими матеріалами справи та не підлягають задоволенню. Тому у позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, СУД

В И Р І Ш И В:

У позові Виробничого підприємства „Будівельник” м. Хмельницький до Хмельницького комунального підприємства „Спецкомунтранс” м. Хмельницький третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Хмельницька міська рада м. Хмельницький пор стягнення майна відмовити.

Суддя