ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.08 Справа № 8/354/08

Суддя Попова І.А.

Позивач

Товариство з обмеженою відповідальністю “Сільськогосподарське виробниче підприємство “Агрофірма “Дружба”, Запорізька область, Токмацький район, с.Новомиколаївка

Відповідач

Державне підприємство “Хлібна база № 74” Державного комітету з державного матеріального резерву, Запорізька область, Токмацький район, м. Молочанськ

Суддя

І.А. Попова

Представники

Позивача:

Зубенко В.І., дов. № 36 від 15.03.2008 р.

Відповідача:

Олійник Ю.В., дов. від 12.03.2008 р.

Розглядаються позовні вимоги про стягнення з відповідача 46454 грн. 37 коп. втрат від інфляції грошових коштів, 7350 грн. 37 коп. річних процентів.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено в судовому засіданні 16.07.2008 р.

Позивач підтримує вимоги з підстав, викладених у позові, відповідно до ст. 625 ЦК України. В обґрунтування позову зазначає, що 22 січня 2004 року Запорізький апеляційний господарський суд постановою по справі №8/243 постановив затвердити мирову угоду, укладену сільськогосподарським виробничим кооперативом „Агрофірма “Дружба” та Приватним підприємцем Демиденко В.Б., згідно якої СВК “Агрофірма “Дружба” визнає за ПП Демиденко В.Б. право власності на 50 відсотків зерна пшениці від 101385 кг пшениці 6-го класу, яка є предметом спору по справі №8/243, тобто на 50692.5 кг зазначеної пшениці, яка знаходиться на відповідальному схові ДП “Хлібна база №74”, м.Молочанськ Запорізької області, а Відповідач визнає за Позивачем право власності на 50 відсотків зерна пшениці від 101385 кг пшениці 6-го класу, яка є предметом спору по справі №8/243, тобто на 50692,5 кг зазначеної пшениці, яка знаходиться на відповідальному схові ДП “Хлібна база №74”, м.Молочанськ Запорізької області.

09 лютого 2004 року СВК “Агрофірма “Дружба" звернувся до адміністрації ДП “Хлібна база №74” з вимогою виконати постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 22 січня 2004 року і видати СВК “Агрофірма “Дружба” зерно пшениці 6-го класу у кількості 50692,5 кг для розпорядження ним на власний розсуд. Листом № 90/Ї4-юр від 09.02.2004 року ДП “Хлібна база №74” відмовило видати вказане зерно пшениці. 12 лютого 2004 року ДП “Хлібна база №74” видано наказ № 19 “Про відкриття карток обліку зерна СВК “Агрофірма “Дружба” та ПП Демиденко В.Б." в якому відзначено, що у зв’язку з відсутністю на підприємстві зерна, повернення його СВК “АФ “Дружба” здійснити з врожаю 2004 року, тобто ДП “Хлібна база №74” самовільно та протиправно розпорядилося майном, яке належало СВК “АФ “Дружба” на праві власності. Рішенням від 11.05.2004 року по справі №7/122-10/283 стягнуто з ДП “Хлібна база” 74” на користь СВК “АФ “Дружба” вартість 50692,5 кг зерна пшениці 6–го класу, яка склала 58803 грн.

25 травня 2004 року ВДВС Токмацького РУЮ виніс постанову про відкриття виконавчого провадження для примусового виконання вказаного рішення господарського суду. 23 квітня 2008 року ДП “Хлібна база №74”, на виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 11.05.2004 року, платіжним дорученням №362 перерахувало на користь ТОВ СВК “Агрофірма “Дружба” 58803 грн.00 коп.

Таким чином, позивач вважає, ДП “Хлібна база №74” протягом терміну: з 12 лютого 2004 року по 23 квітня 2008 року, тобто на 50 місяців, прострочило виконання грошового зобов'язання в сумі 58 803,00 грн.

Відповідно до вимог ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання . на вимогу кредитора зобов'язаний заплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,. а також три відсотки річних від простроченої суми. Індексована сума боргу за вказаний термін складає 46 454,37 грн., три відсотки річних за користування чужими грошовими коштами від простроченої суми боргу за вказаний вище термін складає 7 350,37 грн., які позивач просить стягнути з ДП “Хлібна база № 74”

Відповідач заявлені вимоги не визнав, у відзиві на позов вказує, що статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив грошове зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. При цьому у ДП “Хлібна база № 74” не було грошових зобов'язань перед позивачем, так як борг виник у результаті не збереження зерна переданого на зберігання і суму боргу стягнуто як збитки, а не як грошову заборгованість. Таким чином підприємство не користувалось грошима позивача. Закон України «Про виконавче провадження»є спеціальним законом, що

регламентує порядок примусового виконання наказу суду. При цьому зазначеним

законом не передбачено нарахування відсотків та індексації суми боргу, що

стягується.

Заслухавши представників, дослідивши додані матеріали, суд знаходить позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню внаслідок наступного:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 11.05.2004 р. у справі № 7/122-10/283 задоволено позов СВК “АФ “Дружба” (правонаступником якого є позивач у справі) про стягнення з ДП “Хлібна база № 74” 58803 грн. 70 коп. збитків, заподіяних позивачу внаслідок невиконання базою, як зберігачем, зобов'язань за договором зберігання. З посиланням на приписи ст.. 951 ЦК України на користь СВК “АФ “Дружба” стягнуто вартість втраченого майна –зерна пшениці 6-го класу за цінами на час розгляду справи.

Статтею 950 ЦК України встановлено, що за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Відповідно до ст.. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Статтею 625 ЦК України, з посиланням на приписи якої заявлено позов, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сутність спірних правовідносин сторін, що були предметом розгляду у справі № 7/122-10/283 є відшкодування збитків, а зобов’язанням зберігача, за яке у разі його невиконання настає відповідальність у вигляді стягнення збитків, є відповідно до ст.. 936 ЦК України, повернення речі поклажедавцеві у схоронності. Рішенням суду у справі № 7/122-10/283 правовідносини сторін не змінювалися, грошових зобов'язань за невиконання яких настає відповідальність, передбачена ст.. 625 ЦК України, рішення суду не породжувало.

З огляду на встановлене, в задоволенні вимог з заявленого предмету та підстав відмовляється.

Судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, ст.ст. 625 ЦК України, керуючись ст. ст. 49, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя І.А. Попова

Рішення підписано 29 липня 2008 р.