ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"10" липня 2008 р.

Справа № 14/193

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Колодій С.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №14/193

за адміністративним позовом: фермерського господарства "Степове", Кіровоградська область, м. Мала Виска, вул. Київська, 34-а,

до відповідача: Маловисківської міжрайонної державної податкової інспекції, Кіровоградська область, м. Мала Виска, вул. Жовтнева, 76,

про визнання нечинними актів.

Секретар судового засідання - А.В. Адаменко

Представники сторін:

від позивача - Савицький С.А. , довіреність б/н від 14.10.06 р.;

від відповідача - Підлубний В.В., довіреність №21 від 19.10.07 р.;

від відповідача - Білоус Л.В., довіреність №24 від 03.07.08 р.;

Час прийняття постанови: 12 год. 17 хв.

Подано позов про визнання нечинними податкового повідомлення-рішення Маловисківської МДПІ від 12.05.2008 р. №/0 за яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 89986,00 грн. штрафної (фінансової) санкції та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій Маловисківської МДПІ від 12.05.2008 р. № за яким до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 122280,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач, посилаючись на норми пункту 11.29 статті 11 Закону України “Про податок на додану вартість”, статтю 17 Закону України “Про порядок погашення платниками податків зобов'язань перед бюджетами та державними цільовими фондами”, стверджує, що за несвоєчасне перерахування коштів на спеціальний рахунок штрафні санкції не застосовуються, стягнення штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 100 відсотків від несвоєчасне сплаченої суми податку на додану вартість діючими нормами податкового законодавства не передбачається, а тому є безпідставним нарахування штрафної (фінансової) санкції в розмірі 78319,00 грн.

Посилаючись на норми підпункту 7.4.1,7.4.5, пункту 7.4 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” позивач зазначає про безпідставність висновку відповідача щодо завищення підприємством податкового кредиту на суму 11667,00 грн.

Не погоджуючись з нарахуванням штрафної санкції за порушення Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” позивач звертає увагу суду, що основним видом діяльності ФГ “Степове” є вирощування зернових та технічних культур, а не торгівельна діяльність, здійснивши оптовий продаж ріпаку, як неліквідних товарно-матеріальних цінностей, підприємство не отримало жодних прибутків, ріпак був вирощений за договором про співпрацю між ФГ “Степове” та СФГ “Весна”, отже не може вважатися покупною продукцією.

В запереченнях проти позову Маловисківська МДПІ не погоджується з позовними вимогами, наполягає на правомірності прийнятих рішень та просить суд відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

В С Т А Н О В И В :

Працівниками Маловисківської МДПІ здійснено виїзну планову перевірку ФГ “Степове” з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.12.2006 р. по 31.12.2007 р., про що складено акт перевірки №7123-23092944 від 24.04.2008 р.

Перевіркою встановлено порушення пункту 11.29 статті 11 Закону України “Про податок на додану вартість”, абзацу 2 пункту 4 Порядку акумуляції та використання коштів, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками – платниками податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг), власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини (далі за текстом Порядок), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1999 р. №271, пунктів 5.1, 5.3 підпункту 5.3.1 статті 5 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість”, пункту 1 статті 9 Закону України “Про застосування реєстраторі розрахункових операцій Згідно статті 1 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами – суб’єктами підприємницької діяльності або юридичними особами, які здійснюють операції з розрахунків у готівковій таабо безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”.

Акт перевірки став підставою для прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення від 12.05.2008 р. №/0 за яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 89986,00 грн. штрафної (фінансової) санкції та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 12.05.2008 р. № за яким до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 122280,00 грн.

Господарський суд задовольняє позовні вимоги в силу наступного.

Згідно спеціальної декларації по податку на додану вартість №14819 від 18.09.2007 р. сума податку на додану вартість, яка підлягала перерахуванню на спеціальний рахунок позивача склала 53051,00 грн., термін перерахування 01.10.2007 р. Із задекларованої суми 53051,00 грн. перераховано на спеціальний рахунок з порушенням строку сплати 32800,00 грн. (04.10.2007 р.), 10360,00 грн. (16.10.2007 р.).

Згідно спеціальної декларації по податку на додану вартість №19964 від 20.11.2007 р. сума податку на додану вартість, яка підлягала перерахуванню на спеціальний рахунок позивача склала 55297,00 грн., термін перерахування 30.11.2007 р. Із задекларованої суми 55297,00 грн. перераховано на спеціальний рахунок з порушенням строку сплати 330,00 грн. (04.12.2007 р.), 5714,00 грн. (25.12.2007 р.), 21800,00 грн. (25.12.2007 р.), 7315,00 грн. (10.01.2008 р.).

Загальна сума несвоєчасно перерахованих на спеціальний рахунок коштів склала 78319,00 грн.

Нараховуючи штрафні санкції за несвоєчасне перерахування коштів на спеціальний рахунок відповідач посилається на порушення позивачем вимог пункту 11.29 статті 11 Закону України “Про податок на додану вартість”, абзацу 2 пункту 4 Порядку та пункту 5.1, підпункту 5.3.1, пункту 5.3 статті 5 Закону України ”Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Згідно пункту 11.29 статті 11 Закону України „Про податок на додану вартість” зупинено дію пункту 7.7 статті 7 , пунктів 10.1, 10.2 статті 10 цього Закону в частині сплати до бюджету податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, за винятком операцій з продажу переробним підприємством молока та м’яса живою вагою, що здійснюються сільськогосподарськими товаровиробниками незалежно від організаційно-правової форми власності, в яких сума, одержана від продажу сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки за попередній звітний (податковий) рік, становить не менше 50 відсотків загальної суми валового доходу підприємства.

Механізм акумуляції та використання коштів податку на додану вартість , що не підлягають сплаті до бюджету, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками-платниками податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини визначений в Порядку акумуляції та використання коштів податку на додану вартість , що не підлягають сплаті до бюджету, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками-платниками податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України №271 від 26.02.1999 р. з наступними змінами (далі по тексту – Порядок ).

Відповідно до пункту 4 Порядку сільськогосподарський товаровиробник зобов’язаний скласти декларацію з податку на додану вартість з реалізованої продукції, товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, крім операцій з продажу переробним підприємствам молока та м’яса живою вагою, і в терміни, передбачені законодавством для звітності, подавати її до органів державної служби.

Залишок податкових зобов’язань відповідно до декларації з податку на додану вартість з реалізованої продукції, товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, тобто різниця між сумою податку на додану вартість, одержаною сільськогосподарськими товаровиробниками від покупців, та сумою податку на додану вартість, сплаченою ними постачальникам, перераховується сільськогосподарськими товаровиробниками з поточного рахунку на окремий рахунок у терміни, передбачені для перерахування суми податку на додану вартість до бюджету.

Кошти, не перераховані на спецрахунок, уважаються такими, що використані не за цільовим призначенням, і підлягають стягненню до державного бюджету у безспірному порядку.

Пункт 11.29 статті 11 Закону України „Про податок на додану вартість” передбачає безспірне стягнення до державного бюджету не перерахованих відповідно до Порядку акумуляції належних сум податку на додану вартість, але це є сумою податкового зобов’язання по податку на додану вартість, а не штрафною (фінансовою) санкцією.

На момент проведення перевірки суми податку на додану вартість, що підлягали перерахуванню на спеціальний рахунок позивачем були перераховані, отже підстав для їх стягнення в державний бюджет податковий орган не мав.

Крім того, підстави та порядок стягнення штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, регулюється статтею 17 Закону України ”Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Штрафні санкції, передбачені підпунктом 17.1.7 статті 17 Закону застосовуються у разі, коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом. Зазначена норма Закону не передбачає стягнення штрафної (фінансової) санкції в розмірі 100 відсотків від несплаченої суми податку.

Враховуючи викладене господарський суд вважає безпідставним та необґрунтованим нарахування позивачу штрафної (фінансової) санкції в розмірі 78319,00 грн. за податковим повідомленням-рішенням від 12.05.2008 р. №/0.

При перевірці правильності повноти та своєчасності віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту спеціальної декларації встановлено, що позивач неправомірно відніс до податкового кредиту суму податку на додану вартість при придбанні сіялки “Акорд” у ТОВ “Сона” (податкова накладна від 31.10.2007 р.), оскільки рішенням господарського суду від 31.07.2007 р. припинено юридичну особу – ТОВ “Сона” та анульовано свідоцтва платника ПДВ з 14.11.2005 р.

Згідно пункту 1.7 статті 1 цього Закону податковий кредит – сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов’язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій – або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку і оплати товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунка (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

За нормою підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обороту) і основних фондів або нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Податкова накладна є документом, який підтверджує сплату покупцем податку на додану вартість в ціні товару.

Не дозволяється включення до податкового кредиту згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Враховуючи викладені обставини, податкова служба наполягає, що податкова накладна №14 від 31.10.2007 р. підписана неуповноваженою особою ТОВ “Сона”, отже СФ “Степове” безпідставно включено до податкового кредиту податок на додану вартість на підставі такої податкової накладної.

Відповідно до частин 1,2 статті 18 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців” якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особи, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Відповідно до пункту 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Відповідач не надав суду доказів, що підтверджують, що позивач, здійснюючи з ТОВ “Сона” господарську операцію, перераховуючи кошти контрагенту та отримуючи від нього податкову накладну знав, що податкову накладну підписує особа, яка не мала на те належних повноважень.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Закону України “Про податок на додану вартість” платник податку-особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Платники податку, визначені у пунктах “а”, “в”, “г”, “д” пункту 10.1 статті 10 відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону (пункт 10.2 статті 10).

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та накладання штрафних санкцій.

Навіть, якщо прийняти до уваги доводи відповідача, що позивач на час здійснення господарської операції знав або повинен був знати про анулювання свідоцтва платника податку ТОВ “Сона” нарахування штрафної санкції в розмірі 100 відсотків від суми завищення податкового кредиту є по суті невірним та таким, що не відповідає нормам, як пункту 11.29 статті 11 Закону України “Про податок на додану вартість” так і нормам статті 17 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

За таких обставин господарський суд вважає безпідставним нарахування штрафної санкції розмірі 11666,67 грн. за податковим повідомленням-рішенням від 12.05.2008 р. №/0.

Відповідно до пункту 1 статті 3 цього Закону суб’єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов’язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

За порушення вимог цього Закону до суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України згідно пункту 1 статті 17 Закону застосовуються фінансові санкції у п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів (наданих послуг), на які виявлено невідповідність – у разі проведення розрахункових операцій на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг), у разі непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій, у разі нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки.

Згідно пункту 12 частини 1 статті 9 Закону реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються, якщо в місці отримання товарів (надання послуг) операції з розрахунків у готівковій формі не здійснюються (оптова торгівля тощо).

З матеріалів справи вбачається, що СФГ “Степове” була здійснена реалізація сільськогосподарської продукції, а саме насіння ріпака ПП “Ант -Юг” оптовою партією в кількості 13,860 т на загальну суму 24456,00 грн. за готівкові кошти, в місці отримання товару операції з розрахунків у готівковій формі не здійснювалися, що підтверджують накладна №27 від 12.07.2007 р. на отримання товару та прибуткові касові ордери №40 від 13.07.2007 р., №41 від 14.07.2007 р., №42 від 15.07.2007 р., №43 від 16.07.2007 р., №45 від 18.07.2007 р., №44 від 17.07.2007 р.

Зі змісту акту перевірки від 24.04.2008 р. вбачається, що фактично в перевіряємому періоді СФГ “Степове” здійснювало вирощування сільськогосподарських культур, тобто роздрібною торгівлею в перевіряємому періоді підприємство не займалося та, з пояснень представника позивача, в єдиному випадку здійснило реалізацію насіння ріпака за ціною придбання в зв'язку з невикористанням його у власній господарської діяльності.

За таких обставин висновок податкового щодо необхідності застосування реєстратору розрахункових операцій при здійсненні розрахунків за реалізовану сільськогосподарську продукції оптовою партією є безпідставним.

Враховуючи викладене, господарський суд задовольняє позовні вимоги та визнає нечинним рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 12.05.2008 р. №.

Керуючись частинами 1 - 3 статті 160, частинами 1 - 2 статті 162, статтею 163, частинами 1- 4 статті 254, статтею 258, пунктом 6 розділу 7 "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати нечинними прийняті Маловисківською міжрайонною державною податковою інспекцією податкове повідомлення - рішення №/0 від 12.05.2008 року та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 12.05.2008 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фермерського господарства "Степове" (Кіровоградська область, м. Мала Виска, вул. Київська, 34-а, ідентифікаційний код 23092944, р/р 260072613 в Маловисківському відділенні Кіровоградської ОД ВАТ "Райфайзен Банк Аваль", МФО 323538) судові витрати по справі в розмірі 3,40 грн. державного мита.

За заявою стягувача після набрання постановою законної сили господарський суд видає виконавчий лист.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження , але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Кіровоградської області.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України – з дня складання в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, і копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя

С. Б. Колодій

Дата виготовлення постанови в

повному обсязі - 15.07.2008 року.