КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2008                                                                                           № 47/34

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Андрієнка В.В.

суддів:           Малетича М.М.

Вербицької О.В.

при секретарі:           Суходольській Т.А.

За участю представників:

від позивача - Нижній С.В., довіреність б/н від 06.01.2008р., Куркін С.Л., довіреність б/н від 16.02.2008р.,

від відповідача 1 - Фрідман О.О., довіреність № 232-КР-358 від 01.08.2008р.,

від відповідача 2 - не з”явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київська міська рада

на рішення Господарського суду м.Києва від 09.07.2008

у справі № 47/34 (Станік С.Р.)

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю “Житло-Буд”, м. Київ, Майдан Незалежності, 2,

до                                                   1. Київської міської ради, м. Київ, вул. Хрещатик, 36,

2. Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),

м. Київ, вул. Хрещатик, 32-а,

про                                                  визнання недійсним пункту договору

Суть рішення і скарги:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Житло-Буд” (далі – ТОВ “Житло-Буд”, Позивач) звернулося в господарський суд міста Києва з позовом до Київської міської ради (далі – КМР, Відповідач 1) про визнання недійсним окремої частини (пункту) правочину (договору) та зобов”язання утриматись від вчинення певних дій.

В наступному, під час розгляду даної справи представником Позивача була подана до суду заява про зміну предмету позову, згідно якої цей представник просив суд викласти пункт 8.4. Договору оренди земельної ділянки, укладеного між сторонами 07.07.2004р., який стосується строків будівництва, в редакції, запропонованій Позивачем, яка передбачає завершення забудови земельної ділянки у строки, встановлені проектною документацією на будівництво, затвердженою у встановленому порядку, та зобов”язати Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київсьої міської ради (Київської міської державної адміністрації) зареєструвати відповідну угоду про внесення змін до Договору оренди земельної ділянки від 07.07.2007р. У зв”язку із цим, представник Позивача просив також суд залучити до участі по справі, в якості ще одного відповідача, Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.07.2008р. у справі № 47/34 було залучено до участі у справі, в якості другого Відповідача, Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі – ГУЗР КМР, Відповідач 2).

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.07.2008р. у справі № 47/34 змінений позов ТОВ “Житло-Буд” було задоволено частково: абзац 2 пункту 8.4. Договору оренди земельної ділянки від 07.07.2004р., укладений між ТОВ “Житло-Буд” та КМР було викладено в редакції, запропонованій Позивачем, і визнано укладеною між КМР та ТОВ “Житло-Буд” Угоду про внесення змін до Договору оренди земельної ділянки від 07.07.2004р., укладеного між КМР та ТОВ “Житло-Буд”, в редакції, запропонованій Позивачем, а також стягнуто з КМР на користь ТОВ “Житло-Буд” 42,50 грн. витрат по сплаті державного мита і 59,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позову, рішенням суду було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представник Відповідача 1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 09.07.2008р. у справі № 47/34 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, а понесені Відповідачем 1 судові витрати стягнути з Позивача.

В обґрунтування своїх вимог представник Позивача посилався на те, що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було неповно з”ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального і процесуального права, зокрема: ст. 203 ч. 3 і ст. 627 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), а також ст. 181 ч. 3 Господарського кодексу України (далі – ГК України), що є підставами для скасування такого судового рішення.

Представники Позивача надали суду письмове заперечення на апеляційну скаргу, в якому зазначили, що рішення господарського суду м. Києва від 09.07.2008р. у даній справі є законним, об”єктивним і таким, що відповідає дійсним обставинам справи, а тому просили залишити це рішення без змін, а подану на нього представником Відповідача 1 апеляційну скаргу – без задоволення.

Представник Відповідача 2, незважаючи на те, що про час та місце судового засідання ця особа повідомлялася належним чином, в судове засідання по розгляду апеляційної скарги, так і не з”явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки, що на думку апеляційної інстанції, в даному випадку, не перешкоджає розгляду і вирішенню справи без його участі.

Заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача 1 в судовому засіданні, дослідивши та вивчивши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вказувалось вище, ТОВ “Житло-Буд” звернулося в господарський суд міста Києва з позовом про визнання недійсним пункту договору і рішенням господарського суду м. Києва від 09.07.2008р. у справі № 47/34 позовні вимоги, з урахуванням внечених під час розгляду справи Позивачем змін до предмету позову, було задоволено частково: абзац 2 пункту 8.4. Договору оренди земельної ділянки від 07.07.2004р., укладений між ТОВ “Житло-Буд” та КМР було викладено в редакції, запропонованій Позивачем, і визнано укладеною між КМР та ТОВ “Житло-Буд” Угоду про внесення змін до Договору оренди земельної ділянки від 07.07.2004р., укладеного між КМР та ТОВ “Житло-Буд”, в редакції, запропонованій Позивачем, а також стягнуто з КМР на користь ТОВ “Житло-Буд” 42,50 грн. витрат по сплаті державного мита і 59,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позову, рішенням суду було відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції, виходив з того, що вимоги Позивача про визнання укладеною Угоди про внесення змін до Договору земельної ділянки від 07.07.2004р., укладеного між Позивачем і Відповідачем 1 та зареєстрованого 13.08.2008р. Відповідачем 2 відповідно до рішення КМР №638-5/798 “Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею” (в редакції рішень КМР від 23.12.2003р. № 323/1198 та від 21.10.2004р. №598/2008) за № 82-6-00224, шляхом викладення абз. 2 п. 8.4. вказаного Договору оренди земельної ділянки від 07.07.2004р. в редакції, запропонованій Позивачем, щодо строків будівництва, є законними і такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, на думку суду першої інстанції, оскільки Позивач не звертався до Відповідача 2 з вимогами про реєстрацію Угоди про внесення змін до Договору оренди земельної ділянки від 07.07.2004р., тому і діями останнього, в даному випадку, прав та охоронюваних законом інтересів Позивача, як орендаря, порушено не було, а тому вимоги Позивача в частині зобов”язання Відповідача 2 вчинити дії, які необхідні для державної реєстрації Угоди про внесення змін до Договору оренди земельної ділянки від 07.07.2004р., задоволенню не підлягають.

У зв”язку з цим, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з такими висновками місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб”єкта підприємницької діяльності (далі – підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 20 ГК України права та законні інтереси суб”єктів господарювання та споживачів захищаються шляхом: визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб”єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб”єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав передбачених законом.

Пунктом 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (далі – ЗК України) передбачено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), об”єкти незавершеного будівництва та законсервовані об”єкти, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради.

В той же час, згідно ст. 60 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров”я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об”єкти, визначені відповідно до закону як об”єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Також, частиною 5 ст. 16 цього Закону передбачено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб”єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Крім того, ст. 116 ч. 1 ЗК України передбачено, що юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об”єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції, 10.07.2003р. КМР було прийнято рішення за №638-5/798 “Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею”, відповідно до п. 12 якого, в редакції рішень Київської міської ради від 23.12.2003р. №323/1198 та від 21.10.2004р. №598/2008, було затверджено проект відведення земельної ділянки ТОВ “Житло-БУД” для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку на вул.Шовковичній, 39/1-а у Печерському районі м. Києва та передано ТОВ “Житло-БУД” в довгострокову оренду строком на 15 років земельну ділянку площею 0,45 га для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку на вул. Шовковичній, 39/1-а у Печерському районі .Києва за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови.

Згідно ст. 1 Закону України “Про оренду землі” та ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

В той же час, відповідно до ст. 16 вказаного Закону, особа, яка бажає отримати земельну ділянку в оренду із земель державної або комунальної власності, подає до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки заяву (клопотання).

У разі згоди орендодавця передати земельну ділянку в оренду сторони укладають договір оренди землі відповідно до вимог Закону України “Про оренду землі”, тобто підставою для укладення договору оренди і набуття права на оренду земельної ділянки є рішення орендодавця.

Договір оренди земельної ділянки – це договір, за яким орендодавець зобов”язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов”язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Також, відповідно до ст. 20 Закону України “Про оренду землі”, укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

В даному випадку, як видно з матеріалів справи, 07.07.2004р. між КМР (Орендодавець) та ТОВ “Житло-Буд” (Орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки (далі – Договір оренди), відповідно до п. 1.1. якого, Орендодавець на підставі рішення № 638-5/798 “Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею”, відповідно до п. 12 якого в редакції рішень КМР від 23.12.2003р. № 323/1198 та від 21.10.2004р. № 598/2008, за актом приймання-передачі передав, а Орендар прийняв в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку по вул.Шовковичній, 39/1-а, що в Печерському районі м. Києва, розміром 4 357 кв.м., з цільовим призначенням – для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер – 8 000 000 000:82:026:0039.

Згідно п. 3.1. Договору оренди, його укладено строком на 15 років.

При цьому, пунктом 8.4. Договору оренди (абз. 2) було визначено, що Орендар зобов”язаний завершити забудову земельної ділянки в строки, встановлені проектною документацією на будівництво, затвердженою в установленому порядку, але не пізніше, ніж через три роки з моменту державної реєстрації договору.

Зазначений Договір оренди, відповідно до ст. 20 Закону України “Про оренду землі”, був зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчим органом Київської міської ради 13.08.2004р. за № 82-6-00224.

Відповідно до Позитивного висновку комплексної державної експертизи проекту “Будівництво житлового будинку по вул. Шовковичній, 39/1А в Печерському районі м.Києва”, отриманого Позивачем 13.07.2007р., Спеціалізованою державною організацією Київської міської державної адміністрації “Київською міською службою Української інвестиційної експертизи (Службою “Київдержекспертиза”) за наслідками перевірки проектних матеріалів і зняття зауважень висновку комплексної державної експертизи від 16.03.2007р. за № 5694 встановлено, що проектна документація “Будівництво житлового будинку по вул. Шовковичній, 39/1А в Печерському районі м. Києва” відповідає чинній нормативній базі і рекомендується до затвердження в установленому порядку з відповідними техніко-економічними показниками.

В той же час, згідно листа Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 27.08.2007р. за № 05/5-63, Позивача було повідомлено, що для спрощення дозвільної процедури та отримання дозволу на виконання будівельних робіт, він може отримати дозвіл відповідно до ст. 29 Закону України “Про планування і забудову територій”.

Згідно дозволу на виконання будівельних робіт № 2709-пч/т від 03.09.2007р., виданого Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва, Позивачу було надано дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва житлового будинку за адресою: вул. Шовковична, 39/1-а у Печерському районі міста Києва відповідно до проектної документації.

При цьому, як на підставу своїх позовних вимог, ТОВ “Житло-Буд” посилався на те, що дозвіл на виконання будівельних робіт № 2709-Пч/Т було видано Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва тільки 03.09.2007р., тобто –після спливу трирічного строку, передбаченого п. 8.4. Договору оренди, у зв”язку із чим, умова цього Договору щодо строків будівництва житлового будинку на орендованій земельній ділянці повинна бути, відповідно до ст. 652 ЦК України змінена у судовому порядку в редакції, згідно якої Орендар зобов”язаний завершити забудову земельної ділянки у строки встановлені проектною документацією на будівництво, затвердженою в установленому порядку.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представники Позивача зазначили, що наявні підстави, передбачені ст. 652 ЦК України, для зміни в судовому порядку умов Договору оренди, які стосуються термінів завершення будівництва, а саме: при укладенні Договору від 07.07.2004р. сторони не могли передбачити ту обставину, що дозвіл на виконання будівельних робіт буде виданий Управлінням державного архітектурного контролю м. Києва після закінчення строку завершення забудови, вказаного у п. 8.4. Договору; при цьому, Позивач вчинив всі передбачені законом дії, направлені на отримання такого дозволу.

Об”єктивність та незалежність від волі Позивача обставин щодо видачі дозволу на виконання будівельних робіт підтверджується також листом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України № 05/5-63 від 27.08.2007р.

Також, як видно з наданих до матеріалів справи документів, а саме: фіскального чеку Укрпошти від 05.03.2008р. та опису у вкладення у цінний лист, Позивачем було надіслано Відповідачу 1 Додаткову угоду № 1 до Договору оренди земельної ділянки від 07.07.2004р., якою передбачалось внесення змін до абз. 2 п. 8.4. Договору оренди, а саме: орендар зобов”язаний завершити забудову земельної ділянки площею 0,45 га для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку на вул. Шовковичній, 39/1-а у Печерському районі м. Києва у строки, встановлені проектною документацією на будівництво, затвердженою в установленому порядку.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов”язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у з”язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України “Про основи містобудування”, забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняти пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 641 ЦК України пропозицією укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов”язаною у разі її прийняття.

Відповідь особи, відповідно до ст. 642 ЦК України, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт), повинна бути повною і безумовною.

В той же час, статтею 181 ГК України визначений загальний порядок укладання господарських договорів, відповідно до якого господарський договір, за загальним правилом, викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

При цьому, ч. 3 вказаної ст. 181 ГК України також передбачено, що сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні, а відповідно до ч. 4 цієї ж статті Закону, за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

В даному випадку, як видно з матеріалів справи, станом на момент укладання Договору оренди земельної ділянки від 07.07.2004р., сторони у абз. 2 п. 8.4. погодили, що Орендар зобов”язаний завершити забудову земельної ділянки в строки, встановлені проектною документацією на будівництво, затвердженою в установленому порядку, але не пізніше, ніж через три роки з моменту державної реєстрації договору.

Як вказувалось вище, ГУЗР КМР здійснило державну реєстрацію Договору оренди 13.08.2004р., а тому Орендар був зобов”язаний завершити забудову орендованої за договором земельної ділянки до 13.08.2007р.

Однак, з незалежних від сторін причин, відбулась істотна зміна обставин, якими сторони керувались при укладенні Договору оренди земельної ділянки від 07.07.2004р., оскільки дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва житлового будинку за адресою: вул. Шовковична, 39/1-а у Печерському районі міста Києва, отримання якого згідно ст. 22 Закону України “Про основи містобудування”, є обов”язковим для забудови земельної ділянки, Позивачем було отримано тільки 03.09.2007р., тобто – після спливу трирічного строку, встановленого п. 8.4. Договору оренди, з моменту державної реєстрації останнього.

Таким чином, судова колегія констатує, що при укладенні Договору оренди земельної ділянки від 07.07.2004р. сторони не могли передбачити, що відповідний дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва житлового будинку за адресою: вул.Шовковична, 39/1-а, що у Печерському районі міста Києва буде отриманий Позивачем тільки 03.09.2007р., тобто пізніше, ніж через три роки з моменту державної реєстрації Договору. Також, умовами Договору не передбачено, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона, тобто орендар.

Отже, станом на момент вирішення даного спору наявні усі підстави, передбачені ст. 652 ЦК України, для зміни умов Договору оренди земельної ділянки від 07.07.2004р. в судовому порядку.

Тому, відповідно до ст. 181 ГК України, Угода про внесення змін до Договору оренди земельної ділянки від 07.07.2004р. площею 4357 кв.м. з кадастровим № 8 000 000 000:82:026:0039, що розташована по вул. Шовковичній, 39/1-а у Печерському районі міста Києва, яка була підписана Позивачем та передана на підпис Відповідачу 1, в особі Київського міського голови, повинна була бути підписаною останнім, згідно ст. 42 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, у двадцятиденний термін або повернута стороні з двома примірниками протоколу розбіжностей.

Разом з тим, всупереч вимог вказаної ст. 181 Закону, Угода до Договору оренди Відповідачем 1 підписана не була, як і не була повернута разом з протоколом розбіжностей Позивачу у встановлені законом порядок та терміни.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про визнання укладеною Угоди про внесення змін до Договору земельної ділянки від 07.07.2004р., укладеного між Позивачем і Відповідачем 1 та зареєстрованого 13.08.2008р. Відповідачем 2 відповідно до рішення КМР №638-5/798 “Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею” (в редакції рішень КМР від 23.12.2003р. № 323/1198 та від 21.10.2004р. №598/2008) за № 82-6-00224, шляхом викладення абз. 2 п. 8.4. вказаного Договору оренди земельної ділянки від 07.07.2004р. в редакції, запропонованій Позивачем, щодо строків будівництва, є законними і такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, вимоги Позивача про зобов”язання ГУЗР КМР вчинити дії, які необхідні для державної реєстрації Угоди про внесення змін до Договору оренди земельної ділянки від 07.07.2004р. між Орендодавцем та Орендарем у встановленому порядку задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Пунктами 3.12, 3.13 Положення про Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), затв. рішенням Київської міської ради від 19.12.2002р. №182/342, Головне управління земельних ресурсів відповідно до покладених на нього завдань готує та подає в установленому порядку проекти рішень Київської міської ради, розпоряджень Київського міського голови, розпорядження виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), а також подає свої висновки з питань розпорядження землями в межах міста Києва, передачі земельних ділянок у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок в користування, вилучення земельних ділянок, організовує видачу державних актів на право власності на землю і право користування землею, оформлення та видачу договорів оренди земельних ділянок та здійснює їх реєстрацію.

Разом з тим, відповідно до рішення Київради від 29.05.2003р. № 433/593 “Про забезпечення ефективного землекористування в місті Києві” ГУЗР КМР доручено у повному обсязі здійснювати підготовку документів, що посвідчують право власності та право користування, відповідно до пункту “з” ст. 9 та п. “є” ст. 184 ЗК України.

Отже, оскільки Позивач не звертався до Відповідача 2 з вимогами про реєстрацію Угоди про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 07.07.2004р., тому діями Відповідача 2 жодних прав та охоронюваних законом інтересів Позивача, як Орендаря, порушено не було. Тому, позовні вимоги в цій частині, є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 33 ГПК України, обов”язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Проте, в даному випадку, Відповідач 1, всупереч вимог вказаної норми закону, не надали суду апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження своїх доводів та вимог, заявлених в апеляційній скарзі.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 09.07.2008р., яке було прийнято по даній справі, у зв”язку з повним з”ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду дійсним обставинам справи, а також у зв”язку з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим. Підстав, для скасування або зміни вказаного судового рішення та задоволення апеляційної скарги Київської міської ради, суд апеляційної інстанції не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-34, 36, 91, 92, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київської міської ради залишити без задоволення,а рішення господарського суду міста Києва від 09.07.2008р. у справі № 47/34 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Житло-Буд” до Київської міської ради та Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання недійсним пункту договору, – без змін.

2. Справу № 47/34 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Андрієнко В.В.

Судді                                                                                          Малетич М.М.

Вербицька О.В.

08.09.08 (відправлено)