ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"22"
травня 2008 р.
Справа № 13/044-08

Господарський
суд Київської області у складі судді Тищенко О.В., розглянувши справу

за
позовом

фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1, м. Київ

до

фізичної
особи -підприємця ОСОБА_2, с. Новосілки

про

витребування
майна з чужого незаконного володіння

за
участю представників:

від
позивача:

ОСОБА_3.,
представник за довіреністю №956 від 19.06.2007 р.;

від
відповідача:

ОСОБА_4.,
представник за довіреністю №9822 від 19.10.2006 р.;                           ОСОБА_5.,
представник за довіреністю №9821 від 19.10.2006 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У
лютому 2008 р. на розгляд господарського суду Київської області передано
позовні вимоги фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В
обґрунтування позовних вимог фізична особа -підприємець ОСОБА_1 посилається на
наступне:

-
28.03.2000 р. позивач придбав у колективного сільськогосподарського підприємства
„Деснянське” Ѕ частину зерноскладу, про що було укладено договір
купівлі-продажу, посвідчений 28.03.2000 р. приватним нотаріусом Вишгородського
нотаріального округу ОСОБА_6.;

-
рішенням Новосілківської сільської ради від 06.04.2000 р. за №25 на підставі
договору купівлі-продажу від 28.03.2000 р. позивачеві та відповідачеві було
надано із запасу земель Новосілківської сільської ради у довгострокове орендне
користування земельну ділянку загальною площею 2,8 га для обслуговування
придбаного зерноскладу;

- у
квітні 2002 р. відповідач вирішив розділити вищевказану земельну ділянку і
погодити її зовнішні межі, встановив огорожу, виставив власну охорону біля
воріт при в'їзді на територію зерноскладу, чим повністю позбавив позивача
можливості потрапити на територію виробничого цеху, що був організований ним у
приміщенні зерноскладу, а також можливості нормального заїзду автотранспорту
для виробничих та особистих потреб позивача;

-
відповідач порушив норми ст. 41 Конституції України, ст. 398 Цивільного кодексу
України, оскільки його діями позивач фактично був позбавлений права
користуватися належним йому майном, а господарську діяльність довелося
достроково припинити;

-
майно, придбане позивачем за договором купівлі-продажу від 28.03.2000 р.,
згідно з ст.ст. 183, 364 ЦК України є подільним і може бути виділене в натурі
без втрати його функціонального і цільового призначення, що підтверджується
висновком судової будівельно-технічної експертизи №3658 від 19.11.2002 р.

Відповідач,
фізична особа-підприємець ОСОБА_2 вважає позовні вимоги ОСОБА_1такими, що не
підлягають задоволенню, у письмовому відзиві від 15.04.2008 р. вказує на такі
обставини:

-
20.03.2002 р. відповідач отримав в оренду земельну ділянку загальною площею
1,3687 га, яка межує із земельною ділянкою, що знаходиться у фактичному
користуванні позивача;

-
використовуючи право, надане відповідачеві ст.ст. 23, 24 Закону України „Про
оренду землі”, ст. 95 Земельного кодексу України, з метою обмеження доступу на
орендовану земельну ділянку сторонніх осіб відповідач звів на території
орендованої земельної ділянки огорожу;

-
плануючи спорудження огорожі, відповідач передбачав будівництво у ній воріт аби
позивач могла й надалі користуватися цим шляхом для доступу на свою територію,
а тому зведення вказаної огорожі не перешкоджає і не перешкоджатиме позивачеві
у користуванні належним їй майном;

-
земельна ділянка 0,2 га перед воротами відповідача згідно рішення
Новосілківської сільської ради від 21.09.2006 р. також передана відповідачу в
довгострокову оренду;

-
територія, на якій знаходиться майно позивача, не огороджена, до земельної
ділянки позивача існує окрема дорога в обхід земельної ділянки відповідача, а
тому позивач має повний доступ до своєї власності;

-
позивач ніколи не займався господарською діяльністю на території належних йому
приміщень, не уклав договору оренди земельної ділянки, не сплачував орендної
плати, у зв'язку з чим Новосілківська сільська рада вилучила у ОСОБА_1 земельну
ділянку, залишивши їй для користування 0,4 га;

-
судова будівельно-технічна експертиза №3658 від 19.11.2002 р була проведена із
суттєвими недоліками, оскільки ні відповідач, ні його представники не були
присутні підчас обстеження експертом приміщення зерноскладу, не повідомлялися
про час і місце його проведення, а відтак не могли забезпечити експерту доступ
до приміщень, якими користується відповідач, що призвело до помилкового
визначення вартості оцінюваних приміщень та необґрунтованих результатів
експертизи у цілому;

-
відповідач не відмовляється від сплати різниці вартості майна, а навпаки
неодноразово пропонував позивачеві отримати вказану компенсацію.

Ухвалою
господарського суду Київської області від 07.02.2008 р. було порушено
провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи
призначався на 03.03.2008 р.

У
зв'язку з перебуванням судді господарського суду Київської області Наріжного
С.Ю. на лікарняному розпорядженням Голови господарського суду Київської області
Грєхова А.С. від 18.02.2008 р. справу №13/044-08 із провадження судді Наріжного
С.Ю. було передано до провадження судді Тищенко О.В.

Ухвалою
господарського суду Київської області від 18.02.2008 р. справу №13/044-08 було
прийнято суддею Тищенко О.В. для подальшого провадження, у зв'язку з чим справі
присвоєно номер №13/044-08/10, розгляд справи призначався на 17.03.2008 р.

Ухвалою
господарського суду Київської області від 17.03.2008 р. задоволено клопотання
відповідача №5079 від 17.03.2008 р. про відкладення розгляду справи у зв'язку з
хворобою його представника, розгляд справи відкладено на 15.04.2008 р.

Ухвалою
господарського суду Київської області від 18.04.2008 р. у порядку приписів ст.
77 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України) розгляд
справи відкладався на 22.05.2008 р.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд
-

ВСТАНОВИВ:

Згідно
з свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії
НОМЕР_1ОСОБА_1є фізичною особою-підприємцем, державна реєстрація якої проведена
22.07.1999 р. Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією.

Відповідно
до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії
НОМЕР_2ОСОБА_2є фізичною особою-підприємцем, державна реєстрація якого
проведена 28.01.2003 р. Вишгородською районною державною адміністрацією
Київської області.

З
матеріалів справи вбачається, що 28.03.2000 р. між Колективним
сільськогосподарським підприємством „Деснянське” (продавець) таОСОБА_1.,
ОСОБА_2.,ОСОБА_7. (покупці) було укладено договір купівлі-продажу серії АВІ
№843762, посвідчений 28.03.2000 р. приватним нотаріусом Вишгородського
нотаріального округу ОСОБА_6., відповідно до якого ОСОБА_1., ОСОБА_2.,ОСОБА_7.
придбали у КСП „Деснянське” зерносклад, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
(а.с. 7).

Згідно
із п. 1 вказаного договору купівлі-продажу позивач купив Ѕ частину зерноскладу,
відповідач іОСОБА_7. -по ј частині зерноскладу. Договором визначалося, що до
комплексу зерноскладу входять наступні будівлі: А -цех із гіпсоплит, збудований
у 1980 р., основною площею 687, 9 кв.м., підсобною площею -224,6 кв.м.,
загальною площею -912,5 кв.м.; В - туалет; Г -пилорама, побудована із цегли,
основною площею -222,8 кв.м., підсобною площею -48,0 кв.м., загальною площею
-270,8 кв.м.; Д -склад, побудований із цегли, основною площею -213,8 кв.м., загальною
площею -213,8 кв.м.; Є -цех вікон, побудований із гіпсоблоків, основною площею
- 346,2 кв.м., загальною площею -346,2 кв.м.; 1-4 -огорожа, 1 -тротуари.

Судом
встановлено, що 12.04.2001 р. між ОСОБА_2. іОСОБА_7. був укладений договір
купівлі-продажу серії АЕА №185417, посвідчений 12.04.2001 р. приватним
нотаріусом Вишгородського нотаріального округу ОСОБА_6., відповідно до
якогоОСОБА_7. продав ОСОБА_2свою частку у розмірі однієї четвертої частини
зерноскладу, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Продана відповідачу
ОСОБА_7. частка належала останньому на підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського нотаріального округу ОСОБА_6.
28.03.2000 р. за №1676 і зареєстрованого у Вишгородському бюро технічної
інвентаризації  29.03.2000 р. в
реєстровій книзі №1 за реєстровим №7.

Рішенням
виконавчого комітету Новосілківської сільської ради „Про надання земельної
ділянки в довгострокове користування на умовах оренди” від 06.04.2000 р. №25
ОСОБА_1. було надано земельну ділянку площею 1,4 га в довгострокове
користування на умовах оренди терміном -49 років за рахунок земель запасу
сільської ради поАДРЕСА_1; інженеру-землевпоряднику доручалося відвести
земельну ділянку на місцевості і зробити відповідні зміни в земельно-обліковій
документації.

20.03.2002
р. між виконавчим комітетом Новосілківської сільської ради в особі сільського
голови Стукача М.П. і приватним підприємцем ОСОБА_2., що мешкав за адресою:
АДРЕСА_2, було укладено договір оренди земельної ділянки серії АЕР №418033, посвідчений
20.03.2002 р. приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального
округу ОСОБА_8.

Відповідно
до пунктів 1.1, 1.2 вказаного договору оренди від    20.03.2002 р., Акту прийняття-передачі
земельної ділянки від 20.03.2002 р. ОСОБА_2у тимчасове довгострокове
користування на 5 років під розміщення існуючих складських приміщень надавалася
земельна ділянка загальною площею 1,3687 га із земель Новосілківської сільської
ради, яка знаходилася за адресою: Київська обл., Вишгородський район, с. Новосілки.

Згідно
з пунктом 6.6 договору оренди від 20.03.2002 р. його дія припинялася в разі
закінчення строку, на який він був укладений.

Пунктом
6.10 договору оренди від 20.03.2002 р. встановлювалося, що його невід'ємною
частиною є план (схема) земельної ділянки або проект її відведення.

У
квітні 2002 р. ОСОБА_1звернулася з позовною заявою до Вишгородського районного
суду Київської області, у якій просила суд зобов'язати ОСОБА_2. не чинити їй
перешкод у користуванні цехом, зобов'язати його знести огорожу, самовільно
встановлену на ділянці, що межує із її цехом, з метою забезпечення позову
заборонити йому проводити будь-які будівельні роботи по встановленню огорожі до
вирішення питання по суті. Заявою про доповнення позовних вимог ОСОБА_1просила
суд розділити приміщення зерноскладу, виділивши їй такі об'єкти: Г -пилорама,
побудована із цегли, основною площею -222,8 кв.м., підсобною площею -48,0
кв.м., загальною площею -270,8 кв.м.; Д -склад, побудований із цегли, основною
площею - 213,8 кв.м., загальною площею -213,8 кв.м.; Є -цех вікон, побудований
із гіпсоблоків, основною площею -346,2 кв.м., загальною площею -346,2 кв.м.;
1/2 частину огорожі, 1/2 -тротуарів, інші приміщення виділити ОСОБА_2

У
травні 2002 р. ОСОБА_2звернувся до Вишгородського районного суду Київської
області із зустрічним позовом, в якому просив суд зобов'язати ОСОБА_1. не
чинити йому перешкод в користуванні орендованою ним земельною ділянкою та
зведенні на території цієї земельної ділянки огорожі.

Ухвалою
Вишгородського районного суду Київської області від 12.04.2002 р. суд
задовольнив заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову і заборонив ОСОБА_2проводити
будь-які будівельні роботи по встановленню огорожі на території цеху, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1. до вирішення справи по суті.

Рішенням
Вишгородського районного суду Київської області від 15.12.2003 р. (суддя
Толкачова Л.А.) було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у
користуванні майном, визнано заОСОБА_1. право власності на частину цеху „А”
площею 717,9 кв.м. (приміщення згідно поповерхового плану на будівлю „А”) :
частину приміщення 1-1 (виробничий цех) площею 493,5 кв.м.; 1-2 (склад) -16,6
кв.м.; 1-3 (коридор) -6,7 кв.м.; 1-4 (кладова) -1,8 кв.м.; 1-5 (побутове
приміщення) -10,3 кв.м.; 1-6 (побутове приміщення) -13,4 кв.м.; 1-7 (кладова)
-10,9 кв.м.; 1-8 (приміщення бригадира) - 8,1 кв.м.; 1-20 (столярний цех)
-156,6 кв.м., -загальною вартістю 126 780,00 грн.;   прохідну ”В” -загальною вартістю 9 429,00
грн.; Ѕ огорожі „1-4” -загальною вартістю 9 710,00 грн.; Ѕ тротуару „І”
-загальною вартістю 2 200,5 грн. -разом на суму 148 119,5 грн., які розташовані
за адресою: АДРЕСА_1.

Крім
того, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15.12.2003 р.
за ОСОБА_2. визнано право власності на частину цеху „А” площею 194,6 кв.м.
(приміщення згідно поповерхового плану на будівлю „А”) : частину приміщення 1-1
(виробничий цех) площею 29,7 кв.м.; 1-9 (санвузол) -12,6 кв.м.; 1-10 (їдальня)
-38,6 кв.м.; 1-11 (кладова) -9,2 кв.м.; 1-12 (коридор) -5,9 кв.м.; 1-13
(підсобне приміщення) -11,2 кв.м.; 1-14 (коридор) -32,9 кв.м.; 1-15 (підсобне
приміщення) -10,7 кв.м.; 1-16 (підсобне приміщення) -11,0 кв.м.; 1-17
(приміщення) - 6,2 кв.м.; 1-18 (приміщення) -5,0 кв.м.; 1-19 (кладова) -21,6
кв.м.;   пилораму „Г” -загальною вартістю
21 655,00 грн.; склад „Д” -загальною вартістю 17 096,00 грн.; цех вікон „Є”
-загальною вартістю 61 132,00 грн.; туалет „Б” -загальною вартістю 2 751,00
грн.; Ѕ огорожі „1-4” -загальною вартістю 9 710,00 грн.; Ѕ тротуару „І”
-загальною вартістю 2 200,5 грн. -разом на суму 148 910,5 грн., які розташовані
за адресою: АДРЕСА_1.; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2було відмовлено.

Ухвалою
судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області від
04.06.2004 р. апеляційну скаргу ОСОБА_2. було частково задоволено, рішення
Вишгородського районного суду Київської області від 15.12.2003 р. скасовано і
справу направлено на новий розгляд до того ж суду іншим суддею.

Ухвалою
Верховного Суду України від 09.11.2005 р. касаційну скаргу ОСОБА_1 було відхилено,
ухвалу Апеляційного суду Київської області від 04.06.2004 р. залишено без змін.

Ухвалою
Вишгородського районного суду Київської області від 06.12.2006 р. (суддя
Лебезун В.І.) провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2.
про усунення перешкод у користуванні майном, поділ приміщень та зустрічним
позовом ОСОБА_2. до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном та
земельною ділянкою було закрито з підстав непідвідомчості даного спору судам
загальної юрисдикції.

Оцінюючи
подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин
справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно
з ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта
підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для
вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання
правопорушенням.

Таким
чином, з огляду на наведену норму закону юридична можливість використання
такого засобу захисту прав та інтересів як звернення до господарського суду
виникає саме у випадку порушення права чи охоронюваного законом інтересу
суб'єкта цього звернення.

Згідно
з ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно
до ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути
поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу
спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього
припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій
власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Позивачем
не надано доказів звернення до відповідача з пропозицією в договірному порядку
здійснити поділ будівель та споруд зерноскладу.

Крім
того, відповідач у письмових поясненнях від 15.04.2008 р. погоджується з
поділом будівель та споруд зерноскладу відповідно до порядку користування
приміщеннями, що склався між сторонами, та визначеним судовою
будівельно-технічною експертизою варіантом №1, а також на компенсацію різниці
вартості часток.

Відповідно
до опису меж кадастрового плану довгострокової оренди (5 років) земельної
ділянки ПП ОСОБА_2., наданої йому за договором оренди від 20.03.2002 р. із
земель запасу Новосілківської сільської ради, вказана земельна ділянка площею
1,3687 га, межує із землями ПП ОСОБА_1 по межі, встановленій літерами А -Ж.

Відповідно
до затвердженого начальником Вишгородського районного відділу земельних
ресурсів Сергієнком В.І. кадастрового плану земельної ділянки площею 1,3687 га,
переданої у довгострокову оренду на 49 років відповідачу підприємцю ОСОБА_2, вказана
земельна ділянка межує із землями ПП ОСОБА_1 по межі, встановленій літерами А
-Ж.

З
вказаних матеріалів вбачається, що позивач має можливості вільно і
безперешкодно користуватися придбаними за договором купівлі-продажу від
28.03.2000 р. приміщеннями зерноскладу з території земельної ділянки, наданої
позивачу відповідно до рішення виконавчого комітету Новосілківської сільської
ради від 06.04.2000 р. №25.

Відтак
позивачем не доведено порушення його прав та законних інтересів, а тому позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно
ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На
підставі ст.ст. 44, 49 ГПК України судові витрати по сплаті державного мита,
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на
позивача.

Враховуючи
викладене, керуючись ст.ст. 33, 43, 82 -85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В
задоволенні позову фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення
набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до ст.84 ГПК України.

Суддя
Тищенко О.В.