ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 12/133

25.06.08

За позовом                    Приватного підприємства "АркаПласт"

До                              Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційно-торгівельно-інвестиційна компанія «Ватвік» ЛТД

Про                              стягнення 6620,47 грн.

Суддя Прокопенко Л.В.

Представники:

Від позивача           Глазунов І.Ю. –предст. (дов. №8 від 29.09.07 р.)

Від відповідача           не з'явився

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ Комерційно-торгівельно-інвестиційна компанія «Ватвік» ЛТД про стягнення заборгованості у розмірі 6620,47 грн. (6096,67грн. - основного боргу, пені –523,80 грн.), яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору № 477 від 04.01.2006 р.

Ухвалою суду від 23.05.08 р. за зазначеною позовною заявою порушено провадження у справі № 12/133 та призначено розгляд справи на 25.06.08 р.

Відповідач відзив на позов не надав; представник відповідача до судового засідання 25.06.08 р. не з’явився.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні Господарського суду міста Києва, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Роз’яснення Президії Вищого Арбітражного суду України від 18.09.97 р. № 02 - 5/289 із змінами «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»).

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважного представника відповідача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 25.06.08р. оголошено повний текст рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд, -

ВСТАНОВИВ:

04.01.2006 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір №477, згідно з умовами якого позивач прийняв на себе зобов’язання передати у власність відповідачу продукцію, перелік якої наведено у додатку №1 (специфікації) до договору №477.

На підставі вищевказаного договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 6379,77 грн., згідно з накладними № А-00000601 від 27.02.2007 р., № А-00000667 від 05.03.2007 р., № А-00000668 від 05.03.2007 р., № А-00000782 від 14.03.2007 р., № А-00000784 від 14.03.2007 р., № А-00000862 від 20.03.2007 р., № А-00001474 від 07.05.2007 р.

Згідно п. 3.1. договору розрахунки за кожну партію здійснюються в безготівковому порядку кожні 7 календарних днів.

Відповідач, в порушення умов договору, не виконав основного обов’язку, розрахувався частково, в результаті чого виникла заборгованість і яка, як вбачається з наданого позивачем і неоспореного відповідачем розрахунку, складає 6620,47 грн. та підтверджується Актом звірки між сторонами з 01.02.2007р. по 27.08.2007р. .

За таких обставин, позивач ставить вимоги про стягнення основного боргу у розмірі 6096,67 грн. та пені у розмірі 523,80 грн.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представника позивача, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов’язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 ГК України один суб’єкт господарського зобов’язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб’єкта, а інший суб’єкт має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини 7 зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов’язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов’язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов’язаний виконати всій обов’язок, а кредитор – прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов’язання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності ст. 610 ЦК України порушенням зобов’язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов’язання.

Отже, факт порушення відповідачем договірних зобов’язань судом встановлено.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 6096,67 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В п. 7.1 договору №477 зазначено, що у разі порушення відповідачем умов оплати отриманої продукції, відповідач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожен день такого прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Згідно ч.3 ст. 549 ЦК України пенею визнається неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до Закону України Законом України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.96р. № 543/96-ВР, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно розрахунку позивача сума пені складає 523,80 грн. (розрахунок в матеріалах справи). Контррозрахунку суму пені відповідачем суду не надано. Розрахунок пені відповідає матеріалам справи та умовам договору.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 523,80 грн. підлягають задоволенню.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, то судові витрати, відповідно до приписів статті 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

За таких обставин та керуючись ст. ст. 11, 526, 527, 549, 610, 611, 612, 615 ЦК України, ст. ст. 173, 193, 230, 232 ГК України, ст. ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційно-торгівельно-інвестиційна компанія «Ватвік»ЛТД (04053, м. Київ, вул. Обсерваторна, 12а, Код 19132566, п/р 260003837 в АКБ "Легбанк" м. Києва, МФО 300056, а у випадку відсутності коштів –з будь-якого іншого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення) на користь Приватного підприємства "АркаПласт" (02192, м. Київ, вул. Малишка, 13/103, Код 31954995, п/р 6001 в ВАТ «Сведбанк», МФО 300164) 6096,67 грн. –основний борг, 523,80 грн. –пеня, 102 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня прийняття.

Суддя                                           Л.В.Прокопенко