ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2008 р.

№
2-8/14531-2007

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
судді

Кривди
Д.С. -(доповідача у справі),

суддів:

Жаботиної
Г.В., Уліцького А.М.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Алуштинської
міської ради

на
постанову Севастопольського
апеляційного господарського суду від
20.02.2008 року

у
справі№2-8/14531-2007
господарського суду Автономної Республіки Крим

за
позовомФізичної
особи -підприємця ОСОБА_1

до

Алуштинської
міської ради

про

визнання
недійсним рішення та спонукання до виконання певних дій,

за участю представників сторін від:

позивача:

не
з'явились

відповідача:

Погребняк
О.І. -за довіреністю від 25.12.2007р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
господарського суду Автономної Республіки Крим від 07.12.2007р. (суддя
Чумаченко С.А.), залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного
господарського суду від 20.02.2008р. (судді Латинін О.А. -головуючий, Фенько
Т.П., Дугаренко О.В.), позов задоволено; визнано недійсним рішення №18/152 18-ї
сесії 4-го скликання “Про надання гр.ОСОБА_1 дозволу на складання проекту
відведення земельної ділянки” від 29.09.2004р.; визнано право фізичної особи
-підприємця ОСОБА_1 на складання проекту відведення земельної ділянки площею
0,0060га, розташованої по вул.Виноградній в районі центрального речового ринку,
між кіоском “Союздрук” і кафе, під будівництво павільйону по продажу
автозапчастин, без обмеження строку, в продовж якого фізичній особі -підприємцю
ОСОБА_1 дозволено складання проекту відведення земельної ділянки.

Відповідач
в касаційній скарзі просить скасувати рішення та постанову господарських судів
і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог,
посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального
права.

Колегія
суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет
правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права,
заслухавши пояснення представника відповідача, дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як
встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи,
28.07.2004 року рішенням №17/244 17-ої сесії 24-го скликання Алуштинської
міської ради „Про затвердження рішення конкурсної комісії по оренді земельної
ділянки під павільйон автозапчастин по вул. Виноградній" було вирішено
визнати гр. ОСОБА_1 переможцем конкурсу на право оренди земельної ділянки
площею 0,0060га по вул. Виноградній в районі центрального речового ринку м.
Алушти між кіоском „Союздруку" та кафе під будівництво павільйону по
продажу автозапчастин.

29.09.2004
року рішенням Алуштинської міської ради №18/152 „Про надання гр. ОСОБА_1
дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки" було вирішено
дозволити гр. ОСОБА_1 протягом шести місяців складання проекту відводу
земельної ділянки площею 0,0060га, розташованого по вул. Виноградній в районі
центрального речового ринку, між кіоском „Союздрук" та кафе під
будівництво павільйону по продажу автозапчастин.

В
подальшому, рішенням Алуштинської міської ради №21/59 03.08.2005 року фізичній
особі - підприємцю ОСОБА_1 було продовжено строки складання проекту відведення
земельної ділянки площею 0,0060га, розташованого по вул. Виноградній в районі
центрального речового ринку, між кіоском „Союздрук" та кафе під будівництво
павільйону по продажу автозапчастин.

25.10.2006
року Алуштинською міською радою було прийнято рішення №6/106 „Про відмову
приватному підприємцю ОСОБА_1 в продовженні строків на складання проектів
відводу земельної ділянки”. Даним рішенням вирішено відмовити приватному
підприємцю ОСОБА_1 в продовженні строків складання проекту відводу земельної
ділянки площею 0,006га під будівництво павільйону по продажу автозапчастин в
районі речового ринку між кіоском „Союздрук" та кафе по вул. Виноградній в
м. Алушті до затвердження дислокації тимчасових об'єктів торгівлі м. Алушти на
2007 рік.

Задовольняючи
позов, суди виходили з того, що нормами Земельного кодексу України, Закону
України “Про оренду землі” та Закону України “Про місцеве самоврядування в
Україні” не передбачено право або обов'язок місцевої ради визначати строк,
протягом якого має бути складений проект відведення земельної ділянки. При
цьому суди застосували  ч.8 ст.118
Земельного кодексу України, відповідно до якої проект відведення земельної
ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають
відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що
обумовлюються угодою сторін.

Вищий
господарський суд України не може погодитися з переконливістю висновків судів
попередніх інстанцій.

Відповідно
до п. 34 ст. 26, п. 2 ст. 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в
Україні" питання регулювання земельних відносин (вирішується на пленарному
засіданні ради -сесії, а спори про поновлення порушених прав юридичних і
фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів
або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Отже,
законодавством передбачено, що способом волевиявлення ради, яка здійснює право
власності від імені відповідної територіальної громади, щодо регулювання
земельних відносин є прийняття рішення сесії.

У
відповідності до ст.123 Земельного кодексу України надання земельних  ділянок
юридичним  особам  у
постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої
влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок.

Умови
і строки розроблення проектів відведення земельних ділянок визначаються
договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового
договору. Форма типового договору, нормативи та строки розробки проектів
відведення земельних ділянок визначаються Кабінетом Міністрів України.

Як
вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись з позовом до суду, просив
визнати спірне рішення відповідача недійсним в частині  встановлення строку, впродовж якогоОСОБА_1
дозволено складання проекту відведення земельної ділянки.

Однак,
вирішуючи спір, суд першої інстанції рішення №18/152 18-ї сесії 4-го скликання
“Про надання гр.ОСОБА_1 дозволу на складання проекту відведення земельної
ділянки” від 29.09.2004р. визнав недійсним повністю. При цьому суд не навів
мотиви, з огляду на які вийшов за межі позовних вимог, та правові підстави для
визнання рішення Алуштинської міської ради недійсним в цілому. Зокрема, чи
діяла рада, приймаючи спірне рішення, в межах та у спосіб, передбачений
Земельним кодексом України, і чи порушила права та законні інтереси позивача.

Вищевикладене
залишилося поза правовою увагою і суду апеляційної інстанції.

Що
стосується визнання судом права фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 на складання
проекту відведення земельної ділянки без обмеження строку, в продовж якого цій
особі дозволено складання проекту відведення земельної ділянки, колегія
зазначає наступне.

Статтею
15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на
захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного
законодавства. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України
кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та інтересу.

Суди
попередніх інстанцій не дослідили питання з приводу обраного позивачем способу
захисту свого порушеного права щодо визнання права позивача на складання
проекту відведення земельної ділянки без обмеження строку, в продовж якого цій
особі дозволено складання проекту відведення земельної ділянки, виходячи з
приписів Земельного кодексу України та Закону України “Про місцеве самоврядування”.

За
таких обставин ухвалені в справі судові рішення не можуть вважатися законними і
обґрунтованими.

Оскільки
передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції
не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення місцевого
господарського суду та постанова апеляційної інстанції підлягають скасуванню, а
справа -направленню на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.
При новому розгляді справи слід врахувати наведене і вирішити спір відповідно
до закону.

Враховуючи
викладене, керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, п.3 ч.1
ст.1119, 11110, ст.11111, 11112
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд
України,  -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну
скаргу задовольнити частково.

Постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду від 20.02.2008р.  та рішення господарського суду Автономної
Республіки Крим від 07.12.2007р. у справі №2-8/14531-2007 скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий
суддя                                                                      Д.Кривда

Судді
Г.Жаботина

А.Уліцький