Господарський суд
Житомирської області
__________________________________________________________________
м. Житомир, майдан Путятинський, 3/65
УХВАЛА

"14"
травня 2008 р.

Справа № 4/1373-НМ.

Господарський  суду Житомирської області у складі:

Головуючого
судді: Машевської О.П.

при
секретарі:  Адамович Ж.В.

у
присутності:

від заявника
(позивача): ОСОБА_3 -
представник за довіреністю від 24.11.2006 року.

від
заінтересованих  осіб: 1. Головний
державний виконавець ВДВС Коростенського міськуправління юстиції ОСОБА_2

2. Спільне  підприємство
"Щорсівський гранітний кар'єр" Укооппостачмашу (с. Поліське
Коростенського району - не з'явився

Розлянув у відкритому судовому засіданні скаргу
Фізичної особи-підприємця  ОСОБА_1(м.
Торез Донецької області)   на дії Головногоо  державного виконавця ВДВС Коростенського
міськуправління юстиції ОСОБА_2 у справі № 4/1373-НМ за позовом
Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1(м. Торез Донецької області) до:
Спільного підприємства "Щорсівський гранітний кар'єр"
Укооппостачмашу(с. Поліське Коростенського району) про витребування  майна з чужого незаконного володіння

14.04.2008 року
на адресу  господарського суду надійшла
скарга Фізичної   особа  - підприємця    ОСОБА_1 ( вих. № 19 від 08.04.2008 року) на
дії Головного державного виконавця ВДВС Коростенського  міськуправління юстиції ОСОБА_2 в порядку
статті 85 Закону України  "Про
виконавче провадження"  та статті
121-2 ГПК України у зв'язку з відмовою
державного виконавця відкрити виконавче провадження з посиланням на  п.7 статті 26 Закону України "Про
виконавче провадження", про що винесено постанову від 25.03.2008 року.

Оскільки
висновок державного виконавця про відсутність в наказі господарського суду №
4/1373-НМ вказівки на проведення будь-яких виконавчих  дій, а саме про зобов'язання боржника вчинити
певні дії не відповідає дійсності та порушує принципи  неупередженості та законності  при виконанні
судових рішень , закріплені  в ч.1
ст. 5 та ч.1 ст.7 Закону України "Про виконавче провадження" та
кореспондують  зі ст. 24 цього Закону
"Прийняття виконавчого документа до виконання", заявник просить
скасувати  постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
25.03.2008 року та зобов'язати державного виконавця  винести постанову про відкриття виконавчого
провадження по виконанню наказу господарського суду.

У відзиві на
скаргу № 10479 від 12.05.2008 року
державний виконавець   не
погоджується з доводами заявника з тих самих підстав, що викладені у  постанові
про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання
наказу  № 4/1373-НМ. Просить відхилити
скаргу  на дії державного виконавця.

У судовому  засіданні
представник заявника вимоги скарги підтримав у повному обсязі, вважає
дії органу виконавчої служби незаконними та такими, що порушують право позивача
на своєчасне, належне виконання рішення суду та відновлення порушеного права.

Головний державний виконавець  ВДВС Коростенського  міськуправління юстиції ОСОБА_2 проти вимог
скарги заперечив  та  додатково
надав усні пояснення на підтвердження
своєї правової позиції з посиланням на
статтю  76  Закону України "Про виконавче
провадження" , а саме вважає, що відсутність  у тексті
наказу господарського суду терміну "зобов'язати", який
міститься  у резолютивній частині рішення
господарського суду виключає можливість примусового його виконання державним
виконавцем.

Відповідачем у справі відзиву на
скаргу не подано, явку уповноваженого представника не забезпечено, про причини
невиконання  вимог  ухвал суду від 16.04.2008 року та 25.04.2008
року господарський суд не повідомив.

Заслухавши  пояснення
представника  заявника та
Головного державного виконавця   ВДВС
Коростенського  міськуправління юстиції
ОСОБА_2дослідивши  матеріали  справи та
скарги, господарський  суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням  господарського суду від 14.02.2008 року
задоволено позов  Фізичної особи-
підприємця ОСОБА_1(м. Торез Донецької області) та зобов'язано  Спільне підприємство Щорсівський гранітний
кар'єр Укооппостачмашу (с.Поліське Коростенського району) повернути позивачу
індивідуально - визначене  майно на суму
50000грн.

Зокрема, п.2
резолютивної  частини  рішення господарського суду  від 14.02.2008 року викладено в наступній
редакції:

"2.
Зобов'язати Спільне підприємство Щорсівський гранітний кар'єр Укооппостачмашу
(Житомирська область, Коростенський район, с.Поліське; )
повернути Приватному підприємцю ОСОБА_1(АДРЕСА_1; ідент.номер НОМЕР_1) майно на
суму 50000грн., а саме: (далі - по тексту)".

На виконання
рішення господарського суду видано  два
накази №4/1373-НМ від 04.03.2008 року про стягнення  з відповідача 618 грн.  витрат на сплату державного мита та
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та про повернення
позивачу  індивідуально -
визначеного  майна  на суму 50 000,00 грн.

Зокрема, як
свідчить зміст наказу господарського суду
№4/1373-НМ від 04.03.2008 року  в
частині повернення   позивачу
індивідуально - визначеного   майна на
суму 50000грн., резолютивну частину рішення господарського суду від  14.02.2008 року викладено в наступній
редакції:

"Спільному
підприємству Щорсівський гранітний кар'єр Укоопостачу (Житомирська область,
Коростенський район, с. Поліське; ) повернути Приватному підприємцю ОСОБА_1(АДРЕСА_1;
ідент. номер НОМЕР_1) майно на суму 50000 грн., а саме: ( далі - по
тексту)".

Як вказує у
скарзі Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, обидва накази господарського суду
разом із заявою про відкриття виконавчого провадження надіслані на адресу
Відділу державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного  управління
юстиції.

Однак
03.04.2008 року на його адресу надійшла постанова (серії ВП № 6776443 ) від
25.03.2008 року про відмову у відкритті виконавчого провадження  ( відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документа), а саме наказу господарського суду №4/1373-НМ  від 04.03.2008 року про повернення позивачу  індивідуально - визначеного  майна
на суму 50 000,00 грн. за підписом
Головного  державного  виконавець
ВДВС Коростенського
міськуправління юстиції ОСОБА_2 разом з оригіналом цього наказу .

Як свідчить
зміст постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження  від 25.03.2008 року, остання винесена
державним виконавцем  у зв'язку з
встановленням у процесі проведеної перевірки відсутності   вказівки у виконавчому документі на
проведення будь-яких виконавчих дій, а саме про зобов'язання боржника вчинити
певні дії.

Правовою
підставою для прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови
вказано  п.7 ст.26 Закону України
"Про виконавче провадження", яка передбачає відмову у відкритті
виконавчого провадження за наявності інших обставин, передбачених законом, які
виключають здійснення виконавчого провадження.

По суті висновку, викладеного у
мотивувальній частині оскаржуваної постанови державним виконавцем  надано усні пояснення у судовому засіданні, а
саме  зазначено, що   у наказі господарського суду  № 4/1373 -НМ від 04.03.20908 року  резолютивна частина рішення   викладена інакше, як в оригіналі рішення
господарського суду  від 14.02.2008 року,
тобто не містить терміну "зобов'язати" боржника повернути  майно стягувачу, а відтак, виключає  примусове виконання  рішення суду
органами державної виконавчої служби.

На думку державного виконавця, змінена
редакційно  резолютивна  частина рішення господарського суду у наказі
на його примусове виконання дає підстави
вважати,  що  для виконання рішення господарського суду від
14.02.2008 року боржник зобов'язаний
особисто  вчинити  певні
дії, а саме, повернути стягувачеві
визначене у наказі господарського суду майно, без проведення будь-яких
виконавчих  дій органами державної
виконавчої служби.

Заслухавши
доводи,  міркування та пояснення
учасників судового процесу та на підставі встановлених   обставин по суті скарги, господарський суд
прийшов до висновку, що доводи заявника
є правомірними, а відтак скарга на дії державного виконавця  підлягає задоволенню,   виходячи
з наступного.

Відповідно до
ч.5 ст.124 Конституції  України судові
рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на
всій території України.

Статтею  115 Господарського процесуального кодексу
України встановлено:  рішення,  ухвали, постанови господарського суду, що
набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються
у порядку, встановленому  Законом України
"Про виконавче провадження".

Згідно з
вимогами статті  1 Закону України
"Про виконавче провадження" (далі - Закон № 606-XIV) , виконавче
провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових
осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень
судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у
спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших
законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Відповідно
до  статті   3
Закону  № 606-XIV примусове
виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі
виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема, на підставі  судових
наказів.

Стаття 19
Закону №  606-XIV  встановлює
загальні вимоги   до всіх
виконавчих    документів, однак містить
застереження про можливість встановлення
Законом  інших  додаткових
вимог до  виконавчих  документів.

Відповідно до чинної редакції ч.1 статті
117  ГПК України наказ господарського
суду має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим саме
Законом України  "Про виконавче
провадження".

У числі загальних вимог, яким повинен
відповідати виконавчий    документ,
стаття 19 №  606-XIV вказує на наявність
у ньому  резолютивної частини рішення.

Глава
3 Закону №  606-XIV регламентує
порядок відкриття виконавчого провадження, і зокрема у статті 24 визначено  обов'язок
державного  виконавця   прийняти
до   виконання виконавчий  документ
і  відкрити  виконавче провадження,  якщо не закінчився строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання і цей
документ  відповідає  вимогам,
передбаченим  цим Законом, та

пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за належним
місцем  виконання  рішення.

Таким чином, наведена  норма Закону №  606-XIV
визначає підстави, за яких можливе прийняття державним виконавцем   протилежного висновку, ніж  винесення
постанови про відкриття виконавчого провадження, а саме про відмову  у його відкритті.

Зокрема, як свідчить зміст статті  26 Закону №
606-XIV у числі обставин, що зумовлюють відмову у відкритті виконавчого
провадження зазначені ті, про які йдеться у статті 24 Закону №  606-XIV ( п.п. 1,2,4,6 частини 1 статті), а
також визначені додаткові обставини ( п.п. 3, 5, 7 частини 1 статті ).

При цьому, пункт 7 ч.1 статті 26  Закону №
606-XIV вказує на те, що  законом
можуть бути визначені  також інші   обставини,
які виключатимуть  здійснення
виконавчого провадження.

Як встановлено судом, відмовляючи  у відкритті виконавчого провадження  державний виконавець  виходив з того, що у наказі № 4/1373 не
передбачено проведення будь-яких
виконавчих дій, а саме не вказано про зобов'язання  боржника вчинити певні дії. Оскільки встановлені
ним обставини за своїм змістом не підпадали під обставини, визначені пунктами
1-6 ч.1 статті  26 Закону, як
правову  підставу для відмови у відкритті
виконавчого провадження ним  вказано
пункт 7 частини 1 цієї статті.

Господарський суд не погоджується з
таким висновком державного  виконавця, а
також з  його  доводами,
викладеними як у відзиві на скаргу, так і в усних  поясненнях на неї, оскільки вони не
грунтуються на Законі №  606-XIV та прямо
йому суперечать.

Насамперед, господарський суд вказує
на те, що пункт 7 ч.1 статті 26  Закону
№  606-XIV підлягає застосуванню виключно
сукупно з іншою правовою нормою, чи то самого Закону  №
606-XIV, чи іншого  чинного
закону, яка визначає обставини, які виключають здійснення виконавчого
провадження. Наведене свідчить, що
праву  стягувача на виконання  судового рішення може стати  на заваді лише та обставина,  яка прямо передбачена законом.

Зокрема, про одну із таких обставин
звернуто увагу у Постанові Пленуму Верховного Суду України від    26.12.2003
N 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення,   дії або бездіяльність органів і посадових
осіб державної виконавчої служби та звернень учасників   виконавчого провадження", і зокрема,
такою обставиною є звернення  стягувача   за
виконанням   рішення   Міжнародного
комерційного арбітражного
суду   при  Торгово-промисловій  палаті
України  з порушенням вимог    статей
35,    36    Закону
України   від 24 лютого  1994 р.
N  4002-XII  "Про
міжнародний комерційний
арбітраж"  щодо  попереднього
звернення стягувача до компетентного суду з клопотанням про визнання й
виконання  рішення названого третейського
суду.

Однак, як свідчить зміст   оскаржуваної постанови, державним виконавцем
довільно застосовано пункт 7  ч.1  статті 26
Закону №  606-XIV до
виконавчого  документу господарського
суду.

В свою чергу, у  статті 28 Закону №  606-XIV
визначене право державного виконавця звернутися  до суду,
який  видав  виконавчий документ  із заявою про роз'яснення відповідного  рішення
чи змісту документа, у разі якщо
резолютивна   частина  рішення,
викладена  у виконавчому  документі,
є  незрозумілою.

Таким чином,  органом, компетентним   роз'яснювати
(тлумачити) резолютивну частину рішення є суд, який видав виконавчий
документ, і відповідно до закону роз'яснення судом здійснюється саме
змісту  цієї частини рішення, а не
виконавчого документу, у якому вона відтворена з редакційною  зміною.

У разі, якщо ця редакційна зміна перешкоджатиме
примусовому виконанню рішення, стягувач не позбавлений права в порядку статті
117 ГПК України  звернутися до
господарського суду, який видав наказ, виправити помилку, допущену при  його оформленні або видачі , зокрема шляхом
відтворення  тексту резолютивної частини
рішення.

Як встановлено господарським судом,
державний  виконавець не заперечує тієї
обставини, що йому була відома резолютивна частина рішення, у якій
господарським судом  вжито термін "
зобов'язати", однак відсутність якого
у виконавчому документі, створила зазначену спірну ситуацію. Більше
того,  господарський суд  звертає увагу, що у статті 24  №
606-XIV зазначено, що  в постанові
про відкриття виконавчого провадження
державний  виконавець встановлює
строк для добровільного виконання саме
рішення,  а не виконавчого
документу.

Доводи державного виконавця про те,
що редакційно змінена резолютивна частина рішення у виконавчому наказі призвела
до  того, що вирішений в судовому  порядку майновий спір  про повернення майна став немайновим
спором  на кшталт  спорів про виселення  , вселення,
примусовий  обмін тощо, коли  боржник зобов'язаний   особисто
вчинити  певні  дії
або  утриматися від їх вчинення, в
даному випадку, особисто передати спірне майно стягувачу, а відтак, участь
державного виконавця виключається,  є
безпідставними, насамперед тому, що незалежно від категорії  спору, вирішеного в судовому  порядку
рішення суду є обов'язковим до виконання
боржником у добровільному порядку, і лише у разі порушення цього
обов'язку, рішення виконується у примусового порядку. Порядок виконання  рішень у немайнових спорах визначений главою
3 Закону №  606-XIV, що є додатковим
підтвердженням безпідставності позиції державного виконавця.

Згідно з
вимогами статті 5 Закону України "Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень,
встановлених  Законом про який йдеться,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії, а саме здійснювати
необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання, у спосіб і порядок, визначені виконавчим
документом.

Господарським  судом враховується,  що відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції
України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист
прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована  Верховною Радою України (Закон України від
17.07.97 № 475/97-ВР).  Юрисдикція Європейського
суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та
застосування Конвенції.

Пункт  1 ст. 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право
на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав
та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд",
одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з
цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система
договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову
силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Стаття 6 Конвенції детально описує
процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий,
публічний і швидкий розгляд, та, водночас, передбачає виконання судових рішень,
оскільки якщо вбачати у ст. 6 тільки проголошення доступу до судового органу та
права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать
принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати,
ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого
будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "суду"
("Горнсбі проти Греції", рішення від 19.03.97, 1997-II, р. 510, §
40).

Враховуючи вище викладене,  відмовляючи у відкритті виконавчого
провадження,    державний  виконавець тим самим допустив  порушення одного із правових принципів,
визначених Конвенцією.

Разом з тим, господарський суд
прийшов до висновку відмовити заявнику у задоволенні скарги в частині
зобов'язати державного виконавця винести постанову про відкриття виконавчого
провадження по виконанню  наказу №
4/1373-НМ, оскільки відповідно до статті 121-2 ГПК України задоволення  цієї вимоги можливе у разі доведеності  факту бездіяльності державного виконавця  щодо відкриття виконавчого провадження у
встановлені законом строки. Тоді як предметом скарги були дії державного
виконавця, які визнанні судом
неправомірними. У разі допущення державним виконавцем бездіяльності
(ухилення)  у здійсненні виконавчого
провадження, чи окремих виконавчий дій, стягувач не позбавлений права
звернутися до господарського суду з відповідною скаргою у встановлені законом
строки.

На підставі викладеного, та
керуючись  ст. ст. 33, 43, 86 та 121-2
ГПК України,   господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Визнати
неправомірними  дії Головного  державного
виконавця   ВДВС
Коростенського  міськуправління юстиції
ОСОБА_2 по винесенню  постанови про
відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті  до провадження виконавчого  документа)
серії ВП № 6776443  від 25.03.2008
року.

2.Скасувати
постанову  про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в прийнятті
до провадження виконавчого
документа) серії ВП № 6776443) від 25.03.2008 року.

3. Відмовити
заявнику у задоволенні скарги про зобов'язання
Головного  державного  виконавця
ВДВС Коростенського
міськуправління юстиції ОСОБА_2 винести
постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню  наказу № 4/1373-НМ.

Ухвалу може
бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Суддя

Друк. :

1 - у справу

2 - заявнику

3 - Головному державному
виконавцеві ВДВС Коростенського міськуправління юстиції ОСОБА_2

4 -
Спільному   підприємству   "Щорсівський гранітний
кар'єр"   Укооппостачмашу