ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2008 р.

№ 7/400/07-1/33/07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого

суддів:

Кочерової Н.О.

Рибака В.В.

Черкащенка М.М.

розглянув касаційну скаргу

приватного підприємства "Фабрика делікатесних сирів"

на постанову

від 16.01.2008

Запорізького апеляційного господарського суду

у справі

№ 7/400/07-1/33/07 господарського суду Запорізької області

за позовом

приватного підприємства "Компанія "Арагон"

до

приватного підприємства "Фабрика делікатесних сирів"

про

стягнення 4438,51 грн. основного боргу та 2000 грн. за юридичні послуги

за участю представників сторін:

від позивача не з’явилися

від відповідача не з’явилися

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2007 року приватне підприємство "Компанія "Арагон" звернулось до господарського суду з позовом до приватного підприємства "Фабрика делікатесних сирів" про стягнення 4438,51 грн. основного боргу та 2000 грн. за юридичні послуги.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідачем не виконано зобов’язання щодо сплати за поставлений на його адресу товар за видатковими накладними № РН-154, РН-155, РН-156 на загальну суму 4438,51 грн., що також підтверджується довіреністю ЯНУ № 799549 від 25 травня 2007 року.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 15.11.07 року (суддя Немченко О.І.) позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з приватного підприємства "Фабрика делікатесних сирів" на користь приватного підприємства "Компанія "Арагон" 4438,51 грн. основного боргу та 147,10 грн. судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Доповідач: Кочерова Н.О.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 16.01.2008 року (судді: Хуторной В.М. –головуючий, Кричмаржевський В.А., Мірошниченко М.В.) рішення залишено без змін.

Задовольняючи позов в частині стягнення основного боргу, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що відповідачем неналежно виконано зобов’язання за усною домовленістю по оплаті поставленої продукції.

В касаційній скарзі приватне підприємство "Фабрика делікатесних сирів" просить скасувати постанову апеляційного господарського суду та рішення господарського суду і прийняти нове рішення, яким відмовити в позові, посилаючись на порушення норм матеріального права.

Перевіривши повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, Вищий господарський суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого господарського суду або постанова апеляційного господарського суду прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як встановлено господарськими судами і підтверджується матеріалами справи, за усним договором купівлі-продажу приватне підприємство "Компанія "Арагон" передало приватному підприємству "Фабрика делікатесних сирів" товар (канцелярські вироби та папір) на загальну суму 4438,51 грн. в т.ч. ПДВ, про що складені видаткові накладні від 25.05.2007 року № РН-0000156, № РН-0000155, та № РН-0000154. Зазначений товар був отриманий відповідачем згідно довіреності серії ЯНУ № 799549 від 25.05.2007 року. Зважаючи на те, що приймання-передача товару супроводжувалось підписанням накладної, господарські суди дійшли правильного висновку про те, що в даному випадку між сторонами виникло майново-господарське зобов’язання, в силу якого відповідач повинен оплатити товар, а позивач має право вимагати від відповідача виконання його обов’язку відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України.

Відповідно абзацу другого ст. 175 ГК України майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

У відповідності з положеннями ст.ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Статтею 181 ГК України встановлено загальний порядок укладання господарських договорів, відповідно до якого господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограммами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладання данного виду договорів.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться.

Згідно п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Видаткові накладні не містять строку оплати за поставлений товар.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом прд’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, приватне підприємство "Компанія "Арагон" листом № 06/67-01 від 06.08.2007 року звернулося до приватного підприємства "Фабрика делікатесних сирів" з проханням погасити заборгованість в сумі 4438,51 грн. за отриманий товар (канцелярські вироби та папір). Отримання відповідачем зазначеного листа підтверджується підписом Поливанюк Т.Н. про його прийняття із зазначенням номеру та дати.

Виходячи з наведеного, господарський суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд прийшов до правильного висновку про те, що лист приватного підприємства "Компанія "Арагон" № 06/67-01 від 06.08.2007 є вимогою до боржника про сплату боргу, яка відповідає ч. 2 ст. 530 ЦК України. Тому посилання відповідача на те, що строк виконання обов’язку не наступив через відсутність претензії безпідставні.

Матеріали справи свідчать про те, що судові інстанції в порядку ст. 43 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно дослідили матеріали справи в їх сукупності і підставно застосували норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин, прийняті судові рішення відповідають матеріалам справи та вимогам закону, підстав для їх скасування не вбачається.

Доводи скаржника, викладені в касаційній скарзі, не спростовують правильного висновку суду і не заслуговують на увагу.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного підприємства "Фабрика делікатесних сирів" залишити без задоволення, а постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 16.01.2008 року та рішення господарського суду Запорізької області від 15.11.2007 року у справі № 7/400/07-1/33/07 без змін.

Головуючий           Кочерова Н. О.

Судді           Черкащенко М. М.

Рибак В. В.