ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.08                                                                                           Справа№ 22/341а

за позовом: відкритого акціонерного товариства “Львівський завод “Автонавантажувач”, м. Львів

до відповідача: Контрольно-ревізійного управління у Львівській області, м. Львів

про часткове скасування вимог.

Суддя Желік М.Б.

Секретар Дімітрова О.

Представники:

Від позивача –Фурик А.Я (довіреність №381/20 від 07.07.2008 р.)., Лепех Л.Я. (довіреність №380/20 від 07.07.2008 р., Корнєєва Т.О. (довіреність №379/20 від 07.07.2008 р.) - представники

Від відповідача –Танцюра В.А. (довіреність №13-35/3902 від 09.07.2008 р.) - представник

Суть спору: відкрите акціонерне товариство “Львівський завод “Автонавантажувач”, м. Львів, звернулось із позовом до Контрольно-ревізійного управління у Львівській області, м. Львів, про скасування п. п. 8, 9 обов’язкових вимог Контрольно-ревізійного управління у Львівській області від 19.09.2007 р. №05-15м/6011 щодо проведення коригування фінансових результатів на нараховану амортизацію в сумі 79,4 тис. грн. по основних засобах, які фактично не задіяні у виробництві; проведення коригування фінансових результатів діяльності за 2005, 2006 р.р. на безпідставно виплачену премію на суму 196,4 тис. грн. та обов’язкових платежів на суму 74,4 тис. грн.; проведення коригування фінансових результатів на суму премії 298,1 тис. грн. та сплату обов’язкових платежів на суму 112,9 тис. грн..

Ухвалою господарського суду Львівської області від 20.09.2007 р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд на 01.11.2007 р.. Розгляд справи неодноразово відкладався з мотивів, зазначених в ухвалах суду.

Представникам сторін роз’яснено їх права згідно зі ст. ст. 49, 51 КАС України. У відповідності до ст. 71 КАС України справа слухається за наявними у ній матеріалами.

Представники позивача у судових засіданнях позов підтримали з мотивів, зазначених у позовній заяві. Ствердили, зокрема, що оспорювані обов’язкові вимоги позивача суперечать законодавству, оскільки відповідно до п. 23 ПСБО №7 нарахування амортизації здійснюється протягом усього строку використання (експлуатації) об’єкта і може призупинятись лише на період його реконструкції, модернізації, добудови, дообладнання та консервації. При передачі основних засобів на зберігання амортизація нараховується. Визнавши, що позивач виплачував премії працівникам у встановлених відповідачем сумах ствердив, що такі виплати проводились на підставі п. 4.18. колективного договору на 2005-2006 р.р., який, в силу Закону України “Про колективні договори та угоди” діяв також і в І кварталі 2007 р.. Посилається також на відсутність у відповідача повноважень проводити перевірку позивача, який не отримував бюджетних коштів. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача позов заперечив з мотивів, зазначених у відзиві та додаткових запереченнях. Ствердив, зокрема, що позивач належить до суб’єктів державного сектору економіки, частка держави у статутному фонді якого становить 57,39%, а відтак відповідач має право проводити його перевірки. Вважає амортизацію, нараховану на основні засоби безпідставною, оскільки такі основні засоби не перебували у корисному використанні як такі, що не використовувались у господарській діяльності та були здані на зберігання іншим суб’єктам. Виплату премій вважає незаконною як таку, що не передбачена законодавством. В частині виплати премій керуючому санацією Лепеху Л.Я. посилається на порушення норми ст. 12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”. Просить у позові відмовити.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, оглянувши оригінали документів, що мають значення для справи, суд встановив наступне.

Відповідно до п. 1.1. статуту відкритого акціонерного товариства “Львівський завод “Автонавантажувач”, нова редакція якого була зареєстрована 10.11.2000 р., позивач заснований відповідно до рішення ДМ України №1-АТ від 05.01.1996 р. шляхом перетворення Державного підприємства “ЛАНТ” у відкрите акціонерне товариство. У відповідності до реєстру №7 власників іменних цінних паперів ВАТ “Львівський завод “Автонавантажувач” станом на 30.03.2007 р. та балансу іменних цінних паперів, за ФДМ України зареєстровано 57,389% статутного фонду, що не заперечувалось позивачем. У відповідності до ч. 2 ст. 22 ГК України, суб’єктами господарювання державного сектора економіки є суб’єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб’єкти, державна частка у статутному фонді яких перевищує п’ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб’єктів.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України, “Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні”, головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому. З врахуванням наведеного, посилання позивача про відсутність у відповідача повноважень проводити ревізії позивача, не заслуговують на увагу. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач фактично допустив відповідача до ревізії.

Як вбачається з акту від 25.07.2007 р. №05-21/24 “Про наслідки ревізії фінансово-господарської діяльності ВАТ “Львівський завод “Автонавантажувач” за період 2005-2006 р.р., 1 квартал 2007 року”, відповідач провів ревізію позивача з 03.05.2007 р. по 08.06.2007 р..

На підставі вказаного акту, відповідач 07.09.2007 р. за №05-15м/6011 “Про обов’язкові вимоги” направив позивачу ряд вимог, з яких позивач по даній справі оспорює лише вимоги під №№ 8, 9.

Зазначеними вимогами позивача зобов’язано провести коригування фінансових результатів на нараховану амортизацію в сумі 79,4 тис. грн. по основних засобах, які фактично не задіяні у виробництві, що підтверджено проведеною зустрічною звіркою взаєморозрахунків ВАТ “ЛЗА" з ЗАТ Автонаванатажувач" (п. 8) та коригування фінансових результатів діяльності за 2005.2006 р. на безпідставно виплачену премію на загальну суму 196,4 тис. грн. та обов'язкових платежів на суму 74,4 тис. грн., всього на суму 270,7 тис. грн. Також, враховуючи безпідставно виплачену премію у 1 кварталі 2007 р. (без наказу на виплату, розрахунків, без колективного договору) на загальну суму 298,1 тис. грн. та сплату обов'язкових платежів 112,9 тис. грн., всього на суму 411,0 тис. грн., позивача зобовязано провести корегування фінансових результатів (п. 9).

Відповідач посилається на встановлення проведеною ревізією фінансово - господарської діяльності ВАТ «Львівський завод “.Автонавантажувач" завищення фактичних витрат внаслідок виплати премій працівникам ВАТ "ЛЗА" на загальну суму 555,5 тис. грн. та відповідних обов'язкових платежів на загальну суму 210,31 тис. грн..

З матеріалів справи вбачається та позивачем визнається, що у 2005 р. позивачем були виплачені премії на суму 47,4 тис. грн. У зв’язку із цим позивач поніс додаткові витрати по сплаті обов'язкових платежів на суму 17,96 тис. грн.. У 2006 р. позивач провів виплату премій ряду працівників на суму 149 тис. грн., а також пов’язані із цим витрати в сумі 56,4 тис. грн.. У І кв. 2007 р. позивач виплатив премії в сумі 298,1 тис. грн. та витрати при сплаті обов'язкових платежів 112,87 тис. грн.

При цьому, відповідач посилається на порушення вимог ст. 15 Закону України “Про оплату праці”, відсутність колективного договору у 2007 р. та суперечність цих виплат колективному договору, який діяв у 2005 –2006 р.р..

Згідно із ст. 2 Закону України “Про оплату праці”, до структури заробітної плати включається окрім основної заробітної плати також додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій) й інші заохочувальні та компенсаційні виплати (виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми). У відповідності до ч. 1 ст. 15 Закону України “Про оплату праці”, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

На ВАТ “Львівський завод “Автонавантажувач” на 2005 –2006 роки був укладений колективний договір між адміністрацією (керуючим санацією) та профспілковим комітетом, який зареєстрований управлінням праці та соціального захисту Львівської міської ради №328 від 31.05.2005 р.. У відповідності до п. п. 4.17 (з врахуванням змін та доповнень від 15.02.2006 р.), 4.18 колективного договору, для матеріальної зацікавленості працівників у збільшенні обсягів виконуваних робіт, скороченні термінів їх виконання, проводиться преміювання працівників згідно з “Положенням про преміюванням працівників ВАТ “ЛЗА” (додаток №5). Працівники та інші особи, задіяні у виконанні завдань по реалізації Плану санації ВАТ “ЛЗА” в разі невиплати щомісячної премії в розмірі 100% від посадового окладу при наявності фінансової можливості можуть преміюватись одноразовою премією в кінці року до 12-ти посадових окладів. Крім того, погоджено здійснювати преміювання працівників підприємства і інших осіб, які задіяні у судових справах (пов’язаних зі зменшенням дебіторської і кредиторської заборгованості) у розмірі до 3% від виграної суми. Враховуючи, що спірні відносини врегульовані основним змістом колективного договорупосилання відповідача на ненадання для перевірки додатку №5 до колективного договору не заслуговують на увагу.

З розпоряджень по підприємству, платіжних відомостей та пояснень сторін вбачається, що зазначені відповідачем виплати премій, правомірність яких заперечується відповідачем, були фактично проведені, спору щодо сум виплат між сторонами не має.

Посилання відповідача на відсутність підстав для виплати премій у 2007 р. внаслідок не укладення сторонами у 2007 р. колективного договору, не приймається до уваги як таке, що суперечить законодавству. Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України “Про колективні договори та угоди”, колективний договір, угода набирають чинності з дня їх підписання представниками сторін або з дня, зазначеного у колективному договорі, угоді. Після закінчення строку дії колективний договір продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний, якщо інше не передбачено договором.

Матеріалами справи підтверджується твердження відповідача про те, що серед премійованих осіб значиться керуючий санацією Лепех Л.Я.. Так, в ході ревізії встановлено, що керуючому санацією Лепеху Л.Я. було нараховано виплати на загальну суму 61,0 тис. грн. (з яких у 2005 р. -13,0 тис. грн., у 2006 р. - 48,0 тис. грн.), в результаті чого збільшились адміністративні витрати по нарахуванню та сплаті обов'язкових платежів на суму 23,1 тис. грн. (у т.ч. у 2005 р. - 4,9тис. грн., у 2006 р.- 18,2 тис. грн.).

Однак, посилання відповідача на ту обставину, що керуючий санацією вправі одержувати лише ту винагороду, яка встановлена ухвалою господарського суду Львівської області від 18.07.2005 р. на підставі Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, не заслуговує на увагу. Як випливає з ч. ч. 4, 10 ст. 3-1, ст. 13 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, ними передбачено право отримання винагороди в розмірі та порядку, передбаченому цим законом лише за надання послуг арбітражного керуючого. Зокрема, оплата послуг, відшкодування витрат арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) у зв'язку з виконанням ним своїх обов'язків здійснюються в порядку, встановленому цим Законом, за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, або за рахунок коштів кредиторів чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника. Однак, зазначені норми не забороняють отримання особою, яка виконує функції керуючого санацією, коштів з інших підстав і за виконання інших функцій. Також, зазначені норми не регулюють питань преміювання.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, розпоряджень по підприємству, кошти, які були отримані Лепех Л.Я., носили характер премії за відповідні досягнення, а не за виконання функцій керуючого санацією, що не суперечить закону.

Враховуючи, що підставність виплати працівникам відповідних премій на підставі п. 4.18. підтверджується відповідними судовими рішеннями по справах, участь у яких вони приймали, відповідач не надав жодного доказу безпідставності преміювання вказаних працівників та не довів суперечність закону такого преміювання на підставі колективного договору, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову у цій частині.

Відповідач також посилається на передачу позивачем ряду основних засобів на відповідальне зберігання іншим суб’єктам і вказане твердження підтверджується матеріалами справи, зокрема, матеріалами зустрічних перевірок, договорами, актами та визнається позивачем. При цьому, проведеними зустрічними звірками встановлено, що основні засоби, які знаходяться на відповідальному зберіганні, розкомплектовані, передані на зберігання іншим юридичним особам без погодження з власником ВАТ «ЛЗА», демонтовані та складовані таким чином, що не перебувають на корисному використанні. З цієї підстави відповідач вважає відсутнім корисне їх використання, а амортизаційні відрахування щодо цих основних засобів –такими, що проведені безпідставно, із порушенням п. 23 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку “7 "Основні засоби, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 р. № 92. Як наслідок, ВАТ «ЛЗА»віднесело на виграти амортизацію основних засобів у 1 кварталі 2007р. на загальну суму 79,4 тис. грн., що відповідач вважає безпідставним.

Суперечностей у сторін з приводу зазначених фактів немає. Позивач стверджує про правомірне нарахування амортизації навіть за даних обставин.

У відповідності до п. 22 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку “7 "Основні засоби, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 р. № 92, об'єктом амортизації є вартість основних засобів (окрім вартості землі і незавершених капітальних інвестицій). Амортизація - систематичний розподіл вартості, яка амортизується, необоротних активів протягом строку їх корисного використання (експлуатації) (п. 4).

У відповідності до п. 23, нарахування амортизації здійснюється протягом строку корисного використання (експлуатації) об'єкта, який встановлюється підприємством при визнанні цього об'єкта активом (при зарахуванні на баланс). Нарахування амортизації відповідно до вказаного пункту призупиняється лише на період його реконструкції, модернізації, добудови, дообладнання та консервації.

Посилання відповідача на те, що відповідно до п. 24 при визначенні строку корисного використання (експлуатації) слід ураховувати очікуване використання об'єкта підприємством з урахуванням його потужності або продуктивності; фізичний та моральний знос, що передбачається; правові або інші обмеження щодо строків використання об'єкта та інші фактори, не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до п. 23 Положення, п. 24 Наказу міністерства фінансів України №561 від 30.09.2003 р. “Про затвердження Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів”, строк корисного використання визначається підприємством самостійно. Відповідачу не надано повноважень перевіряти доцільність та підставність визначення позивачем строку корисного використання основних засобів, який, окрім іншого, визначається лише орієнтовно - це лише очікуваний період часу, протягом якого основні засоби будуть використовуватися підприємством або з їх використанням буде виготовлено (виконано) очікуваний підприємством обсяг продукції (робіт, послуг) (п. 10 Наказу міністерства фінансів України №561 від 30.09.2003 р.).

Згідно із ч. 1 ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється будь-яка діяльність суб’єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. При цьому, така діяльність може здійснюватись як підприємницька, так і як некомерційна господарська діяльність. З врахуванням наведеного, позивачем укладені договори на зберігання основних засобів в межах його господарської діяльності.

З наведених норм вбачається, що підставою для призупинення нарахування амортизації є лише проведення реконструкції, модернізації, добудови, дообладнання та консервації основних засобів. Однак, доказів проведення таких дій із відповідним майном суду не надано. З пояснень сторін вбачається, що накази про консервацію, модернізацію тощо основних засобів не видавались. З урахуванням наведеного, наявність підстав, із яким законодавство пов’язує необхідність призупинення нарахування амортизації, не була доведена суду у встановленому порядку належними доказами.

Крім цього, суд враховує, що аудиторськими висновками, матеріалами податкової перевірки позивача за відповідний період, порушень вимог законодавства, на які посилається відповідач, також виявлено не було.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно, у зв’язку із безпідставністю нарахування відповідачем основного платежу з податку на додану вартість, відповідачем безпідставно нараховані і суми штрафних (фінансових) санкцій.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 162 КАС України, суд вправі постановою визнати протиправним рішення суб’єкта владних повноважень чи окремі його положення, дії чи бездіяльність і скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення. Суд також може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод чи інтересів суб’єкта у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб’єктів владних повноважень. Згідно зі ст. 20 ГК України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання. Кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема, шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судові витрат покладаються на відповідача. Клопотання в порядку ст. 89 КАС України суду не подавались.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 69-71, 86, 161-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Скасувати пункти 8 та 9 обов’язкових вимог Контрольно-ревізійного управління у Львівській області, зазначені в листі “Про обов’язкові вимоги” від 19.09.2007 р. №05-15м/6011.

3.          Стягнути з Контрольно-ревізійного управління у Львівській області на користь відкритого акціонерного товариства “Львівський завод “Автонавантажувач” 3,40 грн. судового збору.

4.          Постанова набирає законної сили у відповідності із ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена у порядку і строки, передбачені ст. 186 КАС України.

Суддя