донецький апеляційний
господарський суд
Постанова

Іменем України

23.04.2008
р.
справа №38/328

Донецький
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Діброви  Г.І.

суддів

Стойка  О.В. , Шевкової  Т.А.

за
участю представників сторін:

від
позивача:

ОСОБА_1
- адвокат (по дов.),

від
відповідача:

ОСОБА_2
(по дов.) ОСОБА_3 - особисто,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4 АДРЕСА_1

на
рішення господарського суду

Донецької області

від

15.02.2008
року

по
справі

№38/328
(Радіонова О.О.)

за
позовом

Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4 АДРЕСА_1

доФізичної особи - підприємця ОСОБА_3
АДРЕСА_1

про

стягнення
4405грн.

В С Т А Н О В И В:

Позивач,
Фізична особа -підприємець ОСОБА_4 АДРЕСА_1, звернувся до господарського суду з
позовом до Фізичної особи -підприємця ОСОБА_3 АДРЕСА_1 про стягнення
заборгованості за договором абонентського обслуговування від 10.06.2007р. в
розмірі 3405грн. та суми компенсації за моральну шкоду у розмірі 1000грн.

У
ході розгляду справи, позивач уточнював та доповнював  свої позовні вимоги, останньою заявою від
06.02.2008року просив суд визнати за позивачем право вимоги належного виконання
договору  абонентського обслуговування
від 10.06.2007р. та стягнути з відповідача: заборгованість у сумі щотижневої
абонентської  плати за період з
10.06.2007р. по 26.10.2007р. в сумі 225грн.; заборгованість по щотижневій
сплаті за надання інформації за період з
10.06.2007р. по 26.10.2007р. у розмірі 1590грн.00коп.; суму штрафних
санкцій відповідно до договору п. 5.4 Договору у розмірі 1500грн.; суму
компенсації за немайнову шкоду, яка спричинена діловій репутації, неналежним
виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань по  договору в сумі 1000грн., а всього у сумі
4315грн. Також просить  стягнути з
відповідача  суму сплачених позивачем
судових витрат по справі, а саме: державного
мита та витрат на ІТЗ у сумі 220грн., витрати за надання правової  допомоги адвокату по  справі у розмірі 1500грн., всього  у сумі 1720грн. (т.2 а.с.3-4).

Рішенням  господарського суду Донецької області  від
15.02.2008 року  у справі №38/328,
ухваленим суддею Радіоновою О.О.,  у
задоволенні позовних вимог відмовлено у зв'язку з недоведеністю.

Не
погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до апеляційного суду зі
скаргою, в якій просить  рішення суду
скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування скарги зроблено посилання на те, що судом при винесенні рішення
порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідач
вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а скаргу такою, що не підлягає
задоволенню.

Розпорядженням
заступника голови Донецького апеляційного господарського суду була змінена
судова колегія для розгляду апеляційної скарги.

Відповідно
до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду
справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний
господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє
законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному
обсязі.

Заслухавши
пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Господарським
судом Донецької області встановлено, що 10.06.2007р. між Приватним підприємцем
ОСОБА_4 (за договором -диспетчер, далі -позивач) та Приватним підприємцем ОСОБА_3
(за договором -абонент, далі -відповідач)
укладений договір абонентського обслуговування, за умовами якого
диспетчер робить реєстрацію особи у якості абоненту своєї мережі, після чого
абонент отримує від диспетчера інформацію про отримані   на зареєстрований номер диспетчера   “0-75” замовлення (виклики) осіб, які
бажають скористуватися послугами перевізника (таксі). За реєстрацію у мережі та
надання вказаної інформації абонент здійснює оплату диспетчеру у порядку і на
умовах, передбачених діючим договором (пункт 1.1 договору).

За
своєю правовою природою даний договір є договором про надання послуг та
підпадає під правове регулювання глави 63 Цивільного кодексу   України.

Відповідно
до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не
встановлено договором.

Частиною
1 ст. 903 Цивільного кодексу   України
встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що
встановлені договором.

Розділом  2 договору передбачена сума та порядок
здійснення розрахунків та встановлено, що абонент щотижня сплачує диспетчеру за
абонентське обслуговування -15грн. Оплата вноситься кожну суботу до 15-00.
Оплата виконується щотижня, кожну суботу до 15-00, сумарно за інформацію про
всі замовлення за тиждень, надані абоненту диспетчером,  але не менш ніж 95грн. за тиждень (незалежно
від того, користувався абонент послугами диспетчера або ні). Абонентська плата
сплачується до дати припинення дії або розірвання даного договору (пункти  2.3 ,2.4, 2.5).

Розділом
3 передбачено, що договір вступає у законну силу з моменту підписання сторонами
та діє один рік. У випадку, якщо за місяць до дати закінчення дії договору
жодна із сторін не надасть письмову заяву про його розірвання у встановлений
п.3.1 строк, діючий договір вважається пролонгованим на тих самих умовах та на
той же період.

Відповідно
до п.6.3 договору, діючий договір може бути розірваний достроково за
ініціативою абонента не раніше ніж через 6 місяців з моменту його підписання.

Під
час розгляду справи, суд першої інстанції правомірно встановив, що оригінал
договору підписано обома сторонами в добровільному порядку, завірено печатками
підприємств без заперечень та зауважень, тому судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про укладення сторонами договору, що є
підставою позову.

Як
вказує позивач,  відповідач свої
зобов'язання  за договором виконав
частково, оплатив лише 405грн. З липня 2007року фактично припинив виконувати  свої договірні обов'язки, остання абонентська
плата була внесена за період з 14.07.2007 по 20.07.2007р. у розмірі 82,3грн.
Оскільки відповідач не розрахувався перед позивачем за договором абонентського
обслуговування, 04.10.2007р. позивачем була направлена претензія, яка
залишена  без реагування. (т.1 а.с.16).
Відтак, на думку позивача, за
відповідачем виникла заборгованість у сумі 1815грн., а саме: абонентська
плата за період з 10.06.2007р. по 26.10.2007р. -225грн., щотижнева оплата за
надання інформації за період з 10.06.2007р. по 26.10.2007р. -1590грн.

Предметом
спору у даній справі є невиконання відповідачем зобов'язань за договором
абонентського обслуговування.

Звертаючись
з позовом до суду, позивач відповідно до розділів І,У,УІІІ Господарського
процесуального кодексу  України
самостійно визначає предмет та підстави позову, які повинен довести, а суд
-вирішує спір по суті відповідно до фактичних обставин  та норм чинного законодавства за своїм
внутрішнім переконанням. Відповідно до статей 54,57 Господарського процесуального
кодексу України позивач в позовній заяві повинен викласти докази, які
підтверджують його вимоги, а також додати до заяви необхідні документи.

За
загальними правилами господарського процесу, кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Це
стосується, в першу чергу, позивача, який повинен доказати факти та обставини,
на підставі яких він будує позовні вимоги.

Як
видно із матеріалів справи, позивач обґрунтував свої позовні вимоги договором  абонентського обслуговування від
10.06.2007р., копією акту звірки розрахунків станом на 02.11.2007р. та копією
претензії від 01.10.2007р., й наполягав на стягненні боргу та штрафу.

У
відповідності до ст.34 Господарського процесуального кодексу України суд
приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вирішуючи
спір по суті заявлених вимог та, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої
інстанції  виходив з того, що  позивачем
не доведені позовні вимоги, які випливають із умов п.п.2.1, 2.4, 4.2.1
договору, а саме: відсутні докази про надання послуг, відсутність доказів
надання інформації позивачем, а також передачі грошових коштів  у відповідності до умов договору, тобто, що
обома сторонами виконувався договір в тому порядку, про який вони домовилися.

Таким
чином, суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи вважає, що суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивачем у
розумінні вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу   України не доведені належними та допустимими
доказами.

Пунктом  5.4 договору передбачена відповідальність
відповідача у вигляді штрафу у розмірі 1500грн. у випадку порушення вимог
пункту 6.3 договору, який передбачає наслідки дострокового розірвання договору
за ініціативою абонента не раніше ніж через 6 місяців з моменту його
підписання.

Як
встановлено судом першої інстанції, документів, які б свідчили про те, що
абонент достроково розірвав договір, не надано.
Договір абонентського обслуговування від 10.06.2007р. є укладеним у
відповідності до ст.638 Цивільного кодексу України. Крім того, оскільки позивач
не довів суду наявність у відповідача суми основного боргу, відсутнє і право на
додаткові вимоги.

Що  стосується
позовних вимог про стягнення компенсації за немайнову шкоду, яка нібито
спричинена діловій репутації неналежним виконанням відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором в сумі 1000грн, то судова колегія вважає, що суд
першої інстанції правомірно дійшов висновку
про їх безпідставність, оскільки дані вимоги обґрунтовані нормами
матеріального права, а саме: ст.1167 Цивільного кодексу  України,
яка передбачає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду та
входить до підрозділу „Недоговірні зобов'язання”. В даному випадку, позовні
вимоги заявлені на підставі договору абонентського обслуговування від
10.06.2007р.

Оскільки
судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні позовних вимог, то,
відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу  України, господарський суд Донецької області
обґрунтовано відмовив у відшкодуванні понесених позивачем судових витрат, в
тому числі і витрат по оплаті послуг адвоката.

З
урахуванням вищевикладеного, судова колегія
Донецького апеляційного
господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду Донецької області від 15.02.2008року
у справі №38/328 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді
всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору,
відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної
скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно
до ст.49 Господарського процесуального кодексу
України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі
покладаються на заявника скарги по справі.

Керуючись
ст.ст.33,43,49,99,101,103,105 Господарського процесуального кодексу   України, Донецький апеляційний господарський
суд, -

П
О С Т А Н О В И В:

Апеляційну
скаргу Фізичної особи -підприємця ОСОБА_4 АДРЕСА_1на рішення господарського
суду Донецької області  від  15.02.2008 року  у справі №38/328 -залишити без задоволення.

Рішення
господарського суду Донецької області
від  15.02.2008 року  у справі №38/328 -залишити без змін.

Головуючий          Г.І.
Діброва

Судді:          О.В.
Стойка

Т.А.
Шевкова

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС