ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2008 р.

№ 6/334-07-8638

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Одеській області, м. Одеса,

на рішення господарського суду Одеської області від 25.02.2008

та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 25.03.2008

зі справи № 6/334-07-8638

за позовом управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Одеській області (далі –Управління)

до Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі –Відділення АМК), м. Одеса,

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, –товариство з обмеженою відповідальністю "Охорона комплекс –Іллічівськ" (далі –Товариство), м. Іллічівськ Одеської області,

про визнання недійсним рішення,

за участю представників:

позивача –Гаврилюка С.І.,

відповідача – Москаленка Т.Г.,

третьої особи –не з’явився,

ВСТАНОВИВ:

Управління звернулося до господарського суду Одеської області з позовом про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Відділення АМК від 24.04.2007 № 15-рш "Про порушення законодавства про захист недобросовісної конкуренції та накладення штрафу" (далі - Рішення).

Рішенням названого суду від 25.02.2008 (суддя Демешин О.А.) у задоволенні позову відмовлено. Прийняте місцевим судом рішення мотивовано пропуском позивачем строків на звернення до суду, встановлених статтею 32 Закону України від 07.06.1996 № 236/96-ВР "Про захист від недобросовісної конкуренції" (далі –Закон № 236/96) та статтею 60 Закону України від 11.01.2001 № 2210-III "Про захист економічної конкуренції" (далі –Закон № 2210). При цьому суд першої інстанції зазначив, що з боку Відділення АМК мало місце неповне з’ясування обставин, які мають значення для справи, а висновки згаданого Рішення не відповідають викладеним у ньому обставинам.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.03.2008 (колегія суддів у складі: Величко Т.А. –головуючий суддя, судді Бойко Л.І., Жукова А.М.) рішення господарського суду Одеської області від 25.02.2008 зі справи скасовано та провадження у справі припинено на підставі пункту 1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України). Постанову апеляційного суду з посиланням на приписи статті 60 Закону № 2210 мотивовано тим, що пропуск Управлінням присікального двомісячного строку оскарження Рішення виключає можливість судового розгляду даного спору.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Управління просить рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів зі справи скасувати внаслідок їх прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Відзиви на касаційну скаргу не надходили.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб’єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. А згідно з частиною другою статті 4 названого Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Відповідно ж до приписів статті 60 Закону № 2210 рішення органів Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду.

У пункті 4 Інформаційного листа Верховного Суду України від 26.12.2005 № 3.2-2005 також зазначено: “Закони України можуть передбачати вирішення певних категорій публічно-правових спорів в порядку іншого судочинства (наприклад, стаття 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” встановлює, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення)”.

Отже, спір у цій справі відноситься до підвідомчості господарських судів і підлягає вирішенню за правилами ГПК України.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представників позивача та відповідача, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Місцевим господарським судом у справі встановлено, що:

- 01.03.2003 Товариством (замовник) та Управлінням (виконавець) укладено договір № М-3/484 (далі –Договір), за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання з негайного виїзду та прибуття наряду міліції охорони на об'єкти в м. Іллічівськ після отримання інформації від замовника про спрацювання сигналізації на них, встановлення причин спрацювання сигналізації шляхом обстеження об'єктів і здійснення відповідних дій наряду міліції охорони в межах наданих законодавством України;

- 10.01.2007 за згодою сторін Договір розірвано;

- Управлінням після розірвання Договору направлено контрагентам Товариства листи з інформацією про факт припинення згаданих договірних відносин;

- позивачем контрагентам Товариства надавалися проекти договорів на здійснення охорони об'єктів та зразок заяви на ім'я керівника Управління про перехід під охорону позивача;

- зазначені дії Управління призвели до того, що до Товариства почали звертатися його контрагенти з приводу розірвання договорів на охорону майна з метою переходу під охорону позивача;

- Відділення АМК за результатами перевірки скарги Товариства прийняло Рішення, яким:

·          дії Управління у вигляді розповсюдження серед клієнтів третьої особи інформації про відсутність у Товариства можливості виконувати умови договорів на охорону об'єктів, а також пропозицій щодо укладення договорів на надання послуг охорони з Управлінням визнано порушенням законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, передбаченим статтею 12 Закону № 236/96 у вигляді схилення господарюючих суб'єктів до розірвання укладених ними з Товариством договорів на охорону об'єктів;

·          відповідно до статті 21 Закону № 236/96 за вчинення зазначеного порушення на Управління накладено штраф у сумі 6 800 грн.;

- Рішення Відділення АМК не містить відомостей щодо вчинення Управлінням зазначених у ньому дій з корисливих мотивів або в інтересах третіх осіб, як не містить і відомостей щодо переваг, запропонованих Управлінням клієнтам Товариства в разі укладення договорів на охорону з позивачем;

- Управління отримало копію Рішення відповідача 24.04.2007, а з позовною заявою звернулося до місцевого суду лише 26.11.2007, тобто з пропуском тридцятиденного строку на оскарження, передбаченого статтею 32 Закону № 236/96 та двомісячного присікального строку, встановленого статтею 60 Закону № 2210;

- Управлінням подано клопотання про відновлення пропущеного строку.

Причиною подання касаційної скарги є питання щодо можливості оскарження прийнятого відповідачем Рішення поза межами двомісячного строку з дня одержання позивачем його копії.

У прийнятті судових рішень зі справи місцевий та апеляційний господарські суди виходили з того, що згідно з приписами частини першої статті 60 Закону № 2210 передбачений ними двомісячний строк оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України не може бути відновлено, а тому відповідний строк є присікальним, що виключає можливість задоволення клопотання позивача про відновлення строку на оскарження Рішення відповідача.

Водночас приписи щодо присікального характеру встановлених для оскарження строків містить лише Закон № 2210 (частина перша статті 60, частина друга статті 47), тоді як Закон № 236/96, за яким Управління було притягнуто до відповідальності, відповідних обмежень не встановлює.

Отже, передбачений статтею 32 Закону № 236/96 тридцятиденний процесуальний строк за наявності поважних причин його пропуску може бути відновлений господарським судом, про що наявне й відповідне клопотання Управління (а.с. 23-24).

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

З огляду на наведене місцевий господарський суд помилково зазначив у рішенні зі справи про неможливість задоволення згаданого клопотання позивача про відновлення пропущеного ним строку на оскарження Рішення, тоді як суд апеляційної інстанції взагалі ухилився від розгляду даного судового спору по суті та припинив провадження у справі.

При цьому фактичні причини пропуску позивачем строку на оскарження Рішення не було встановлено та досліджено ні місцевим, ані апеляційним господарськими судами.

Касаційна ж інстанція відповідно до частини другої статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Отже, попередні судові інстанції припустилися неправильного застосування приписів частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до частини першої статті 11110 ГПК України є підставою для скасування судових рішень зі справи.

З огляду на наведене справа має бути передана на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись статтями 1117, 1119 –11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Одеській області задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Одеської області від 25.02.2008 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 25.03.2008 зі справи № 6/334-07-8638 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Суддя            В.Селіваненко

Суддя            І.Бенедисюк

Суддя                                                                                            Б.Львов