ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.08                                                                                           Справа№ 3/125А

Суддя Н.Березяк при секретарі І. Торській розглянула матеріали справи

за позовом Струтинський державний спиртовий завод, с.Струтин

до відповідача-1: Державної податкової інспекції у Золочівському районі Львівської області

до відповідача-2: Управління державного казначейства у Золочівському районі

Про скасування податкового повідомлення-рішення №/1 від 14.03.2008 року та стягнення 26 445,00 грн.

За участю представників:

Від позивача: Сагатий В.Р.- представники

Від відповідача-1: Гнідець Б.Б., Пилип”юк А.М. –представники

Від відповідачва-2: не з’явився

Представникам сторін роз’яснено права та обов‘язки , передбачені ст.ст.49,51 КАС України.

Суть спору: Струтинський державний спиртовий завод звернувся з позовом до Державної податкової інспекції у Золочівському районі Львівської області до Управління державного казначейства у Золочівському районі про скасування податкового повідомлення-рішення №/1 від 14.03.2008 року та стягнення 26 445,00 грн.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задоволити позовні вимоги з мотивів наведених в позовній заяві, матеріалах справи та поясненнях, наданих в судовому засіданні.

Відповідач-1 позов заперечив з підстав і мотивів, викладених в своїх поясненнях, просив позов залишити без задоволення.

Відповідач-2 проти позову не заперечує, наголошуючи на тому, що відшкодування податку на додану вартість з бюджету здійснюється за висновками податкових органів або за рішенням суду.

Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав і мотивів, викладених в ухвалах суду.

11.08.2008 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності , встановив наступне:

Струтинський державний спиртовий завод в грудні 2006 року на підставі укладеного договору купівлі-продажу від 19.12.2006 року №12/06-7 купив у ПП Дричик С.М. товарів на суму 151134,49 грн. в тому числі з ПДВ. Тоді ж на підставі договору купівлі-продажу від 20.11.2006 року №1/11-06 у ПП Якімчук А.С. закуплено товарів на суму 596975,42 грн. в тому числі з ПДВ.

Струтинським державним спиртовим заводом задекларовано до повернення з бюджету суму бюджетного відшкодування з ПДВ за січень 2007 року в розмірі 56990,00 грн.

В квітні 2007 року ДПІ у Золочівському районі проведено планову документальну перевірку з питань дотримання вимог валютного та податкового законодавства в тому числі з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за січень 2007 року. За наслідками перевірки складено акт № 15/23-00374717 від 14.04.2007 року. На підставі даного акту відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 14 березня 2008 року №/1, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 26445,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході проведення позапланових виїзних документальних перевірок контрагентів позивача, податковою інспекцією було надіслано запити про проведення зустрічних перевірок по ланцюгах постачання з метою виконання вимог Методичних рекомендацій щодо взаємодії між підрозділами ОДПС України при організації та проведенні перевірок достовірності нарахування бюджетного відшкодування ПДВ, затвердженого наказом ДПА України від 18.08.05 №350 та наказу ДПА України №196/ДСК від 24.04.03.

На підставі одержаних відповідей відповідачем в акті перевірки зроблено висновок про порушення позивачем пп.7.7.10 п.7.7, п.7.2, пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 та п.1.8 ст.1 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.97 №168/97-ВР та завищення заявленої до відшкодування суми податку на додану вартість на 26445,00 грн. у зв’язку з тим, ПП Якимчук А.С. не є посередником, а поставником меляси є ПП „Фортуна,, ПП „Болю”, ТзОВ „Фінансовий альянс”, ТзОВ „ІБК Леку-К”, які мають ознаки фіктивних. Відповідач стверджує, що однією з обов’язкових підстав включення сум до податкового кредиту з податку на додану вартість є сплата цих сум до Державного бюджету України, а оскільки контрагентами ці суми не були сплачені, позивач неправомірно сформував податковий кредит та заявив до відшкодування ПДВ на суму 26445,00 грн.

Доводи відповідача не заслуговують на увагу суду, оскільки порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків встановлюються пунктом 7.7 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.97 №168/97-ВР в редакції Закону чинній на момент існування спірних правовідносин (надалі –Закон про ПДВ).

Згідно з пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону про ПДВ сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Таким чином, законодавець, суму бюджетного відшкодування, ставить в залежність лише від правильності визначення суми податкових зобов’язань та податкового кредиту.

Щодо норми п.1.8 ст.1 Закону про ПДВ, на яку посилається відповідач 1 у акті перевірки , слід зазначити, що нею дається загальне розуміння поняття „бюджетне відшкодування” та безпосередньо не встановлюється порядок визначення суми бюджетного відшкодування, а лише відсилає до інших норм цього Закону.

Згідно з п.1.7 ст. 1 Закону про ПДВ податковим кредитом є сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Як вбачається з акту планової перевірки від 17.04.2007 року, та акту позапланової перевірки від 19.02.2008 року, відповідачем фактично підтверджено правильність ведення Струтинським державним спиртовим заводом податкового обліку по податку на додану вартість, оскільки при перевірці правильності визначення повноти нарахування та своєчасності сплати в бюджет податку на додану вартість за грудень-січень 2007 року жодних розбіжностей не встановлено.

Таким чином, податковий кредит з податку на додану вартість позивача за вказаний період, фактично підтверджений в акті перевірки, відповідачем не заперечується, а тому судом приймається до уваги як безспірний.

Суд вважає безпідставними доводи Відповідача-1, відповідно до яких, однією з обов’язкових підстав включення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених в ціні товару, є сплата цих сум продавцем товару до Державного бюджету України.

Відповідно до положень статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки i збори в порядку i розмірах, встановлених законом. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачене законодавством (частина 1 статті 19 Конституції України).

Чинним законодавством, зокрема, й Законом про ПДВ, передбачено, що сума податку на додану вартість, включена в ціну товару, є податковим зобов’язанням продавця товару, і саме продавець товару несе обов’язок зі сплати цього податку до бюджету. Покладення такого обов’язку на покупця товару суперечить чинному законодавству.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону "Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких належить до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Не дозволяється включення до податкового кредиту, згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону, будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів у оплату вартості таких робіт (послуг).

Помилковими є доводи податкової інспекції про непідтвердження позивачем права на податковий кредит з огляду на фактичну несплату податку до бюджету іншими контрагентами позивача.

Відповідачем не надано доказів того, що на момент здійснення господарських операцій та віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, продавці не перебували в Єдиному державному реєстрі, чи не мали свідоцтво про реєстрацію платником податку на додану вартість.

За таких обставин покупець не може нести відповідальність за несплату податків продавцями.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону "Про податок на додану вартість" платник податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Платники податку, визначені у пп. "а", "в", "г", "д" п. 10.1 ст. 10, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону (п. 10.2 ст. 10 Закону).

Таким чином, як випливає з вищенаведеного, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

Стаття 19 Конституції встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та накладення штрафних санкцій.

Згідно закріпленого в Конституції України принципу індивідуалізації відповідальності, будь-яка особа не може нести відповідальність за дії третіх осіб. В даному випадку Струтинський державний спиртовий завод, яким при здійсненні господарської діяльності додержано всіх норм податкового законодавства, не зобов’язаний нести відповідальність за дії товариств, з якими не мало жодних відносин.

З урахуванням положень чинного законодавства України, практики його застосування найвищою судовою інстанцією України та обставин справи, суд дійшов висновку що позовні вимоги в частині скасування податкового повідомлення-рішення , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість, обґрунтовані і підлягають до задоволення.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення бюджетної заборгованості з ПДВ в розмірі 26445,00 грн., то слід зазначити наступне:

Положеннями п.п.7.7.4 п.7.7. ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” передбачено, що платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається в податковій декларації. При цьому платник податку в п’ятиденний термін після подання декларації податковому органу подає органу Державного казначейства України копію декларації, з відміткою податкового органу про її прийняття, для ведення реєстру. До декларації додається розрахунок суми бюджетного відшкодування.

Суд приходить до висновку, що вказані норми були повністю дотримані позивачем: декларації з ПДВ із зазначенням суми бюджетного відшкодування за січень 2007 р. були подані до податкового органу з розрахунком відшкодування.

Відповідно до п.п.7.7.1 п.7.1 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Відповідно до ч. а) пп. 7,7.2. Закону України «Про податок па додану вартість»бюджетному відшкодуванню підлягає частина від'ємного значення ПДВ (розраховане згідно з підпунктом 7.7.1), яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг).

Як вбачається з матеріалів справи, чого не заперечує сам відповідач, протягом грудня 2007 року Струтинським державним спиртовим заводом шляхом перерахування коштів на поточні рахунки фактично сплачено своїм контрагентам у ціні придбаних товарів і послуг ПДВ у сумі 56990,00грн., що підтверджується актом перевірки від 17.04.2007 року (а.с.22).

Згідно із вимогами ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти позову. В порушення зазначеної норми Відповідач не надав суду належних і допустимих доказів правомірності прийняття ним рішення та зменшення суми бюджетного відшкодування, що є підставою для задоволення позовних вимог.

З урахуванням положень чинного законодавства України, практики його застосування найвищою судовою інстанцією України та обставин справи, суд дійшов висновку що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення .

Враховуючи викладене, керуючись ст.7-9, 14, 17, 69-71, 79, 86,158-163, 167, п.п. 3, 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги задоволити .

2.Скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Золочівському районі №/1 від 14.03.2008 року про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 26445,00 грн.

3.Стягнути через Головне управління Державного казначейства України у Львівській області на користь Струтинського державного спиртового заводу (), що знаходиться за адресою Львівська область Золочівський район с.Струтин суму бюджетної заборгованості з податку на додану вартість в розмірі 26 445,00 грн.

4. Постанову може бути оскаржено в порядку, визначеному главою 1 розділу ІV КАС України.

Повний текст Постанови виготовлений та підписаний, в порядку, визначеному ч.3 ст.160 КАС України 13.08.2008р.

Суддя                                                                                                     Березяк Н.Є.