ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2008 р.

№ 45/322

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Добролюбової Т.В.,

суддів

Гоголь Т.Г.,

Швеця В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 13 грудня 2007 року

у справі

№ 45/322

господарського суду

м. Києва

за позовом

Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОП"

про

розірвання договору купівлі-продажу

за участю представників сторін від:

позивача: Осака О.В. (дов. від 12.06.07);

відповідача:Шерстюк Д.В. (дов. від 02.04.08);

Охрімчук Т.В. (дов. від 02.04.08),

ВСТАНОВИВ:

У липні 2007 року Регіональне відділення Фонду державного майна по Київській області (далі - позивач) звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОП" (далі - відповідач) про розірвання договору купівлі-продажу № 26-НБ-ЗД від 04.12.98 та повернення об'єкту приватизації "Тепличний комбінат Київської теплоелектроцентралі № 6 в управління Регіонального відділення ФДМ України по Київській області.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу № 26-НБ-ЗД в частині зобов'язання протягом трьох років добудувати об'єкт незавершеного будівництва, що в силу п. 11.3 договору та п. 5 статті 27 Закону України "Про приватизацію державного майна" є підставою для розірвання даного договору.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 23 жовтня 2007 року (суддя Кролевець О.А.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13 грудня 2007 року (колегією суддів у складі: Іваненко Я.Л., Пантелієнка В.О., Лосєва А.М.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Судові рішення мотивовані посиланнями на статті 27 Закону України "Про приватизацію державного майна", 23 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", 614 ЦК України, з зазначенням, що обов'язковою умовою для розірвання договору купівлі-продажу є вина сторони за таким договором у порушенні зобов'язання, чого в силу статей 33, 34 ГПК України позивачем не доведено.

Не погоджуючись з вказаними судовими актами, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області звернулося до Вищого господарського суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.12.07 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга обґрунтована доводами щодо порушення судами попередніх інстанцій положень статті 16 ГПК України, зі змісту якої вбачається, що справи у спорах про право власності на майно або про витребування майна з чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у користуванні майном розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна. В даному випадку оспорюваний об'єкт незавершеного будівництва - тепличний комбінат Київської теплоелектроцентралі № 6 знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, с. Погреби. Крім того, скаржник вказав, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень порушено статті 610, 651 ЦК України, в силу яких, у випадку істотного порушення умов договору однією із сторін договір може бути розірваний за вимогою іншої сторони договору в судовому порядку.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 04 грудня 1998 року між Регіональним відділення Фонду державного майна по Київській області і Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОП" було укладено договір купівлі-продажу № 26-НБ-ЗД, згідно з умовами якого (з урахуванням внесених змін та доповнень) позивач зобов'язався передати у власність відповідача об'єкт незавершеного будівництва - тепличний комбінат Київської теплоелектроцентралі №6 (ТЕЦ-6), що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський р-н, с. Погреби на земельній ділянці розміром 14,00 га (далі - об'єкт приватизації), а відповідач в свою чергу - прийняти цей об'єкт, сплатити за нього визначену ціну і добудувати об'єкт незавершеного будівництва в строк до 02.03.07 (далі - Договір).

Передачу об'єкту приватизації було оформлено Актом прийому-передачі державного майна об'єкту незавершеного будівництва від 07.12.1998.

Обов'язки покупця за договором визначені в розділі 5 Договору, серед яких: сплатити ціну продажу об'єкту; прийняти об'єкт приватизації; в місячний термін з моменту підписання договору підготувати документи та вчинити відповідні дії щодо переоформлення права забудовника на об'єкт приватизації; зареєструвати договір в місцевій раді; протягом трьох років добудувати об'єкт приватизації з можливою зміною первісного призначення; питання довгострокової оренди земельної ділянки під об'єктом приватизації вирішується покупцем з місцевими органами влади в порядку, встановленому чинним законодавством; на вимогу продавця надавати необхідні матеріали, відомості, документи щодо виконання умов договору.

Актом від 30.03.07 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області в результаті проведеної поточної перевірки виконання покупцем (відповідачем) умов Договору, встановило невиконання останнім договірних зобов'язань.

Рішенням Конституційного Суду України від 01.07.98 № 01/1501-97 (справа щодо приватизації державного майна) визначено, що положення частини п'ятої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна" регулюють наслідки невиконання умов угоди купівлі-продажу. Як окрема юридична категорія угод вони мають назву "угоди приватизації" (стаття 27 Закону) і є особливими договорами купівлі-продажу державного майна, на які поширюються також відповідні норми цивільного законодавства про угоди, якщо інше не випливає із законодавства про приватизацію. Абзацом другим цієї ж статті передбачається, що договір купівлі-продажу об'єкта приватизації містить санкції за порушення його умов як цивільно-правову відповідальність за невиконання зобов'язань.

Згідно з частинами 5, 9 статті 27 Закону України "Про приватизацію державного майна", на вимогу однієї із сторін договір купівлі-продажу може бути розірвано або визнано недійсним за рішенням суду в разі невиконання іншою стороною зобов'язань, передбачених договором купівлі-продажу, у визначені строки, при цьому приватизований об'єкт підлягає поверненню в державну власність. Дана норма кореспондується з статтею 651 ЦК України.

Між тим судами попередніх інстанцій встановлено, що земельна ділянка, на якій розташований об’єкт незавершеного будівництва, була надана ТОВ "ТОП" під будівництво тепличного комбінату Київської теплоелектроцентралі № 6, що потребувало визначення межі земельної ділянки користувачем перед продажем об’єкта. На підставі рішення 15 сесії 23 скликання Погребської сільської ради від 01.03.01 відповідачу було видано Державний акт на право постійного користування землею для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з встановленням меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

На виконання вимог положень Земельного кодексу України від 25.10.01, що набрав чинності з 01.01.02, ТОВ "ТОП" звернувся до Погребської сільської ради з метою переоформлення отриманої ним земельної ділянки шляхом її викупу, проте рішенням 21 сесії 4-го скликання "Про надання дозволу на викуп земельної ділянки тепличного комбінату ТОВ "ТОП" від 30.11.04 сільська рада відмовила у наданні дозволу на виготовлення технічної документації по відводу земельної ділянки, що перебуває на праві постійного користування у відповідача.

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.06.05 у справі № 48/7-05 за позовом ТОВ "ТОП" до Погребської сільської ради про визнання незаконним рішення 21 сесії Погребської сільської ради від 30.11.04, позовні вимоги задоволено, зобов'язано Погребську сільську раду вчинити дії, передбачені частиною 1 статті 120 ЗК України щодо вирішення питання укладення договору купівлі-продажу або оренди земельної ділянки, розташованої в с. Погреби Броварського району Київської області. На виконання вказаного рішення господарським судом видано наказ № 48/7-05 від 30.06.05. Однак, враховуючи приписи Закону України "Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо заборони продажу земель сільськогосподарського призначення до прийняття відповідних законодавчих актів", наказ Господарського суду Київської області № 48/7-05 до цього часу не виконано.

Судами обох інстанцій встановлено, що покупець вжив всіх необхідних заходів для вирішення питання відведення земельної ділянки.

Відповідно до частини 1 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання (ч. 2 ст. 614 ЦК України).

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками місцевого та апеляційного господарських судів, відповідно до яких, ТОВ "ТОП" в силу встановлених вимог вжило всіх необхідних заходів для виконання договірних зобов'язань, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для застосування до відповідача відповідальності у вигляді розірвання договору купівлі-продажу № 26-НБ-ЗД від 04.12.98.

Посилання скаржника щодо порушення судами правил підсудності не знайшли свого підтвердження.

Згідно з приписами статей 13, 15 Господарського процесуального кодексу України, підсудність справ визначається предметними та територіальними ознаками. Виняток з цього правила становить виключна підсудність справ (ст. 16 ГПК України).

Статтею 15 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні та розірванні договорів , справи у спорах про визнання договорів недійсними розглядаються господарським судом за місцезнаходженням сторони, зобов'язаної за договором здійснити на користь другої сторони певні дії, такі як: передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо. Справи у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, а також справи про визнання недійсним актів розглядаються господарським судом за місцем знаходженням відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, в позовній заяві поряд з вимогою про розірвання договору купівлі-продажу позивач заявив вимогу про повернення нерухомого майна, що є предметом купівлі-продажу. При вирішенні питання про підсудність даної справи не можуть бути застосовані норми статті 16 ГПК України щодо виключної підсудності, зокрема частини 2 зазначеної статті, оскільки між сторонами відсутній спір щодо права власності на нерухоме майно.

У зв'язку з тим, що предметом даного позову є вимога про розірвання договору купівлі-продажу та про передачу майна - об'єкту приватизації позивачу, а не право на майно, суди попередніх інстанцій дійшли до вірного висновку щодо розгляду даної справи в порядку територіальної підсудності, визначеному статтею 15 ГПК України.

Викладене свідчить про те, що приймаючи оскаржувану постанову, апеляційний суд дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною другою статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Правова оцінка обставин та достовірності доказів по справі є виключна прерогатива першої та апеляційної інстанції, а доводи позивача, що містяться в касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає постанову апеляційного господарського суду такою, що ґрунтуються на матеріалах і обставинах справи та відповідають чинному законодавству, а, отже, підстав для її скасування чи зміни не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись статтями. 1115, 1117, п.1 статті 1119, 11110 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області залишити без задоволення а постанову Київського апеляційного господарського суду від 13 грудня 2007 року - без змін.

Головуючий суддя: Добролюбова Т.В.

Гоголь Т.Г.

Судді:

Швець В.О.