ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.08                                                                                           Справа№ 15/154а

Господарський суд Львівської області у складі:

судді Костів Т.С.

при секретарі Качур Ю.

за участю представників сторін:

позивача –ХХХХХХХ - представник

відповідача –ХХХХХХХ - представник

розглянув матеріали позовної заяви відкритого акціонерного товариства “Завод “Львівсільмаш”, м. Львів, до Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, м. Львів, про скасування постанов про арешт коштів боржника від 23.04.2008 р. та зобов’язати утримуватись від винесення постанов про накладення арешту на майно (кошти) на суму, що перевищує розмір вимог по виконавчому провадженню.

Суть справи: Відкрите акціонерне товариство "Завод “Львівсільмаш" звернулось із позовною заявою до Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, м. Львів, про скасування постанов про арешт коштів боржника від 23.04.2008 р. та зобов’язати утримуватись від винесення постанов про накладення арешту на майно (кошти) на суму, що перевищує розмір вимог по виконавчому провадженню.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 16.05.2008 р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд на 10.06.2008 р.. Розгляд справи відкладався на 19.06.2008 р. з мотивів, зазначених в ухвалі від 10.06.2008 р..

Представникам сторін роз’яснено їх права згідно зі ст. ст. 49, 51 КАС України. У відповідності до ст. 71 КАС України справа слухається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві. Ствердив, зокрема, що оспорюваними постановами на виконання виконавчого документу –наказу господарського суду Львівської області від 24.12.2007 р. у справі №4/1054-4/73, було накладено арешт на кошти позивача в установах ВАТ СКБ “Дністер”, ВАТ “Райффайзен Банк Аваль”, АКБ “Київ”, ЛОФ АКБ “Укрсоцбанк” у межах суми 2298521,89 грн.. Однак, наказом господарського суду Львівської області від 24.12.2007 р. у справі №4/1054-4/73 було вирішено стягнути з позивача на користь ТзОВ “Львівсільмаш” лише 743730 грн. боргу та 7657,30 грн. судових витрат. Вважає порушеним ч. 2 ст. 55 Закону України “про виконавче провадження” та п. 5.6.2. Інструкції про проведення виконавчих дій, відповідно до яких державний виконавець може накласти арешт лише у межах суми стягнення за виконавчими документами. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача позов заперечив з мотивів, зазначених у поясненні. Визнавши, що сума стягнення за наказом господарського суду Львівської області від 24.12.2007 р. у справі №4/1054-4/73 становить лише 743730 грн. боргу та 7657,30 грн. судових витрат, повідомив про існування інших виконавчих документів, за якими загальна сума стягнень з позивача становить розмір суми накладеного арешту - 2298521,89 грн.. Просить у позові відмовити.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників, суд встановив наступне.

У відповідності до наказу господарського суду Львівської області від 24.12.2007 р. у справі №4/1054-4/73 про примусове виконання рішення, вирішено стягнути з відкритого акціонерного товариства “Завод “Львівсільмаш” на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Львівсільмаш” 743730 грн. та судові витрати: 7657,30 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Матеріалами справи, зокрема, відповідними виконавчими документами, підтверджується, що до стягнення з позивача на користь відповідних осіб підлягає загальна сума 2298521,89 грн.. Зазначена обставина сторонами не заперечувалась.

Згідно із ч. 1 ст. 49 Закону України “Про виконавче провадження”, у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень щодо одного й того самого боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат на виконавче провадження. Відповідне положення міститься і в п. 4.19.1. Інструкції про проведення виконавчих дій.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні в органі державної виконавчої служби є зведене виконавче провадження від 31.03.2006 року, до якого постановою від 23.04.2008 року також включено виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Львівської області від 24.12.2007 р. у справі №4/1054-4/73.

23.04.2008 р. були винесені оспорювані постанови про арешт коштів боржника, у відповідності до яких, на виконання наказу господарського суду Львівської області від 24.12.2007 р. у справі №4/1054-4/73 про стягнення з відкритого акціонерного товариства “Завод “Львівсільмаш” на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Львівсільмаш” 743730 грн. та судові витрати: 7657,30 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, було накладено арешт на кошти в межах суми 2298521,89 грн. у ВАТ СКБ “Дністер”, ВАТ “Райффайзен Банк Аваль”, АКБ “Київ”, ЛОФ АКБ “Укрсоцбанк”.

У відповідності до ч. 2 ст. 55 Закону України “Про виконавче провадження”, п. 5.6.2. Інструкції про проведення виконавчих дій, державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що арешт на грошові кошти був накладений у відповідності до вказаних норм в межах суми стягнення за виконавчими документами. Та обставина, що оспорювані постанови містять посилання лише на один виконавчий документ –наказ господарського суду Львівської області від 24.12.2007 р. у справі №4/1054-4/73, в світлі наявності зведеного виконавчого провадження не заслуговує на увагу. Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до ст. 7 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Згідно із ч. 2 ст. 20 ГК України, ст. 21 ЦК України, права та інтереси можуть захищатись шляхом, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів місцевого самоврядування, якщо вони суперечать законодавству, порушують права або інтереси інших осіб.

Крім того, вимога до відповідача утримуватись від винесення постанов про накладення арешту на майно (кошти) на суму, що перевищує розмір вимог по виконавчому провадженню, носить загальний характер та заявлена на майбутнє, без доказів намагання відповідача у майбутньому допустити таке порушення. У відповідності до ст. 15 ЦК України, цивільні права підлягають захисту лише у випадку їх порушення, невизнання, або оспорювання.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити. Судові витрати покладаються на позивача. Керуючись ст.ст. 2, 11, 69-71, 86, 161-163, 245-247, 252, 253 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          У позові відмовити повністю.

2.          Постанова набирає законної сили у відповідності із ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена у порядку і строки, передбачені ст. 186 КАС України.

Суддя