ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2008 р.

№
02/114-38

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого

Грейц
К.В.,

суддів
:

Бакуліної
С.В., Глос О.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні матеріали  касаційної
скарги

Приватного
підприємця ОСОБА_1

на
постанову

від
26.02.2008 року Львівського апеляційного господарського суду

у
справі

№
02/114-38

господарського
суду

Волинської
області

за
позовом

Відкритого
акціонерного товариства “АТП 10706”

до

ПП
ОСОБА_1

про

стягнення
9 379,57 грн.

та за
зустрічним позовом

ПП
ОСОБА_1

до

ВАТ “АТП
10706”

про

визнання
недійсним договору “Про надання послуг по керуванню транспортними засобами”
від 30.01.2006 року

в
судовому засіданні взяли участь представники :

від
позивача:

не
з'явились

від
відповідача:

не
з'явились

В С Т А Н О В И В:

Рішенням
Господарського суду Волинської області (суддя Костюк С.В.) від 21.12.2007 року,
залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду
(головуючий суддя -Мельник Г.І., судді -Новосад Д.Ф., Михалюк О.В.) від
26.02.2008 року, у справі № 02/114-38 відмовлено в задоволенні зустрічного
позову підприємця ОСОБА_1 до ВАТ “АТП 10706” про визнання недійсним договору
“Про надання послуг по керуванню транспортними засобами” від 30.01.2006 року;
первісний позов задоволено; стягнуто з підприємця ОСОБА_1 на користь ВАТ “АТП
10706” 9379,57 грн. заборгованості, а також судові витрати по справі 102,00
грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

В
касаційній скарзі відповідач просить скасувати ухвалені по справі судові акти,
зустрічний позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та
процесуального права, а саме: ст.ст.203, 207, 218 ГК України, ст.ст.22, 203,
614, 623 ЦК України, ст.ст.83, 90 ГПК України, приписів Законів України “Про
ліцензування певних видів господарської діяльності”, “Про автомобільний
транспорт”.

Відзиву
на касаційну скаргу позивач не надіслав.

Сторони
не скористалися наданим процесуальним правом на участь в засіданні суду
касаційної інстанції.

Перевіривши
повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в
постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого
господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як
встановлено судами попередніх інстанцій, 30.01.2006 року між ВАТ “АТП 10706”
(замовник) та приватним підприємцем ОСОБА_1 (виконавець) було укладено договір
“Про надання послуг по керуванню транспортними засобами”. Відповідно до пункту
1.1 договору замовник доручає і передає, а виконавець при виконанні визначених
замовником регулярних і нерегулярних перевезень, приймає під повну матеріальну
відповідальність та керує транспортним засобом замовника автобусом марки Ікарус
256, Державний номер 06077 ВМ, реалізовує квитки, приймає від пасажирів кошти
за надані послуги в повному обсязі, надає інші послуги, передбачені договором.

Пунктом
2.1 договору визначено, що замовником встановлюється для виконавця, а
виконавцем, шляхом прийняття замовлення (виїзд в рейс) визнається та
забезпечується план виторгу, який включає готівкові кошти від продажу квитків
на маршруті та безготівкові кошти, які надійшли на рахунок замовника від
автобусних станцій за реалізовані пасажирам квитки на маршруті, який обслуговує
виконавець. Розмір плану виторгу вноситься в шляховий лист виконавця, і є
обов'язковим для виконання.

Згідно
п.2.2 договору виконавець протягом 5-ти робочих днів після закінчення звітного
періоду (місяць) забезпечує повний розрахунок з замовником згідно плану
виторгу.

Відповідно
до пунктів 3.2.5, 3.2.6 договору виконавець зобов'язався забезпечувати план
виторгу, забезпечити перевезення пасажирів з дотриманням вимог діючого
законодавства, безпеки руху та охорони праці.

Пунктом
5.2.2 визначено, що договір може бути розірваний за згодою сторін.

13.11.2006
року між ВАТ “АТП 10706” та ПП ОСОБА_1 укладено угоду про розірвання договору
про надання послуг по керуванню транспортними засобами від 30.01.2006 року та
складено приймально-передавальний акт, відповідно до якого ПП ОСОБА_1 здав
товариству автомобіль Ікарус 256, державний номер 06077 ВМ.

В
пункті 4.3 угоди про розірвання договору про надання послуг по керуванню
транспортними засобами сторони зазначили, що існуюча і підтверджена
заборгованість по розрахунках, після підписання цієї угоди визначається
сторонами і повинна бути погашена в термін до 10 днів.

ВАТ
“АТП 10706” звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача
заборгованості, яка утворилась на момент підписання угоди про розірвання
договору про надання послуг по керуванню транспортними засобами від 30.01.2006
року у ПП ОСОБА_1 в розмірі 9379,57 грн.: станом на 01.07.2006 року по договору
від 30.01.2006 року в розмірі 8784,57 грн. та 595 грн. заборгованості по
договору від 03.05.2005 року на ведення бухгалтерського та податкового обліку,
яка виникла за лютий-червень 2006 року.

ПП
ОСОБА_1 подав зустрічний позов, в якому просить визнати недійсним договір з ВАТ
“АТП 10706” від 30.01.2006 року про надання послуг по керуванню транспортними
засобами на підставі статей 203, 215, 230, 235 ЦК України, як такий, що
суперечить закону.

Проаналізувавши
наявні у справі докази апеляційний суд правомірно виходив з наступного.

Відповідно
до ст.627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору,
виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

З
наявних у справі доказів вбачається, що спірний договір зі сторони ПП ОСОБА_1
підписаний без будь-яких застережень, що й не заперечувалось ним і у судовому
засіданні.

Згідно
ст.ст.629, 640 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання, а відповідно
всі умови договору істотні, звичайні та випадкові з моменту його укладення
стають однаково обов'язковими для сторін.

Матеріалами
справи встановлено та не заперечується представниками сторін, що 13.11.2007
року сторонами підписано угоду про розірвання договору Про надання послуг по
керуванню транспортними засобами від 30.01.2006 року, що судами обґрунтовано
розцінено як доказ того, що зазначений договір укладався за волевиявленням
сторін.

Згідно
статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; зокрема,
зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, актам цивільного
законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі,
правочин має спрямовуватись на реальне настання обумовлених ним правових
наслідків.

Доводи
відповідача стосовно того, що позивач, отримавши ліцензію на господарську
діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів та не уклавши з ним
трудового договору, порушив умови Ліцензійних умов провадження господарської
діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення
пасажирів та їх багажу на таксі)”, оскільки фактично передав йому право
здійснення означеної діяльності, судами правомірно не прийнято до уваги з
огляду на таке.

По-перше,
певні порушення Ліцензійних умов, яких можливо припустився позивач, не можуть
бути  предметом доказування в даній
справі, тому що не впливають на дійсність спірного договору сторін про надання
послуг по керуванню транспортними засобами.

По-друге,
вищенаведені твердження не базується на доказах у справі та спростовується наступним.

Дозвіл
на внутрішні перевезення пасажирів автомобільним транспортом загального
користування ВАТ “АТП 10706” підтверджується відповідною ліцензійною карткою,
також в АТП наявні: дозвіл на міжнародні перевезення зі строком дії до
31.01.2007р., розклад руху автобусів на маршруті Ковель Брест погоджений між
ВАТ “АТП 10706” та керівництвом справами Міністерства транспорту, комунікацій
Республіки Білорусь, договір доручення при перевезенні пасажирів на міжнародних
маршрутах автомобільним транспортом від 01.01.2006 року між ВАТ “АТП 10706” та
Республіканським Унітарним дочірнім підприємством “Брестський автобусний
вокзал” та додатками до нього, договір № 426 про організацію перевезення
пасажирів по регулярному міжнародному маршруту між ВАТ “АТП 10706” та РУДТП
“Автобусний парк №1”, м. Брест, ліцензія №830811 зі строком дії з 29.05.2004
року по 28.05.2007 року про надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів
автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з
перевезення пасажирів та їх багажу на таксі).

Твердження
відповідача, що оспорюваний договір є удаваним, тобто таким, який вчинено для
приховування іншого правочину -строкового трудового договору, правомірно не
прийнято судами до уваги, оскільки правові наслідки удаваного правочину не
передбачають визнання такого правочину недійсним, а відносини сторін
регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили (ст.235 ЦК
України).

Таким
чином, вищезазначені обставини свідчать про те, що договір укладався за згодою
сторін, при його укладені не було порушено норм Цивільного та Господарського
кодексів України, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

Колегія
суддів вважає помилковими доводи касаційної скарги стосовно порушення судом
ст.83 ГПК України, оскільки визнати недійсним повністю або чи у певній частині
суд має право (а не зобов'язаний) пов'язаний з предметом спору договір,
який суперечить законодавству. В даній справі договір сторін є предметом
спору, а не пов'язаний з ним.

Відповідно
до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог,
що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно
до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до
умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а
за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи
те, що ВАТ “АТП 10706” подано докази існування заборгованості у ПП ОСОБА_1 в
розмірі 9379,57 грн. за договором “Про надання послуг по керуванню
транспортними засобами” від 30.01.2006 року та договором від 03.05.2005 року на
ведення бухгалтерського та податкового обліку, то суди дійшли правомірного
висновку, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача
заборгованості є обґрунтованою (при тому, що сума заборгованості відповідачем
не оспорюється).

Враховуючи
наведене постанова Львівського апеляційного господарського суду є законною і
обґрунтованою, а касаційна скарга такою, що ґрунтується на помилковому
тлумаченні положень чинного законодавства України.

Керуючись
ст.ст.1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119,
ст.11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну
скаргу ПП ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного господарського суду від
26.02.2008 року у справі № 02/114-38 залишити без задоволення, а постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 26.02.2008 року у справі №
02/114-38 -без змін.

Головуючий-суддя

К.Грейц

С у д д і С.Бакуліна  О.Глос