ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 20/162

03.06.08

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Чесна музика»

До                    Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроінформ»

Про                     стягнення 25 750,00грн. компенсації за порушення авторського права

Суддя Палій В.В.

Секретар Молочна Н.С.

Представники:

Від позивача           Коктиш В.Р.- директор, (протокол №2 зборів учасників від 11.08.2005р.)

Від відповідача          Биструшкіна А.Р.- предст. (дов. від 11.02.2008р.)

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроінформ»про заборону відповідачу використання твору без дозволу позивача, стягнення 25 750,00грн. компенсації за порушення авторського права. Крім того, позивач просить покласти на відповідача витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та витрати по сплаті держмита та накласти на відповідача штраф у розмірі 10% суми, присудженої судом на користь позивача і зобов‘язати відповідача опублікувати в газеті “Теленеделя” дані у вигляді судового рішення про допущені порушення авторського права.

06.05.2008р. судом одержано клопотання від відповідача про витребування у позивача бухгалтерських документів, які підтверджують той факт, що права інтелектуальної власності, отримані ним у відповідності з умовами Ліцензійного договору ИК08-112 від 01.01.2008р., укладеного ним з ТОВ «Издательство Монолит», відображаються у бухгалтерському обліку Підприємства на протязі періоду з 01.01.2008. по 01.05.2008р.

06.05.2008р. судом одержано клопотання від відповідача про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державного департаменту інтелектуальної власності МОН України.

06.05.2008р. судом одержано клопотання від відповідача про передачу справи за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області.

06.05.2008р. судом одержано відзив на позовну заяву від відповідача, у якому відповідач заперечив проти позовних вимог, посилаючись на те, що справа №20/162 підсудна Господарському суду Дніпропетровської області; на те, що надані позивачем докази на підтвердження факту порушення майнових прав інтелектуальної власності позивача є неналежними; відсутності доказів того, що власником сайту або особою, яка розмістила на ньому інформацію є саме відповідач.

06.05.2008р. судом одержано клопотання від відповідача про здійснення технічної фіксації судового процесу.

У судовому засіданні 06.05.2008р. клопотання відповідача про здійснення технічної фіксації судового процесу судом задоволено. У зв’язку з наведеним, розгляд інших, поданих відповідачем клопотань, переноситься судом на наступне судове засідання, у судовому засіданні 06.05.2008р. оголошено перерву до 15.05.2008р., з метою підготовки технічних засобів фіксації.

07.05.2008р. судом одержано клопотання від відповідача про зобов’язання позивача надати відповідачу копії договорів про передачу авторських прав від автора до ТОВ «Издательство Монолит», доданих до пояснень позивача від 06.05.2008р.

15.05.2008р. судом одержано додаткові письмові пояснення від відповідача по суті заявлених позовних вимог.

У судовому засіданні 15.05.2008р. представник позивача надав суду пояснення по справі, з приводу нарахованої суми компенсації.

У судовому засіданні 15.05.2008р. суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про витребування у позивача бухгалтерських документів на підтвердження факту відображення у бухгалтерському обліку Підприємства прав інтелектуальної власності, одержаних позивачем за умовами Ліцензійного договору №ИК08-112 від 01.01.2008р., оскільки підтвердженням володіння особою правами на використання об’єкта інтелектуальної власності є Ліцензійний договір, а не відображення таких прав у бухгалтерському обліку.

Судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі Державного департаменту інтелектуальної власності МОН України у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, оскільки відповідачем не доведено, що рішення по справі №20162 може вплинути на права чи обов’язки зазначеної особи щодо однієї із сторін.

Клопотання відповідача про передачу справи №20162 за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області судом не задоволено, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 16 ГПК України справи у спорах про порушення майнових прав інтелектуальної власності розглядаються господарським судом за місцем вчинення правопорушення, а як вбачається із матеріалів справи, факт правопорушення зафіксовано саме у м. Києві, що підтверджується відповідним актом фіксації факту розповсюдження мобільного Контенту.

Клопотання відповідача про зобов’язання позивача надати відповідачу копії договорів про передачу авторських прав від автора до ТОВ «Издательство Монолит», які були додані позивачем до пояснень від 06.05.2008р. судом не задоволено, оскільки відповідно до ст. 56 ГПК України позивач зобов’язаний надіслати на адресу відповідача копію позовної заяви та доданих до неї документів. При цьому на позивача не покладається обов’язок щодо надіслання на адресу відповідача або надання відповідачу інших пояснень по справі, які надаються в процесі розгляду справи, з доданими до них документами. Проте, відповідач не позбавлений права у порядку ст. 22 ГПК України ознайомитись з матеріалами справи та зняти копії з необхідних документів.

У судовому засіданні 15.05.2008р. представник позивача в усних поясненнях підтримав заявлені позовні вимоги, представник відповідача проти позовних вимог заперечив.

Судом оголошено перерву до 03.06.2008р., з метою виготовлення повного тексту рішення по справі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2008р. року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Видавництво «Монолит» і Товариством з обмеженою відповідальністю “Чесна музика” (позивачем) укладено ліцензійний договір №ИК/08-11/2. Відповідно до розділу 2 цього договору «Видавництво «Монолит»передає позивачу виключні права на використання творів способами, передбаченими розділом 3 договору, а ТОВ «Чесна музика»приймає дані права та виплачує правовласнику роялті у розмірі та порядку, визначеному даним договором. Назва та кількість творів, права на використання яких ліцензіар передає ліцензіату, визначаються сторонами у Додатку №1, додатку №2 та Додатку №3 до договору, які є його невід’ємною частиною.

Сторони цього договору визначили, що творами за цим договором є результати інтелектуальної власності, а саме: музичні твори з текстом чи без тексту, правовласником яких є ліцензіар. Зібрані у справі докази свідчать, що сторонами ліцензійного договору від 01.01.2008 року укладався додаток до цього договору, в якому зазначалися назва твору, автор музики, автор тексту, виконавець, доля видавництва по авторським правам, автори, чиї права не належать каталогу видавництва. Одним із таких творів, права на використання якого передані позивачу є музичний твір «Ми любим тех» (автор слів та музики Котлов О.М.)

Статтею 15 Закону України “Про авторське право і суміжні права” встановлено, що до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать:

а) виключне право на використання твору;

б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом.

Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти:

1) відтворення творів;

2) публічне виконання і публічне сповіщення творів;

3) публічну демонстрацію і публічний показ;

4) будь-яке повторне оприлюднення творів, якщо воно здійснюється іншою організацією, ніж та, що здійснила перше оприлюднення;

5) переклади творів;

6) переробки, адаптації, аранжування та інші подібні зміни творів;

7) включення творів як складових частин до збірників, антологій, енциклопедій тощо;

8) розповсюдження творів шляхом першого продажу, відчуження іншим способом або шляхом здавання в майновий найм чи у прокат та шляхом іншої передачі до першого продажу примірників твору;

9) подання своїх творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором;

10) здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп'ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп'ютер;

11) імпорт примірників творів.

При цьому, цей перелік не є вичерпним.

Автор (чи інша особа, яка має авторське право) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору. Винагорода може здійснюватися у формі одноразового (паушального) платежу, або відрахувань за кожний проданий примірник чи кожне використання твору (роялті), або комбінованих платежів.

Відповідно до ст. 31 Закону України “Про авторське право та суміжні права” автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені.

Матеріали справи містять докази того, що автор твору Котлов О.М. передав виключні майнові права на використання твору «Ми любим тех»ТОВ «Творчество»за авторським договором від 18.01.2006. У свою чергу, ТОВ «Творчество»передало майнові права автора на використання твору ТОВ «Продюсерський центр Макса Фадеєва»за авторським договором про передачу прав від 17.02.2006. ТОВ «Продюсерський центр Макса Фадеєва»передало права на використання твору «ТОВ «Издательство Монолит»за договором №ИП06-391 від 29.12.2006., яке, у свою чергу, передало права на твір позивачу.

Наведене свідчить, що позивачу передані майнові права на твір «Ми любим тех», зазначений у додатку до ліцензійного договору №ИК/08-11/2 від 01.01.2008р.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначає, що відповідачем використовуються об‘єкти авторського права позивача, а саме, 28.02.2008р. представниками позивача за участю спеціалістів у галузі музики і мобільного зв’язку зафіксовано факт використання музичного твору «Ми любим тех», що зафіксований у спеціальному форматі дзвінків для мобільних телефонів (рінгтони, реалтони) за коротким номером мобільного стільникового зв’язку 8000, а також на порталі wap.starport. com.ua.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об‘єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності (ст. 43 ГПК України).

У якості доказу здійснення відповідачем відтворення, публічного сповіщення та розповсюдження музичного твору, зазначеного у позовній заяві, позивач надав суду копію роздруківки з Інтернет –сайту www.starport.com.ua та Акту фіксації використання музичних творів від 28.02.2008р.

Акт фіксації використання музичних творів складений представником ДП «Українське агентство з авторських та суміжних прав»Матвієнко О.М., начальником управління зборів авторської винагороди, спільно з директором ТОВ «Чесна музика» Коктишем В.Р., представника ТОВ «Чесна музика»Товстоляк О.Б. Суд приймає зазначений Акт у якості належного доказу по справі на підтвердження використання музичного твору, проте, зазначений Акт не доводить, що таке використання здійснювалось саме відповідачем.

Що ж стосується Інтернет –сайту www.starport.com.ua, то матеріали справи не містять доказів того, що власником такого сайту або особою, яка розміщує на ньому інформацію є саме відповідач. Натомість, у відзиві відповідач зазначає, що реєстрантом домену є «Київстар Д.Ес.Ем», що підтверджується загальнодоступною щодо сайту www.starport.com.ua інформацією.

На підтвердження того, що оголошення із пропозицією замовити Контент на сайті розповсюджено саме відповідачем та на підтвердження того, що саме відповідач здійснює відтворення і розповсюдження музичного твору через короткий СМС –номер 8000, позивач надав суду копію рішення Господарського суду міста Києва №21649 від 14.03.2007р., у якому міститься посилання на лист «Київстар Джі.Ес.Ем»від 16.08.2006р. із відповідним підтвердженням.

Проте, доказів чинності такої інформації станом на 2008р. позивач суду не надав.

При цьому, суд зазначає, що позивач не звертався до суду з клопотанням про витребування додаткової інформації по справі від ТОВ «Хостмайтер»або від «Київстар Джі Ес.Ем», з обґрунтуванням причини неможливості одержання такої інформації самостійно та надання суду у якості доказу по справі.

З урахуванням того, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог саме до відповідача по справі, оскільки не надано суду доказів того, що відповідач є власником сайту www.starport.com.ua або особою, яка здійснила оголошення пропозиції про замовлення Контенту на такому сайті. Також у матеріалах справи відсутні докази того, що саме відповідач здійснює відтворення та розповсюдження музичного твору через короткий СМС- номер 8000.

За відсутності доведення факту порушення майнових прав інтелектуальної власності позивача зі сторони відповідача, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відмовляє у їх задоволенні.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня прийняття.

Суддя                                                             В.В. Палій