КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2008                                                                                           № 16/394

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Капацин Н.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Дідурік А. А. – представник за довіреністю № 1.5-3/1 від 14.03.2007 року

від відповідача - Кислий А. С. – представник за довіреністю від 13.11.2007 року

Тоцька Н. Є. – представник за довіреністю від 13.11.2007 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еір Київ Карго"

на рішення Господарського суду м.Києва від 14.03.2008

у справі № 16/394

за позовом                               Спільного закритого акціонерного товариства "Авіакомпанія "МіжнародніАвіалінії України"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Еір Київ Карго"

про                                                  стягнення 303230,42 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення збитків в сумі 303230,42 грн., завданих при перевезенні вантажу згідно договору № 011 – СН від 03.01.1997 року.

Рішенням господарського суду від 14.03.2008 року у справі № 16/394 позов задоволено повністю.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що відповідач при виконанні своїх зобов’язань за договором № 011 – СН допустив недбалість, не забезпечив безпечне транспортування вантажу до пункту призначення, а згідно ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Заявник, не погоджуючись з рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить спірне рішення скасувати та прийняти постанову на користь відповідача.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що суд при винесення рішення не враховав наявність доказів відсутності вини водія відповідача у втраті спірного вантажу та пропуск позивачем строків позовної давності при зверненні з позовом до суду.

Ухвалою від 08.04.2008 року колегія суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя – Калатай Н. Ф., судді Коротун О. М., Пашкіна С. А. прийняла апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Еір Київ Карго” до розгляду, порушила апеляційне провадження та призначила її розгляд на 23.04.2008 року.

15.04.2008 року до канцелярії Київського апеляційного господарського суду надійшла заява позивача про відкладення розгляду справи.

Розпорядженням виконуючого обов’язки Голови суду № 01 –23/1/2 від 23.04.2008 року справу № 16/394 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Капацин Н. В., суддів Калатай Н. Ф., Пашкіної С. А.

В судове засідання 23.04.2008 року представники Спільного закритого акціонерного товариства „Авіакомпанії „Міжнародні Авіалінії України” та Товариства з обмеженою відповідальністю „Еір Київ Карго” не з’явилися.

Ухвалою від 23.04.2008 року для надання можливості Спільному закритому акціонерному товариству „Авіакомпанії „Міжнародні Авіалінії України” та Товариству з обмеженою відповідальністю „Еір Київ Карго” взяти участь у судовому засіданні розгляд справи відкладено до 12.05.2008 року.

07.05.2008 року до канцелярії Київського апеляційного господарського суду надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу від Спільного закритого акціонерного товариства „Авіакомпанії „Міжнародні Авіалінії України”.

В судовому засіданні 12.05.2008 року представник відповідача надав усні пояснення, в яких апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2008 року у справі № 16/394 та прийняти нове рішення на користь відповідача.

В судовому засіданні 12.05.2008 року представник позивача надав усні пояснення, в яких просив Київський апеляційний господарський суд рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2008 року у справі № 16/394 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні у матеріалах справи документальні докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з урахуванням правил ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно яким апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі користуючись правами, наданими суду першої інстанції, колегія суддів встановила наступне.

03.01.1997 року між позивачем та відповідачем було укладено договір за № 011-СН про перевезення вантажів, згідно якого позивач ( авіакомпанія за договором) здійснює необхідне бронювання у відповідача ( партнера за договором) щодо подальшого перевезення вантажу з аеропорту “Бориспіль” до кінцевого аеропорту призначення, а відповідач виконує транспортно –експедиційну доставку вантажу по території України до аеропорту призначення будь –яким шляхом згідно бронювання (Договір № 01 – СН).

Відповідно до п. 2.3 Договору № 011 – СН відповідач здійснює транспортно – експедиційне транспортування вантажу позивача з аеропорту „Бориспіль” до кінцевого аеропорту призначення.

Відповідно до п. 3.2 Договору № 011 – СН відповідач зобов’язується забезпечити перевезення вантажу позивача з митного складу аеропорту „Бориспіль” до митного складу аеропорту призначення або кінцевому отримувачу.

Як слідує з умов Договору № 011 – СН та обсягів прав та обов’язків що їх прийняли на себе сторони за його умовами, цей договір за своєю правовою природою є договором транспортного експедирування.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Позивач забронював у відповідача доставку вантажу під митним контролем, а саме: медичного обладнання з Німеччини за вантажною авіа-накладною № 566-11095523 в період з 20.10.2000 року до 23.10.2000 року з аеропорту "Бориспіль" до аеропорту "Дніпропетровськ".

27.10.2000 року водій – експедитор відповідача Крамар І. Є. одержав під митним контролем з вантажного складу ДМА "Бориспіль" за вантажною авіа-накладною № 566-11095523 вантаж, доставлений позивачем, для його перевезення до ДМА "Дніпропетровськ" автомобем за маршрутом: Бориспіль-Харків-Дніпропетровськ.

Отже, відповідач за умовами Договору № 011–СН прийняв на себе зобов’язання доставити вантаж – медичне обладнання - з аеропорту "Бориспіль" до аеропорту "Дніпропетровськ".

Проте, як свідчать матеріали справи, під час перевезення на дільниці м. Бориспіль – м. Харків вантаж за авіа-накладною № 566-11095523 було втрачено.

Факт втрати вантажу відповідачем не заперечується і підтверджується матеріалами справи.

Так, згідно довідки Октябрського РВ ПМУ від 01.11.2000 р., 30.10.2000 р. водій –експедитор відповідача Крамар І. Є. звернувся до Октябрського РВ ПМУ з письмовою заявою по факту крадіжки вантажу з автомобіля. За фактом крадіжки цього вантажу була порушена кримінальна справа, розшук вантажу позитивних результатів не приніс.

Пунктом 6.6 Договору № 011-СН встановлено, що сторони беззастережно визнають свою цілковиту відповідальність щодо будь яких невідповідностей з доставкою вантажу, кожна виключно на своїй відповідній ділянці перевезення , та звільняють від вищезгаданої відповідальності протилежну сторону. Сторона, на ділянці якої виникла невідповідність , щодо доставки вантажу , компенсує іншій стороні всі її витрати, що виникли через вищезазначену невідповідність.

Згідно п. 6.1 Договору № 011-СН фактом прийняття відповідальності при передачі вантажу є підпис уповноваженого представника на авіа вантажній накладній.

У авіа-накладній № 566-11095523 (а. с. 78) міститься напис, з якого слідує, що водій – експедитор відповідача Крамар І. Є. прийняв спірний вантаж 27.10.2000 року, і отже, саме з цієї дати згідно умов Договору № 011 – СН відповідач прийняв на себе відповідальність за спірний вантаж.

Власник вантажу за фактом втрати свого вантажу та заподіяних збитків у 2002 році за правилами ст.ст. 28, 29 Варшавської Конвенції порушив судову справу в Німеччині про відшкодування збитків проти правонаступника відправника вантажу "Exel (Germany) GmbH".

Рішенням Земельного суду Роттвайля від 10.09.2002 року у справі № 5-О-18/02 KfH позов власника вантажу було повністю задоволено.

Надалі відправник вантажу (правонаступник –фірма "Exel (Germany) GmbH") порушила судову справу проти –СЗАТ "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України".

В Окружному суді Франкфурта-на-Майні за позовом компанії "Exel Germany GmbH" проти авіакомпанії "Ukraine International Airlines" було доведено, що шкода (втрата вантажу) сталася в результаті безрозсудливих дій та упущень поставлених перевізником осіб, які діяли у межах своїх службових обов'язків, тобто, агента відповідача ТОВ "Еір Київ-Карго", що втратив вантаж.

Тому, на позивача була покладена повна відповідальність за спричинену шкоду в сумі 36547,13 Євро.

Рішення Окружного суду Франкфурта-на-Майні (палата по торговим спорам) від 11.05.2005 року у справі № 3-4 О 52/02 вступило в законну силу.

25.10.2005 року на виконання рішення Окружного суду Франкфурта-на-Майні (палата по торговим спорам) від 11.05.2005 р. за справою № 3-4 О 52/02, сума 36547,13 Євро була перерахована та надійшла на рахунок "Exel (Germany) GmbH", що підтверджується повідомленнями про одержання зазначених сум фірмою "Exel (Germany) GmbH", за посередництвом адвоката доктора Г. Барнерта.

За наказом-рахунком Земельного суду Франкфурта-на-Майні за справою № 3-4 О 52/02 від 11.05.2005 р., що видано позивачеві 23.01.2006 року, сплачено судові витрати в касу суду в сумі 5661,24 Євро.

Таким чином, внаслідок втрати вантажу позивач зазнав реальних збитків на суму 42208,37 (36547,13+5661,24) Євро, або 303230,42 грн. (100 Євро = 718,413 грн. згідно Службового розпорядження НБУ від 15.10.2007 року № 417/396).

Відповідно до ст. 934 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за порушення обов'язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, в тому числі, є втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно статті 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов’язання.

Відповідач жодного доказу того, що він вживав заходів щодо виконання свого договірного зобов’язання, суду не надав.

Отже, матеріали справи свідчать, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов’язків за Договором № 011-СН позивачу завдано збитків на загальну суму 303230,42 грн.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог позивача на зазначену суму визнається колегією суддів правомірним, таким, що відповідає дійсним обставинам справи, а тому скасуванню не підлягає.

Посилання відповідача не пропуск позивачем строків позовної давності до уваги судом не приймається, оскільки відповідач при цьому виходить з того, що Договір № 011 – СН є договором перевезення, в той час як судом встановлено, що це – договір транспортного експедирування.

До вимог, пов’язаних з порушенням зобов’язань за договорами такого виду, застосування скороченого строку позовної давності чинним законодавством не передбачено, а загальний трирічний строк позовної давності позивачем не порушений, оскільки реальних збитків позивач зазнав 25.10.2005 року та 11.05.2005 року.

Посилання відповідача на відсутність вини водія відповідача Крамара І. Є. у спірній втраті вантажу і відповідно відсутність вини відповідача до уваги судом не приймаються з огляду на наступне.

Як на підставу вказаних тверджень відповідач посилається на лист за підписом Начальника Пирятинського РВ УМВС України в Полтавській області Петренко С. М. (відповідь на лист відповідача № 270 від 23.11.2006 року), в якому вказано, що: „В ході проведеного по даній справі розслідування, вини водія в скоєному злочині не встановлено.”

Проте, по – перше, встановлення наявності чи відсутності вини особи є прерогативою суду, а по – друге, зі змісту вказаної довідки слідує, що в ході проведеного розслідування встановлено відсутність вини водія у скоєні злочину – крадіжки, тобто фактично те, що водій відповідача спірний вантаж не викрав, а не те, що у втраті спірного вантажу вини відповідача – юридичної особи немає.

Зазначені відповідачем обставини не спростовують а ні факту зникнення спірного вантажу після прийняття відповідачем на себе відповідальності за нього а ні факту нанесення позивачеві внаслідок зазначених подій збитків.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2008 року по справі № 16/394 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Еір Київ Карго” на рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2008 року у справі № 16/394 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 14.03.2008 року у справі № 16/394 залишити без змін.

3. Повернути до господарського суду міста Києва матеріали справи № 16/394.

Головуючий суддя

Судді

16.05.08 (відправлено)