ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

29.07.08 Справа №6/215/08

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Яценко О.М. судді Яценко О.М. , Коробка Н.Д. , Шевченко Т. М.

при секретарі: Акімова Т.М.

за участю:

представників позивача: Хільченко С.С. – довіреність №10/008-90 від 06.05.2008 року;

представників відповідача: Дука Ю.В., - довіреність №999 від 28.05.2008 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська транспортна компанія», м. Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області від 17.06.2008р. у справі № 6/215/08

за позовом: Акціонерного банку «Металург», м. Запоріжжя

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська транспортна компанія», м. Запоріжжя

про стягнення 28190грн. 69коп.

Розпорядженням першого заступника голови Запорізького апеляційного господарського суду №1356 від 29.07.2008 року справа №6/215/08 передана для розгляду колегії суддів у складі: головуючий - Яценко О.М.; суддів: Коробка Н.Д. та Шевченко Т.М.

У судовому засіданні за згодою представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 17.06.2008 року (суддя Місюра Л.С.) позовні вимоги задоволені, з відповідача–ТОВ «Українська транспортна компанія» на користь позивача – АБ «Металург», присуджено до стягення 27 482,67 грн. пені за несвоєчасне сплату кредиту, 708, 02 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків, а також 281,90 державного мита та 42,51 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

ТОВ «Українська транспортна компанія», відповідач у справі не згодний з рішенням господарського суду, у поданій апеляційній скарзі зазначив, що рішення господарського суду Запорізької області прийняте з порушенням норм матеріального права, заявник не погоджується з розміром пені, нарахованої позивачем. При цьому відповідач не заперечує факту наявності заборгованості по оплаті пені, але на думку заявника апеляційної скарги до стягнення підлягає сума у розмірі 5 676,09 грн. з урахуванням положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань».

Присутній у судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, наполягає на зміні оскаржуваного судового акту та стягненні з відповідача 5 676,09грн.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу та його представник у судовому засіданні вважають рішення законним та обґрунтованим, прийнятим при повному досліджені усіх істотних обставин справи. Зазначають що нарахування пені здійснено відповідно до укладеного між сторонами договору, просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, вивчивши матеріали справи та апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В :

27.02.2007 р. між Акціонерним банком «Металург» (позивач за даною справою, банк за договором) та ТОВ "Українська транспортна компанія" (відповідач за даною справою, позичальник за договором) укладено кредитний договір № 32-24-07/0054-К. Згідно умов договору, відповідачу для ведення поточної підприємницької діяльності надано кредит у сумі 160 000 гри. 00 коп. на строк по 23.05.2007 р. включно. З урахуванням додаткової угоди №3 від 30.08.2007 р.) встановлений строк оплати по кредиту по 26.11.2007 року включно.

Стягнення суми пені, що виникла внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов’язань за договором кредиту (з урахуванням уточнених позовних вимог) було предметом розгляду у суді першої інстанції.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню на підставі наступного:

Надання кредиту було здійснено позивачем відповідно п. 1.1., 4.1 кредитного договору шляхом зарахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача що підтверджується меморіальним ордером та розпорядженням на встановлення ліміту кредитування.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України та статті 526 ЦК України господарські зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, в порушення п. п 3.1.1. 3.1.2., 3.1.3. кредитного договору відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконував та не сплачував своєчасно кредит і суми відсотків за користування кредитом, що підтверджується матеріалами справи, зокрема випискою по особовому рахунку за період з 27.02.2008 року по 05.06.2008 року.

Крім того, відповідно до п. 4.2 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 23.05.2007 року), відповідач повинен був сплачувати позивачу 19 відсотки річних за користування кредитом. Відсотки за користування кредитом повинні були сплачуватися відповідачем за весь час фактичного користування кредитом, за період з дня видачі кредиту по 27.11.2007 року.

Відповідно до п. 5.3 договору, у разі порушення відповідачем строку погашення кредиту, зазначеного у п. п. 3.1.2 п. 3.1 договору, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0,5 % від простроченої суми за кожний день прострочення.

Згідно з п. 5.4 договору, у разі порушення відповідачем строку сплати відсотків, передбачених в п. 4.2 договору, строків сплати комісійних, передбачених п. п. 4.2, 4.3 цього договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,25 % від простроченої суми за кожний день прострочення.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції цілком правомірно задовольнив позовні вимоги та стягнув з відповідача на користь позивача суму пеня за прострочення сплати суми кредиту у розмірі 27 482 грн. 67 коп. та суму пені за прострочення сплати відсотків про кредиту у сумі 708 грн. 02 коп.

Колегія суддів наголошує, що відповідач не заперечує проти факту наявності заборгованості по пені, але заперечує проти її розміру. Зазначає, що з урахуванням положень Закону України Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань» сума пені складає 5 676,09 грн..

Згідно з частиною другою статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Тобто, відповідно до вимог чинного законодавства сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, тому встановлена сторонами у договорі відповідальність за прострочення виконання зобов'язання у більшому розмірі не суперечить матеріальному праву України. Крім того, безпосередньо в договорі, а саме пункті 5.5. сторони обумовили, що розмір пені за договором не обмежується подвійною ставкою НБУ. Договір згідно якого виникли спірні правовідносини у встановленому законодавством порядку недійсним не визнаний, а відтак його положення є обов’язковими для виконання обома сторонами.

Крім того, ЦК України набув чинності після прийняття Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань» і його положення є пріоритетними при застосуванні.

За викладених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції підстави для його скасування-відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська транспортна компанія», м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 17.06.2008р. у справі № 6/215/08 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 17.06.2008р. у справі № 6/215/08 залишити без змін.

Головуючий суддя Яценко О.М.

судді Яценко О.М.

Коробка Н.Д. Шевченко Т. М.