ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2008 р.

№ 8/305/07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Остапенка М.І. (головуючий),

Харченка В.М.,

Борденюк Є.М.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні у м. Києві

за участю представника

відповідача: Бондарєва І.В.

касаційну скаргу

Приватного підприємства "Греді"

на постанову

від 18.12.2007

Запорізького апеляційного

господарського суду

у справі

№ 8/305/07

господарського суду

Запорізької області

за позовом

Приватного підприємства "Греді"

до

Закритого акціонерного товариства "Запорізький завод важкого кранобудування"

про

стягнення 10369,60 грн. основного боргу та 20947,40 грн. пені

Представник позивача в судове засідання не з’явився, про час і місце слухання справи сторони були повідомлені належним чином.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2007 року приватне підприємство "Греді" звернулося з позовом до закритого акціонерного товариства "Запорізький завод важкого кранобудування" про стягнення з відповідача 10369,60 грн. заборгованості за договором підрядних робіт № 12/416 від 06.09.2006 та 20947,40 грн. пені.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 26.09.2007 у справі № 8/305/07 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 18.12.2007, за тією ж справою, вищезазначене судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову апеляційного суду від 18.12.2007, рішення господарського суду першої інстанції від 26.09.2007 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права, зокрема, ст. 43 ГПК України, ст.ст. 614, 615, 651, 653, 853, 882 ЦК України, ст.ст. 20, 188, 202 ГК України.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить постанову апеляційного суду залишити без змін, а касаційну скаргу позивача –без задоволення.

Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування апеляційним судом норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Вищого господарського суду України знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково.

До такого висновку суд дійшов на підставі наступного.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, 06.09.2006 між сторонами у справі був укладений договір підрядних робіт № 12/416, згідно з умовами якого позивач зобов’язався виконати своїми силами на користь відповідача роботи з поточного ремонту покрівлі впродовж 30 календарних днів з дня сплати замовником авансового платежу, який складає 50% від вартості робіт. При цьому, договором визначено, що вартість робіт з урахуванням ПДВ складає 20740,00 грн.

Судами також було встановлено, що відповідач 20.09.2006 перерахував на рахунок позивача авансовий платіж в розмірі 10370,00 грн.

Листом № 19 від 15.12.2006 позивач повідомив відповідача про виконання поточного ремонту покрівлі цеху № 6 та направив для підписання акти виконаних робіт форми № КБ-2В, які відповідач підписувати відмовився, а 04.06.2007, в свою чергу, направив позивачу повідомлення № 17/804 про розірвання договору № 12/416 від 06.09.2006.

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що виконані позивачем роботи за договором підряду були пред’явлені відповідачу до прийняття з порушенням строків, які були визначені умовами договору, у зв’язку із чим відмова відповідача від підписання складеного позивачем акту форми № КБ-2В прийняття виконаних підрядних робіт за грудень 2006 року по договору № 12/416 від 06.09.2006, а також розірвання відповідачем в односторонньому порядку оспорюваного договору є правомірними.

З такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Відповідно до наявних матеріалів справи, позивач, наполягаючи на своїх вимогах, посилався на те, що свої договірні зобов’язання виконав в повному обсязі та, з урахуванням обставин, за які він не відповідає, а саме несприятливих погодних умов, - в межах розумних строків. У цьому зв’язку, листом від 15.12.2006 позивач повідомив відповідача про виконання поточного ремонту покрівлі цеху № 6 та направив для підписання акти виконаних робіт за формою № КБ-2В, які не були підписані відповідачем. В той же час, за твердженням позивача, відповідач не повідомив йому і про виявлені у роботі недоліки та, неоплативши решту суми за виконані підрядні роботи, через півроку, а тобто 04.06.2007, направив йому повідомлення про розірвання договору.

Відповідно до умов договору, і це було встановлено судами, сторони узгодили, що замовник зобов’язався прийняти закінчені роботи протягом одного робочого дня з моменту їх пред’явлення до приймання, а при виявленні недоліків –сторони повинні були скласти акт про недоробки і в такому разі акт прийому виконаних робіт мав бути підписаний ними після їх усунення і повторного пред’явлення робіт до приймання.

Разом з тим в матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б свідчили про те, що відповідач вчинив хоча б одну із вищезазначених дій у зв’язку із повідомленням позивача про закінчення робіт. В той же час, відповідно до ч. 6 ст. 882 ЦК України, замовник має право відмовитись від прийняття робіт у разі виявлення недоліків, які виключають можливість використання об’єкта для вказаної в договорі мети та не можуть бути усунені підрядником, замовником або третьою особою.

Вищенаведених тверджень позивача суди до уваги не прийняли, а надані ним у цьому ж зв’язку докази не дослідили та, не з’ясувавши в повній мірі обставин справи, взагалі не встановили чи був виконаний за договором підряду відповідний обсяг робіт позивачем.

Посилання судів, як на підставу для відмови у задоволенні позову, на наявні у виконаних позивачем роботах недоліки, не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки акт про недоліки, згідно наявних матеріалів справи, між сторонами не складався.

Посилання ж судів на акт від 26.12.2006, складений відповідачем за участю представника сторонньої організації ТзОВ "Леон-буд", яким встановлені недоліки виконаних позивачем робіт, також не може бути достатньою підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки суди не дали правової оцінки тій обставині, що даних, які б свідчили про те, що відповідач направляв позивачу цей акт, в матеріалах справи немає.

Таку оцінку наданих по справі доказів не можна вважати обґрунтованою, оскільки, встановивши, що робота була виконана підрядником з недоліками, суд, тим самим, встановив наявність таких обставин, які обумовлюють відповідальність підрядника за неналежну якість роботи, що передбачено ст.ст. 858, 883 ЦК України.

Таким чином ні апеляційний суд, ні суд першої інстанції не з’ясували мотиви за якими відповідач відмовився підписувати акти здавання-приймання робіт, не встановили пов’язаних з цим обставин, та не перевірили чи виконувався в дійсності позивачем той обсяг робіт, який мав стати предметом дослідження за цією справою.

Крім того, пунктом 6.6 укладеного між сторонами договору підряду передбачено, що у випадку невиконання підрядником своїх договірних зобов’язань або несвоєчасного виконання робіт, що може призвести до затримання приймання-передачі робіт в строк двадцять календарних днів та більше, замовник має право в односторонньому порядку розірвати цей договір.

Разом з тим, відповідно до ст.ст. 651, 858 ЦК України, порушення, яке може служити підставою для розірвання договору, повинно бути істотним, та таким, що не може бути усунуте, або не буде усунуте у встановлений замовником розумний строк. У цьому зв’язку суди не прийняли до уваги, що даних про наявність таких обставин в матеріалах справи немає.

У цьому зв’язку, висновок судів про правомірність розірвання відповідачем в односторонньому порядку оспорюваного договору не ґрунтується на наявних матеріалах справи. Крім того, судами не взято до уваги і не дано правової оцінки тій обставині, що відповідач відмовився від договору через півроку після того, як позивач заявив йому про закінчення робіт за цим же договором.

Не з’ясувавши сукупності вищенаведених обставин, та не дослідивши в повному обсязі надані по справі докази, суди порушили вимоги ст.ст. 47, 43 ГПК України, що дає підстави для скасування постановлених ними рішень з передачею справи на новий розгляд.

В ході такого суду належить на підставі наданих доказів встановити фактичні обставини справи і, в залежності від встановленого, прийняти відповідне рішення, виклавши його згідно вимог процесуального законодавства.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Греді" задовольнити частково.

Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 18.12.2007 та рішення господарського суду Запорізької області від 26.09.2007 у справі № 8/305/07 скасувати.

Справу направити до господарського суду Запорізької області на новий розгляд в іншому складі суддів.

Головуючий           Остапенко М.І.

Суддя           Харченко В.М.

Суддя           Борденюк Є.М.