ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

12.06.2008

Справа №2-1/4664-2008

за позовом Спільного українсько-російського підприємства АТЗТ «Джемієт», (98652, м. Ялта, смт. Схід, вул. Аврори, 28), (95000, м. Сімферополь, а/я 1461),

до відповідачів:

1.          Закритого акціонерного товариства «Джемієт», (98677, АР Крим, м. Алупка, вул. Першого Травня, 2),

2.          Фонду державного майна України, (01001, м. Київ, вул. Кутузова, 18/9),

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

1. ТОВ «Солюкс», (36034, м. Полтава, пер. Космічний, 4, кв. 20),

2. ВАТ «Біопрепарат», (м. Москва, вул. Самокатна, 4-А),

3. Акціонерного товариства «Шаркон-Інко», (83000, м. Донецьк, пр. Київський, 87),

4. Комунального підприємства «Ялтинське бюро технічної інвентаризації», (98600, АР Крим, м. Ялта, вул. Дзержинського, 4),

5. Фонду майна АР Крим, (95015, АР Крим, м. Сімферополь, вул. Севастопольська, 17),

про визнання права власності,

Суддя Л.О. Ковтун

представники:

від позивача - Шатунов С.В., довіреність у справі; Белоконь О.О., довіреність у справі

від відповідачів:

1). Кисельова О.О., представник, дов.№ 12 від 14.05.2008р.

2). Федоренко С.В. – представник, дов.№421 від 10.06.2005р. Косарев О.М. – головний спеціаліст – юрисконсульт, дов.№50/01.1-20 від 11.06.2008р.

від третіх осіб представники не з’явилися,

Суть спору: Спільне українсько-російське підприємство Акціонерне товариство закритого типу «Джемієт» звернулось до господарського суду АР Крим із позовною заявою до Закритого акціонерного товариства «Джемієт» та Фонду державного майна України про визнання права власності на незавершене будівництво санаторного комплексу на 500 місць у м. Ялта, с. Восхід.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що спірне майно належить йому на праві приватної власності з часу передачі зазначеного майна у 1993 році Державним концерном «Біопрепарат» до статутного фонду товариства. Крім того, позивач зауважує, що рішенням господарського суду від 30.10.2007р. у справі №2-1/11191.2-2007, залишеним без змін апеляційною інстанцією встановлений факт правомірної передачі до статутного фонду Спільного українсько – російського підприємства у формі акціонерного товариства закритого типу «Джемієт» спірного майна, до того ж, зазначеним рішенням в задоволенні позовних вимог Фонду майна АР Крим про визнати недійсними установчих документів та державної реєстрації позивача відмовлено.

Відповідачі позов не визнали, у відзивах на позовну заяву зазначили, що Спільне українсько – російське підприємство у формі акціонерного товариства закритого типу «Джемієт» створено із порушенням законодавства, внесок до статутного фонду позивача зроблений незаконно, майно фактично до статутного фонду не передавалось, а об’єкт є державною власністю України відповідно до Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташованих на території України» та Угоди між Україною та Російською Федерацією «Про взаємне визнання прав та регулювання відносин власності».

Крім того, відповідачем (Фонд державного майна України) заявлено про застосування до позовних вимог наслідків пропущення строків позовної давності.

Зазначене клопотання прийнято судом до розгляду.

Треті особи пояснень щодо заявленого позову не висловили.

Розгляд справи відкладався у порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідив надані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Судом досліджено клопотання Фонду Державного майна України щодо застосування строків позовної давності відповідно до положень статей 257 та 267 Цивільного кодексу України до позовних вимог позивача, у зв’язку зі спливом трьохрічного строку позовної давності та дійшов наступних висновків.

Так, в обґрунтування заявленого клопотання відповідач зазначає, що строки позовної давності слід відраховувати з часу, коли позивачу стало відомо про внесення спірного майна до статутного фонду іншої юридичної особи, тобто з моменту оскарження позивачем 11.11.2004р. до господарського суду АР Крим наказу Фонду майна АР Крим №1110 від 27.09.2004р. «Про прийняття рішення по створенню господарського товариства на базі майна незавершеного будівництвом санаторного комплексу на 500 місця в м. Ялта»

Проте, суд не може погодитися з таким висновком відповідача, оскільки предметом спору даної справи є визнання за СП АТЗТ «Джемієт» права власності на майно (незавершене будівництво санаторного комплексу на 500 місць у м. Ялта, сел. Восхід), яке на думку позивача не визнається відповідачами, здебільшого їх дії щодо передачі спірного майна до статутного фонду іншої юридичної особи (ЗАТ «Джемієт»), яку створено з метою поєднання економічних, матеріальних, трудових, фінансових та інших ресурсів акціонерів, спрямованих на завершення будівництва готельного комплексу на місті незавершеного будівництва санаторного комплексу на 500 місць, м. Ялта (колишній санаторний комплекс на 500 місць у м. Ялта, який знаходився на балансі Дирекції санаторію Головного управління «Біопрепарат», порушують законні права позивача на володіння, користування та розпорядження майном, що належить йому на праві власності.

Отже, відповідно й перебіг строку позовної давності повинен відраховуватись з моменту державної реєстрації юридичної особи (ЗАТ «Джемієт»), до статутного фонду якого передане спірне майно, тобто з 04.05.2005р. При цьому, позовна заява СП АТЗТ «Джемієт» надійшла до господарського суду АР Крим 14.04.2008р., провадження у справі порушено ухвалою господарського суду АР Крим 17.04.2008р., у зв’язку з чим слід робити висновок, що законодавчо встановлений трирічний строк для звернення до суду з позовом про захист порушених прав позивачем не пропущений, відтак клопотання Фонду Державного майна України про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає, у зв’язку з чим, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті.

Відповідно до положень статті 25 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на час створення СП АТЗТ «Джемієт», юридична особа діє на підставі статуту (положення). Приписами статі 26 Цивільного кодексу УРСР встановлено, що юридична особа має цивільну правоздатність відповідно до встановлених цілей її діяльності. При цьому, правоздатність юридичної особи виникає з часу затвердження її статуту або положення юридичної особи, а у випадках, коли такі статутні документи підлягають реєстрації, з часу їх реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, СП АТЗТ «Джемієт» створено 29.01.1993р. Засновниками товариства виступили Державний концерн «Біопрепарат» (м. Москва) та Акціонерне товариство «Шаркон–Інко» (м. Донецьк). Статут позивача зареєстрований виконавчим комітетом Ялтинської міської ради 29.01.1993р. відповідно до рішення №35.

У відповідності зі статтею 2 Установчого договору підприємство створюється для завершення будівництва санаторного комплексу Концерну, перепрофілювання і створення на його базі Бізнес-Центру з готелем на рівні трьох-чотирьох-зіркового готелю», що внесений у статутний фонд Акціонерного товариства закритого типу «Джемієт» як статутний внесок Державного концерну «Біопрепарат» актом прийому - передачі «об'єктів незавершеного будівництва санаторного комплексу на 500 місць у м. Ялта Держконцерну «Біопрепарат» і зареєстрований як іноземна інвестиція в Раді Міністрів Автономної Республіки Крим згідно «Інформаційного повідомлення про іноземну інвестицію в Україні у відповідності зі статтею 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про режим іноземного інвестування» Міністерства Фінансів Республіки Крим, Реєстраційний № 1343/110/1 від 09 серпня 1994р.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Рішенням господарського суду АР Крим від 30.10.2007р. у справі №2-1/11191.2-2007, залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 18.02.2008р. в задоволенні позовних вимог Фонду майна АР Крим про визнання недійсними установчих документів та державної реєстрації Спільного українсько-російського підприємства у формі акціонерного товариства закритого типу «Джемієт» відмовлено.

При прийняті зазначеного рішення судом встановлено, що питання існування СП «Джемієт» та законного володіння ним внесеного учасниками майном вже перевірялося Фондом майна АР Крим, про що свідчать листи Фонду майна АР Крим №08-06/04 від 24.10.1995р. на адресу СП «Джемієт» за підписом Першого заступника Фонду майна АР Крим Атласова І. М., згідно якого Фонд майна АР Крим повідомив позивача, що в проект постанови Уряду Криму «Про затвердження списку об’єктів, що підлягають приватизації у 1995р. був внесений пункт «Виключити з додатку 2 Постанови Уряду АР Крим від 16.08.1995р. №258 об’єкт «Бізнес-Центр із готелем на 300 місць у м. Ялта»; лист вих. №02/117 від 31.10.1995р. на адресу СП «Джемієт» за підписом першого заступника Фонду майна АР Крим Атласова І. М., згідно якого Фонд майна АР Крим повідомив першого відповідача про виключення з об’єктів приватизації зазначеного об’єкту незавершеного будівництва у зв’язку з тим, що майно, яке увійшло до статутного фонду СП «Джемієт» до державної власності не відноситься. Судом зроблено висновок, що у розумінні ст. 6 Угоди між Україною та Російською Федерацією про взаємне визнання прав та регулювання відносин власності від 15.01.1993р., яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України від 22.06.1993р. №3313-ХІІ, сторони дійшли згоди щодо сприяння збереженню раніше створених підприємств. Крім того, суд зауважив, що об’єкт незавершеного будівництва зареєстрований згідно довідки БТІ Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Ялтинської міської ради №9317 від 13.09.1996р. за позивачем чим спростував твердження Фонду щодо незаконного внеску до статутного фонду СП АТЗТ «Джемієт».

Згідно ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили, є преюдиційними та не потребують повторного доказування.

Приписами статті 4-5 ГПК України передбачено, що господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов’язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Обов’язковість судових рішень, що набрали законної сили, надає їм властивості закону в справі, у якій вони ухвалені, тому вони є обов’язковими для виконання на території України усіма фізичними і юридичними особами.

Встановлений судом факт законності внесеного до статутного фонду позивача спірного майна – об’єкту незавершеного будівництва, розташованого в с. Восхід по вул. Аврори, 28 дозволяє зробити висновок щодо правомірного володіння СП АТЗТ «Джемієт» спірним майном.

Чинне законодавство презюмує добросовісне (правомірне) володіння майном, якщо інше не буде встановлено судом.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Статтею 20 ГК України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб’єктів господарювання та споживачів. Кожний суб’єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб’єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання наявності або відсутності прав.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду звертаються особи за захистом своїх порушених чи оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, що кореспондується із положеннями статті 21 ГПК України, де до позивачів віднесено осіб, які пред’явили позов або в інтересах яких пред’явлено позов саме про захист порушеного права чи охоронюваного законом інтересу.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а стаття 16 ЦК України передбачає право особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права і інтересу. Частиною 2 цієї статті визначені способи захисту цивільних прав та інтересів.

Системний аналіз наведених норм дозволяє зробити висновок, що захисту судом підлягає цивільне право, яке порушене, не визнається чи оспорюється.

Юридична зацікавленість позивача у вирішенні спору судом, покладає на нього обов’язок довести, що його цивільні права відповідачем порушені, не визнаються чи оспорюються.

Враховуючи те, що право власності на оспорюване майно набуто позивачем правомірно, незаконність його набуття не встановлена судом, у той час як відповідачі своїми діями щодо передачі спірного майна до статутного фонду іншої юридичної особи (ЗАТ «Джемієт») перешкоджають Спільному українсько-російському підприємству АТЗТ «Джемієт» вільно володіти, користуватись та розпоряджатись ним, суд вважає, що наявні підстави для визнання за позивачем права власності на об’єкт нерухомості - незавершене будівництво – санаторний комплекс на 500 місць у м. Ялта, сел. Восхід.

Вступна і резолютивна частини рішення оголошені в судовому засіданні 12 червня 2008 року.

Рішення оформлене відповідно до ст.84 ГПК України і підписане 17 червня 2008 року.

На підставі викладено, керуючись ст.49, ст.82-84, ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати право власності за Спільним українсько – російським підприємством у формі акціонерного товариства закритого типу «Джемієт» на об’єкт незавершеного будівництва – санаторний комплекс на 500 місць у м. Ялта, сел. Восхід.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Ковтун Л.А.