ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2008 р.

№ 4/411-2/343

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т.Б. Дроботової - головуючого

Н.О. Волковицької

Л.І. Рогач

за участю представників:

позивача

Жидейкіна Н.Д., дов. від 10.09.07р. № 155/1/11-5083

відповідача

третя особа

Аргат Т.В., дов. від 29.01.08р. № 19-09/8

Торкай Л.М., дов. від 29.01.08р. № 19-09/79

не з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належним чином)

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2008 року

у справі

№4/411-2/343 господарського суду міста Києва

за позовом

Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

до

третя особа

Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

Київська міська рада

про

спонукання до вчинення дій

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" звернулося до господарського суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про спонукання його передати позивачу за актом встановленої форми гаражі площею 51,9кв.м., розташовані за адресою: вул. Ярославів Вал, 33-К (згідно поверхового плану БТІ), посилаючись на закріплення за ним спірних приміщень на праві повного господарського відання власником майна (Київською міською радою), та передбачене статті 11, 387, 509 Цивільного кодексу України, статтю 48 Закону України "Про власність".

Відповідач у відзиві на позов заперечив позовні вимоги, вказавши, що рішення органів місцевого самоврядування та виконавчої влади, на які, як на підставу виникнення зобов'язань, посилається позивач, не породжують для відповідача зобов'язань, оскільки зобов'язаною особою за цими рішеннями є районні у місті Києві державні адміністрації (в даному випадку Шевченківська районна державна адміністрація), яка не були залучена до участі у справі; також вважає, що у справі відсутні докази набуття (передання, придбання, створення) територіальною громадою міста Києва права власності на спірне майно, майно, щодо якого заявлено позовні вимоги, не співпадає з фактично переданим територіальній громаді міста Києва майном.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.11.2007р. (суддя Домнічева І.О.) позов задоволено повністю; відповідача зобов'язано передати позивачу по акту ОЗ-1 гаражі площею 51,90кв.м., розташовані за адресою м. Київ, вул. Ярославів Вал, 33-К (згідно поверхового плану БТІ); з відповідача на користь позивача стягнуто 203грн. судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд встановив, що, відповідно до рішення Київської міської ради від 29.11.2001р. № 151/1585 "Про затвердження переліку нежитлових будівель, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва, згідно з додатком", рішення Київської міської ради № 208/1642 від 27.12.2001р. "Про формування комунальної власності територіальних громад міста Києва" затверджено перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва згідно з додатками; розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 347 від 22.02.02р. "Про закріплення нежилих будинків та приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва" на виконання вище вказаних рішень Київської міської ради за комунальними підприємствами та організаціями закріплено нежилі будинки, приміщення та окреме майно комунальної власності на праві господарського відання та оперативного управління згідно з додатками, пунктом 2 даного розпорядження районним у місті Києві державним адміністраціям доручено забезпечити передачу нерухомого майна згідно з додатками по формі ОЗ-1.

Відповідно до довідки від 10.05.2004р. № 122 про обстеження об'єктів нерухомості по вул. Ярославів Вал, 33, рішенням Київської міської ради від 15.07.2004р. № 387/1797 "Про внесення змін до рішень Київради від 29.11.2001р. № 151/1585 та від 27.12.2001р. № 208/1642 з питань формування комунальної власності міста Києва". За змінами та доповненнями, внесеними розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1817 від 01.10.2004р., додаток № 1 до рішення доповнено позицією № 313 з віднесенням гаражів площею 50 кв.м. по вул. Ярославів Вал, 33 до комунальної громади м. Києва; вказані гаражі закріплено за позивачем на праві повного господарського відання.

Направлений відповідачу акт ОЗ-1 від 31.01.2006р. не підписаний та не повернений позивачу; об'єкт відповідачем позивачу іншим чином не передано.

Судове рішення вмотивовано тотожністю об'єктів, що знаходяться у користуванні відповідача, та об'єктів, щодо яких пред'явлені позовні вимоги, що підтверджується інвентарною карткою, поверховим планом, складеним 17.11.2005р. Київським міським бюро технічної інвентаризації, порушенням права позивача використанням відповідачем спірних приміщень, що підтверджується актом від 19.04.2007р., статтями 37, 48 Закону України "Про власність", що визначали способи захисту порушених прав особи, у повному господарському віданні якої перебуває спірне майно.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2008р. (судді: Кондес Л.О., –головуючий, Куровський С.В., Михальська Ю.Б.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін з огляду на його відповідність обставинам справи та чинному законодавству; доводи апеляційної скарги відхилено, як такі, що не спростовують висновків місцевого суду щодо відсутності доказів у підтвердження права користування відповідача спірними приміщеннями, правомірності вимог позивача щодо захисту свого права та повернення майна з чужого незаконного володіння.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційної інстанції та рішення господарського суду першої інстанції та передати справу на новий розгляд до місцевого господарського суду. Касаційну скаргу вмотивовано доводами про порушення та неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, скаржник вважає, що судами не враховано набуття відповідачем права власності на спірне майно, як внесене державою до його статутного фонду, оскільки Постановою Верховної Ради України від 20.03.1991р. № 873-ХІІ встановлено право власності Української РСР на майно Українського республіканського банку Ощадного банку СРСР, а Законом України "Про банки та банківську діяльність - правонаступництво відповідача за правами та обов'язками Ощадбанку.

Спірне майно не підлягало передачі до комунальної власності, відтак суди в силу частини 2 статті 4 не повинні були застосовувати розпорядження Київради про віднесення його до комунальної власності.

Позивач письмового відзиву на касаційну скаргу не надав, усно в судовому засіданні заперечив доводи касаційної скарги повністю.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі фактичних встановлених обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, в тому числі безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

За статтями 37, 48 Закону України "Про власність" до права повного господарського відання застосовуються правила про право власності, якщо інше не встановлено законодавчими актами України; положення про захист права власності поширюються на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління, довічного успадковуваного володіння, або на іншій підстав, передбаченій законом або договором.

За статтею 50 Закону України "Про власність", статтею 387 Цивільного кодексу України, власник має право вимагати повернення майна з чужого незаконного володіння.

Виходячи зі змісту статей 1 та 2 Господарського процесуального кодексу України, підприємство, установа, організація звертаються до суду в разі наявності їх порушеного права з позовом до особи, яка таке право порушує.

Судами попередніх інстанцій обґрунтовано зазначено, що користування майном є правомірним, якщо воно ґрунтується на підставі, передбаченій чинним законодавством, доведеній належними та допустимими доказами.

Відтак суди на підставі досліджених матеріалів справи дійшли висновку, що позивач набув права господарського відання на спірне майно з підстав, передбачених законодавством (акт уповноваженого органу); водночас у судових рішеннях зазначено про відсутність у відповідача доказів у підтвердження його права користування спірними гаражами).

Доводи касаційної скарги не може бути прийнято до уваги, оскільки ці доводи не спростовують встановлених судами обставин справи щодо перебування спірних гаражів (так само, як і самого приміщення обласного управління Ощадбанку України) в комунальній власності територіальної громадина підставі рішень Київської міської ради.

Також необґрунтованим є посилання скаржника на частину 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, оскільки спірні розпорядження та рішення Київської міської ради прийнято уповноваженим органом та в межах наданої йому компетенції; за наявності ж спору щодо майнових прав на саме нерухоме майно, про яке говориться в рішенні, такий спір, в разі його виникнення, повинен розглядатися в межах окремого позовного провадження.

Наслідки судового розгляду справи № 6/709 щодо законності рішень Київської міської ради, на що посилається скаржник у касаційній скарзі, можуть бути підставою для його звернення в подальшому про перегляд даного рішення за нововиявленими обставинами.

Відповідно до роз’яснень, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 111 5 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що господарські суди в порядку статей 43, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно та об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; належним чином проаналізували правовідносини, що виникли та існували між сторонами.

Висновки апеляційного суду, якими відхилено доводи апеляційної скарги, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, наведених у постанові суду.

Як наслідок, прийнята апеляційним судом постанова відповідає вимогам статті 105 Господарського процесуального кодексу України та Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 29.12.76 р. "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями.

Доводи скаржника про невірне застосування судами норм матеріального права суперечать дійсним обставинам справи та статті 4 Господарського процесуального кодексу України; доводи стосовно неповноти дослідження обставин справи фактично зводяться до переоцінки обставин, встановлених судами апеляційної та першої інстанції та не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення статті 1117 Господарського процесуального кодексу України.

Твердження заявника про порушення і неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, з огляду на що підстав для скасування судових рішень з мотивів, наведених у касаційній скарзі колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 1 частини 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2008 року у справі № 4/411-2/343 господарського суду міста Києва та рішення господарського суду міста Києва від 06.11.07р. залишити без змін.

Головуючий Т. Дроботова

Судді: Н. Волковицька

Л. Рогач