ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2008 р.

Справа № 12/24

За
позовом Приватного підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до
Відкритого акціонерного товариства “Енергопостачальна компанія
“Чернівціобленерго” в особі Вижницького району електричних мереж

про
визнання договору дійсним

Суддя  Паскарь А.Д.

за участю
представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1.,
довіреність від 04.04.2007;

від відповідача -не
з'явився.

СУТЬ
СПОРУ: Приватний
підприємець ОСОБА_1, АДРЕСА_1 звернулася в господарський суд з позовною заявою
до  Відкритого акціонерного
товариства “Енергопостачальна компанія “Чернівціобленерго” в особі Вижницького
району електричних мереж про визнання укладеного сторонами договору про
постачання електроенергії від 01.12.2006 № 0999 дійсним та зобов'язання
відповідача видати позивачці копію зазначеного договору.

Ухвалою
господарського суду Чернівецької області від 27.06.2007 позовна заява була
повернута позивачці без розгляду на підставі пунктів 1, 3 частини 1 статті 63
Господарського процесуального кодексу України.

Постановою
Львівського апеляційного господарського суду від 16.08.2007 зазначена ухвала скасована,
а справа передана на розгляд в господарський суд Чернівецької області.

Розпорядженням
голови господарського суду Чернівецької області від 02.04.2008 у зв'язку з
перебуванням судді Бутирського А. А.  у
відрядженні, справа для розгляду по суті передана судді Паскарю А. Д.

В
ході розгляду справи представник позивачки від вимоги про  зобов'язання відповідача видати позивачці
копію укладеного сторонами 01.12.2006 договору про постачання електроенергії №
0999 відмовився, наполягавши водночас на прийнятті судом рішення про визнання
зазначеного договору дійсним.

Після
закінчення строку оголошеної 23.04.2008 на підставі статті 77 ГПК України
перерви, представник відповідача, яка про дату, час і місце наступного судового
засідання  була  повідомлена під розпис, у судовому засіданні
не з'явилася. Дана обставина не перешкоджає вирішенню спору по суті. Тому
справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

У
судовому засіданні представник позивачки підтримав в уточненому варіанті позов.

Вивчивши
наявні в матеріалах справи докази та заслухавши пояснення представника
позивачки, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для
задоволення  позову, виходячи з
наступного.

У
відповідності з частинами 1, 2, 4 статті 202 Цивільного кодексу України  правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення  цивільних
прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія
двох або більше сторін.

Загальні
вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, містяться в статті
203 ЦК України, частина 4 якої передбачає, що правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Пунктом
5.1 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної
комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28 із
змінами і доповненнями та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України
02.08.1996 за № 417/1442 (далі - Правила),
визначено, що договір про постачання електричної енергії є основним
документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за
регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і
споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.
Споживання електричної енергії без договору не допускається.

Згідно
з частиною 2 статті 180 Господарського кодексу України господарський договір
вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та
формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані
такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо
яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно
до пункту 5.2 Правил, при укладенні договору про постачання електричної енергії
сторони визначають його зміст на основі типового договору (додаток 3). Умови
договору про постачання електричної енергії, зазначені у додатку 3 та пунктах
5.5, 5.6 та 5.7 цих Правил, є істотними та обов'язковими для сторін під час
укладення договору про постачання електричної енергії.

Враховуючи,
що предметом даного спору є вимога про визнання договору про постачання
електроенергії від 01.12.2006 № 0999 дійсним, то саме цей договір є основним
письмовим доказом у справі, оскільки для вирішення спору по суті, тобто, для
визначення чинності договору, суд насамперед зобов'язаний ретельним чином
вивчити його та з'ясувати відповідає він чинному законодавству, зокрема, Закону
України “Про енергетику” та Правилам чи ні.

У
даному випадку слід керуватися вимогою частини 2 статті 34 ГПК України, у
відповідності до якої обставини справи, які відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись
іншими засобами доказування. Тобто, неможливо оцінити будь-яку річ заочно.

Статтею
33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.

Крім
того, приймаючи до уваги, що позивач не надав зазначеного договору, укладення
якого відповідач заперечує, суд зазначає, що вимога позивачки суперечать і
нормам елементарної логіки.

Таким
чином, в ході розгляду справи наявність договору, щодо якого заявлена позовна
вимога про визнання його дійсним, позивачем не доведена, у зв'язку з чим
зробити висновок про обґрунтованість позову неможливо.

За
таких обставин, відмовляючи у задоволенні позову, судові витрати слід покласти
на позивачку.

На
підставі викладеного, керуючись статтями 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1.          У задоволенні позову відмовити.

2.          Судові витрати віднести на рахунок
позивачки.

Суддя
А. Паскарь