ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2008 р.

№
26/293

Вищий господарський
суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів

Кота
О.В. Шевчук С.Р. (доповідач), Барицької Т.Л.

розглянувши
касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю
"Світлана"

на
постанову

Львівського
апеляційного господарського суду від 18.02.2008р.

у
справі

№ 26/293

за
позовом

Товариства
з обмеженою відповідальністю "Світлана"

до

Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

третя
особа

Товариства
з обмеженою відповідальністю "Передзвін"

про

зобов'язання
до вчинення дій та стягнення 80600грн.

в судовому засіданні взяли участь  представники:

-
позивача

Хом'як
О.Г., дов. №343 від 11.06.2008р.;

-
відповідача

не
з'явилися;

-
третої особи

Паньків
О.В., дов. б/н від 10.06.2008р.

ВСТАНОВИВ:

У
травні 2007р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Світлана"
звернулося до господарського суду Львівської області з позовом до Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 про зобов'язання відповідача
передати позивачу об'єкт купівлі-продажу відповідно до укладеного договору,
зобов'язання відповідача в місячний строк виконати умови договору підряду на
виконання проектних робіт, стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у
розмірі 50000грн. та пені у розмірі 30600грн.

Рішенням
господарського суду Львівської області від 11.10.2007р. у справі №26/293 (суддя
Деркач Ю.Б.) позов задоволено повністю. Зобов'язано Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичну особу ОСОБА_1 передати Товариству з обмеженою
відповідальністю "Світлана" об'єкт купівлі-продажу відповідно до умов
укладеного договору купівлі-продажу від 29.05.2006р., зобов'язано Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичну особу ОСОБА_1 в місячний строк виконати
умови договору підряду на виконання проектних робіт від 29.05.2006р. Стягнуто
з Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 на користь
Товариства з обмеженою відповідальністю „Світлана” 50000грн. штрафу, 30600грн.
пені, 891грн. державного мита та 118грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Ухвалою
Львівського апеляційного господарського суду від 28.01.2008р. до участі у
справі залучено третю особу на стороні відповідача ТОВ "Передзвін".

Постановою
Львівського апеляційного господарського суду від 18.02.2008р. у справі №26/293
(колегія суддів у складі головуючого судді Р.Марко, суддів С.Бойко та Т.Бонк)
апеляційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1.
задоволено частково, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю
"Передзвін" задоволено, рішення господарського суду Львівської
області від 11.10.2007р. у справі №26/293 скасовано. Прийнято нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог ТОВ "Світлана" про витребування від
п/п ОСОБА_1. об'єкту купівлі-продажу відповідно укладеного договору
купівлі-продажу від 29.05.2006р. та виконання умов договору підряду на виконання
проектних робіт від 29.05.2007р. відмовлено. Позовні вимоги про стягнення
штрафу та пені задоволено частково. Стягнути з суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Світлана" 10000грн. штрафу, 15600грн. пені, 891грн.
державного мита та 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу. В частині позовної вимоги про стягнення 15000грн. пені та
40000грн. штрафу, відмовлено у зв'язку із зменшенням розміру неустойки.

Не
погоджуючись з прийнятою у справі постановою, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Світлана" звернулось до Вищого господарського суду
України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить
скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від
18.02.2008р. у даній справі та прийняти нове рішення, яким залишити в силі
рішення господарського суду Львівської області від 11.10.2007р. у справі
№26/293.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників судового процесу, перевіривши
правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно
ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються
протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому
(основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може
бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений
основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного
договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку,
встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не
встановлений актами цивільного законодавства.

Відповідно
до ч.3 ст.635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором,
припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін),
встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить
другій стороні пропозицію про його укладення.

Місцевим
господарським судом встановлено, що 26.05.2006р. між сторонами укладено
попередній договір відповідно до якого сторони зобов'язувались в майбутньому
укласти дві цивільно-правові угоди (договори), предметом яких буде відчуження
будівлі (малої архітектурної форми) за адресою: м. Львів, вул. Ак. Лазаренка,
1-3, яка належить на праві власності відповідачеві, з метою уступки
першочергового права довгострокової оренди вказаної земельної ділянки, на якій
розташована вказана будівля у Львівської міської ради з правом подальшого
будівництва, а також виготовлення повного пакету документів необхідних для здійснення
такого будівництва позивачем згідно п.2 цього договору.

Відповідно
до умов договору позивач зобов'язувався в свою чергу здійснювати поетапне
фінансування робіт та наданих послуг відповідачем на підставі актів виконаних
робіт, підписаних уповноваженими представниками сторін відповідно до укладених
в подальшому договорів (п.3 договору). Строки виконання робіт та надання послуг
сторони домовились погоджувати у наступних договорах (п.5 договору). Відповідач
зобов'язувався погоджувати з позивачем всі свої дії, пов'язані з виконанням
робіт та надання послуг, щодо виготовлення пакету документів, необхідних для
виконання забудови позивачем орендованої земельної ділянки (п.9 договору). З
метою виконання положень даного договору сторони зобов'язались активно співпрацювати,
не зводячи свою співпрацю виключно до виконання положень укладених угод (п.10
договору).

Позивач
та відповідач обумовили відповідальність сторін за необґрунтоване ухилення від
укладення подальших договорів та їх належного виконання у вигляді відшкодування
збитків в тому числі упущеної вигоди (п.14 договору). Окрім того, позивачем та
відповідачем в п.15 попереднього договору було обумовлено, що у разі порушення
однією з сторін обов'язків зазначених у даній угоді, крім понесених збитків
вона сплачує іншій стороні в добровільному порядку неустойку в розмірі
50000грн. на підставі обґрунтованої вимоги. Термін дії угоди сторони визначили
з моменту її підписання до повного та остаточного виконання двох наступних
договорів щодо відчуження малої архітектурної форми-кафе „Мальва” та
виготовлення відповідачем повного пакету документів, необхідного для здійснення
будівництва позивачем на орендованій земельній ділянці за адресою: м. Львів,
вул. Ак. Лазаренка, 1-3, (п.18 договору).

Як
також встановлено судом першої інстанції, 29.05.2006р. між сторонами був
укладений договір купівлі-продажу малої архітектурної форми кафе-бару „Мальва”
разом з надвірними дерев'яними прибудовами та огорожею по вул. Ак.Лазаренка,
1-3, м. Львів, загальною вартістю 50000грн.,за яким відповідач зобов'язався
передати позивачеві об'єкт купівлі-продажу за актом приймання-передачі протягом
3-х календарних днів з моменту підписання даного договору, а позивач - провести
оплату цього об'єкта у наступному порядку: протягом травня 2006р. - 10000грн.,
протягом червня 2006р. - 40000грн.

Відповідно
до п.2.5 договору купівлі-продажу відповідач зобов'язувався у подальшому
належним чином виконувати взяті на себе договірні зобов'язання відповідно до
умов попереднього договору від 26.05.2006р. та договору підряду на виконання
проектних робіт від 29.05.2006р.

Як
встановлено місцевим господарським судом з матеріалів справи, позивачем на
виконання умов цього договору перераховано відповідачу 40000грн., з яких
10000грн. - 29.05.2006р., а решту суми протягом липня-вересня 2006р., а
відповідач свого обов'язку по передачі об'єкту купівлі-продажу в зазначений в
договорі строк не виконав, як і не передав позивачу вказаного об'єкту на час
розгляду спору.

Відхиляючи
доводи відповідача в обґрунтування невиконання обов'язку з підписання акту
приймання-передачі внаслідок відсутності повної оплати товару з боку позивача,
місцевий господарський суд зазначив, що умовами п.2.2 договору купівлі-продажу
було передбачено обов'язок продавця передати об'єкт купівлі-продажу протягом
3-х календарних днів з моменту підписання договору, а обов'язок щодо повної
оплати отриманого товару наступав у покупця лише через один календарний місяць
в кінці червня 2006р.

Задовольняючи
вимогу позивача щодо зобов'язання відповідача передати позивачу об'єкт
купівлі-продажу відповідно до умов договору купівлі-продажу від 29.05.2006р.,
суд першої інстанції виходив з того, що даний обов'язок відповідача був
первинним по відношенню до похідного обов'язку позивача провести його повну
оплату. Відповідно, за наведених вище обставин позивач правомірно призупинив
остаточне виконання власних договірних зобов'язань.

Відхиляючи
доводи відповідача стосовно недійсності (нікчемності) договору купівлі-продажу
від 29.05.2006р. внаслідок відсутності його нотаріального посвідчення в
порушення вимог Закону, суд послався на те, що відповідач немає та ніколи не
мав свідоцтва про право власності на об'єкт нерухомості та ніколи не звертався
до органів місцевого самоврядування про державну реєстрацію права власності, на
підставі чого дійшов висновку, що за відсутності державної реєстрації права
власності у встановленому Законом порядку, вимога щодо нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу нерухомості в порядку ст. 657 ЦК України
не є правомочною.

Однак
вищезазначений висновок суду першої інстанції є передчасним з наступних
підстав.

Об'єктами
нерухомого майна є будівля споруда та їх структурні компоненти (абз.1 п.8.2.2
ст.8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств").

Наказом
Держбуду України від 07.05.2002р. N80 затверджені правила визначення вартості
будівництва. Частиною 2 пункту 2.1.1 розділу 2.1."Елементи
будівництва" Правил встановлено, що об'єктом будівництва є кожна
відокремлена будівля (виробничий корпус або цех, склад, житловий будинок тощо)
або споруда (міст, тунель, платформа тощо) з усіма улаштуванням.

Водночас
слід зазначити, що згідно п.2 Типових правил розміщення малих архітектурних
форм для здійснення підприємницької діяльності (затверджені наказом Держбуду
України № 227 від 13.10.2000 та зареєстровані в Мінюсті України 27.10.2000 за №
755/4976) мала архітектурна форма - невелика споруда, яка
виконується із полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без
улаштування фундаментів. Отже, малі архітектурні форми є тимчасовими спорудами
- тимчасовими рухомими об'єктами, а тому не відносяться до нерухомого майна.

Зазначені
приписи залишилися поза увагою суду першої інстанції при вирішенні спору по
суті.

Поряд
з цим, колегія суддів касаційної інстанції зазначає про неврахування місцевим
судом й тверджень позивача, викладених у поясненні до заперечень щодо правового
статусу спірного об'єкту як нерухомого майна, наявності у продавця-відповідача
права власності на відчужуємий об'єкт - кафе-бару "Мальва" як
підстави для недотримання сторонами обов'язку щодо нотаріального посвідчення
договору купівлі-продажу.

При
цьому, суд першої інстанції не врахував приписів, запроваджених Інструкцією про
порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна,
затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової
політики України від 24.05.2001р. N127, Тимчасовим положенням про порядок
державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом
Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. N7/5, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 18.02.2002р. за N157/6445, Законом України
"Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень", які регулюють відносини, пов'язані з державною реєстрацією
речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів
щодо нерухомості.

Отже,
місцевий господарський суд, передчасно задовольняючи позов про зобов'язання
відповідача передати позивачу об'єкт купівлі-продажу відповідно до умов
договору купівлі-продажу від 29.05.2006р., не з'ясував правової характеристики
спірного об'єкту -кафе-бару "Мальва", придбаного позивачем у
відповідача за цим договором як об'єкту нерухомості, який є спорудою малої
архітектурної форми.

Тобто
місцевий господарський суд не встановив, чи містить спірний об'єкт
купівлі-продажу характеристики будівлі або споруди з посиланням на відповідні
правовстановлюючі документи, які про це свідчать.

Викладене
свідчить про передчасність висновків суду першої інстанції щодо обґрунтованості
придбання саме об'єкту нерухомого майна.

Зазначені
порушення суду першої інстанції не були з'ясовані, виправлені й судом
апеляційної інстанції, під час перегляду в апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції, який прийняв нове рішення про відмову позивачу у позову.

Поряд
з цим, місцевим господарським судом встановлено, що 29.05.2006р. між сторонами
був укладений й договір підряду на виконання проектних робіт, за яким
відповідач взяв на себе зобов'язання власними силами і засобами за рахунок
позивача виконати зазначений в договорі перелік робіт щодо виготовлення повного
пакету документів, необхідних для здійснення будівництва на орендованій в
майбутньому земельній ділянці за адресою:                 м. Львів, вул. Ак. Лазаренка,
1-3, а позивач зобов'язувався прийняти результат таких робіт і сплатити
відповідачеві вартість виконаних робіт та наданих послуг згідно переліку таких
робіт, зазначеному в п.1.2 цього договору, який кореспондується з переліком
повного пакету документів п.2 попереднього договору від 26.05.2006р.

Відповідно
до п.2.3 даного договору підряду відповідач зобов'язаний передати позивачу
готову проектну технічну документацію та інші документи, визначені п.1.2 даної
угоди в строки, передбачені умовами даного договору. Сторонами передбачено
наступний порядок виконання робіт (п.3 договору): відповідач приступає до
виконання робіт за умовами даного договору не пізніше трьох календарних днів з
моменту підписання даного договору; термін виконання загального переліку робіт
та надання послуг встановлено до 01.03.2007р.; відповідач зобов'язався не
пізніше двох календарних днів після настання кінцевого терміну дії договору,
передати позивачу результати виконаних робіт.

Сторонами
встановлено розмір та порядок розрахунків (п.4 договору) відповідно до якого:
за належне виконання загального переліку робіт відповідно до п.1.2 договору
позивач зобов'язувався сплатити відповідачеві винагороду у розмірі 200000грн.,
яка відповідно є загальною вартістю договору; оплата послуг відповідача у
вказаній сумі повинна була здійснюватись протягом 8 календарних місяців рівними
частинами по 25000грн. в період з липня 2006р. по лютий 2007р. включно; кожен
черговий платіж мав закриватись сторонами шляхом підписання акту виконаних
робіт на підставі поетапного виконання п.1.2 договору. Відсутність результату робіт
відповідно до предмету договору встановлено як підставу для відмови відповідачу
у здійсненні чергового платежу та відповідно підписання акту виконаних робіт.
За порушення строків виконання робіт визначених п.3.3, встановлено
відповідальність відповідача у вигляді штрафних санкцій у розмірі 0,1% від суми
договору за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Як
встановлено судом першої інстанції, відповідачем доказів виконання своїх
зобов'язань за договором підряду на виконання проектних робіт від 29.05.2006р.
на умовах визначених в договорі так і на час розгляду спору не подано, а
посилання відповідача в обґрунтування початку робіт по договору підряду на
отриманий ним план земельної ділянки, який суд визнав неналежним доказом у
справі, оскільки він не містить ніякої інформації, коли саме і ким був
отриманий цей план не з'ясовано.

Поряд
з цим, відповідно до умов договору підряду (п.3.1, п.4.2, п.4.3, п.4.4),
відповідач мав приступити до виконання робіт не пізніше 3 календарних днів з
моменту підписання договору, тобто на початку червня 2006р., а оплата по
договору мала розпочинатись з липня 2006р. Підписання акту приймання-передачі
виконаних робіт мало бути підставою для проведення розрахунків сторін, а
відсутність такого результату відповідно до предмету договору було підставою
для відмови підряднику у здійсненні платежу та відповідно підписання акту
виконаних робіт.

Як
також встановлено місцевим господарським судом, оскільки відповідачем не було
виконано жодного з передбаченого умовами договору підряду етапів робіт, не було
підписано жодного акту приймання-передачі виконаних робіт, то так і не наступив
обов'язок позивача щодо поетапної оплати договору підряду.

На
підставі зазначеного, враховуючи мету з якою укладався попередній договір від
26.05.2006р.; положення п.п.10, 13, 14, 18 попереднього договору; покликання в
п.2.5 договору купівлі-продажу від 29.05.2006р. на належне виконання умов
попереднього договору від 25.05.2006р.; положення ст.635 ЦК України та п.18
попереднього договору, у відповідності до яких зобов'язання відповідача за
попереднім договором не припинились, та те, що відповідачем не доведено належне
виконання своїх  обов'язків за трьома
взаємопов'язаними угодами, а саме: попереднім договором - стосовно досягнення
мети його укладення, договором купівлі-продажу та договору підряду - стосовно
їх виконання відповідачем, місцевий господарський суд визнав правомірним
нарахування позивачем відповідачу пені у розмірі 30600грн. та неустойки за
порушення обов'язків зазначених у попередньому договорі у розмірі 50000грн.

Натомість
суд апеляційної інстанції, переглядаючи в апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції, скасовуючи його та приймаючи нове рішення про відмову в
позові, задовольнив частково заяву відповідача про зменшення розміру неустойки
на підставі ст.551 Цивільного кодексу України, із зазначенням, що матеріалами
справи підтверджено сплату позивачем відповідачу на виконання договору
купівлі-продажу лише у сумі 40000грн. Оскільки відповідач 03.10.2007р. вчиняв
заходи по поверненню грошових коштів в розмірі 40000грн. позивачеві, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення пені в
розмірі 30600грн. по договору підряду та неустойки в розмірі 50000грн. за
умовами попереднього договору не відповідають в повному розмірі характеру
завданих збитків позивачеві, і тому мають бути частково зменшені до 15600грн.
пені та 10000грн. штрафу.

Однак
суд апеляційної інстанції, дійшов цього висновку, не зазначив доказів, які про
це свідчать, застосував до спірних правовідносин лише загальну норму
матеріального права ст.551 Цивільного кодексу України, яка визначає предмет
неустойки, не врахував приписів п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України за якою
господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання та приписи ст. 233 ГК України. Поряд з цим, зменшивши
суму неустойки та пені за договором, суд апеляційної інстанції не навів
обґрунтованих міркувань, з яких він виходив частково задовольняючи грошові
вимоги позивача на суму 15600грн. пені та 10000грн. штрафу.

На
підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає,
що спір розглянуто судами першої та апеляційної інстанцій без дослідження в
повному обсязі обставин справи та норм чинного законодавства, що є порушенням
принципу всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх
сукупності та призвело до прийняття рішень з помилковим застосуванням норм
права.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в
касаційній скарзі стверджує факт порушення апеляційним судом не лише норм
матеріального та процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки
доказів. Колегія суддів Вищого господарського суду України наголошує, що оцінка
доказів, не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги ст. 111-7
Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у
касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на
підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням
попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права. Касаційна
інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не
були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно
до роз'яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови
від 29.12.76 №11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши
всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки
передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції
не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення, ухвалені у справі,
підлягають скасуванню, а справа -направленню на новий розгляд до господарського
суду Львівської області.

Під
час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене в
цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і
об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в
залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством
вирішити спір.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110-11112
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Світлана"
задовольнити частково.

Постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 18.02.2008р. та рішення
господарського суду Львівської області від 11.10.2007р. у справі №26/293
скасувати, а справу передати на новий розгляд до господарського суду Львівської
області в іншому складі суду.

Головуючий
Кот О.В.

С у д д я
Шевчук С.Р.

С у д д я
Барицька Т.Л.