СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

17 червня 2008 року

Справа № 5020-2/031-5/035

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Плута В.М.,

суддів                                                                      Гоголя Ю.М.,

Черткової І.В.,

за участю представників сторін:

позивача:          Коюшенко Ірини Олександрівни, доручення № 355/01-р від 11.06.08;

відповідача: Дюкової Марії Олександрівни, довіреність № 83 від 12.01.08;

треті особи: не з'явились;

розглянувши апеляційну скаргу Фонду комунального майна Севастопольської міської ради на рішення господарського суду міста Севастополя (суддя Євдокимов І.В.) від 17.04.2008 у справі № 5020-2/031-5/035

за позовом           Кримського закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Кримтур" (вул. Шмідта, 9, м. Сімферополь,95017)

до Фонду комунального майна Севастопольської міської ради (вул. Луначарського, 5, м. Севастополь,99011)

3-ті особи: комунальне підприємство "Бюро технічної інвентаризації і державної реєстрації об'єктів нерухомого майна" Севастопольської міської Ради (вул. Хрустальова, 83, м. Севастополь, 99040)

Севастопольська міська Рада (вул. Леніна, 3, м. Севастополь,99011)

Державне комунальне підприємство "Севміськводоканал" (вул. Адм. Октябрьського, 4, м. Севастополь,99011)

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Севастополя від 17.04.2008 у справі № 5020-2/031-5/035 позов задоволено.

Визнано право власності Кримського закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях „Кримтур” на каналізаційно-насосні станції № 16 та № 16-А з напірними колекторами, що розташовані за адресою: вул. Челюскінцев, 107, с. Учкуєвка, м. Севастополь.

Суд першої інстанції виходив з того, що об'єкти незавершеного будівництва - каналізаційно-насосна станція № 16 та каналізаційно-насосна станція № 16-А, є складовими частинами туристично-оздоровчого комплексу ім. А.В. Мокроусова, що належить позивачу та розташовані на території цього комплексу. В обґрунтування цього доводу суд навів наявність акту вибору земельної ділянки під будівництво від 20.05.1980.

Таки обставини, на думку місцевого суду, є підставою для застосування положення статті 331 Цивільного кодексу України та визнання за позивачем права власності.

Не погодившись з цим судовим актом, відповідач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти нове, яким у позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд задовольнив вимоги, які допустимими доказами у справі не підтверджені. Відповідач зазначає, що находження спірного об’єкту на балансі позивача, а також відсутність вимог інших осіб на цей об’єкт, не може бути підставою виникнення у Кримського закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Кримтур" права власності.

Представник позивача у судовому засіданні з доводами апеляційної скарги не погодився, вважає рішення господарського суду міста Севастополя законним та обґрунтованим, підстав для його скасування не вбачає.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 11.06.2008 суддів Гонтаря В.І. та Гоголя Ю.М. замінено на суддів Борисову Ю.В. та Черткову І.В.

11 червня 2008 року у судовому засіданні було оголошено перерву до 17 червня 2008 року.

Після оголошеної перерви учасники процесу у судове засідання не з'явились, своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористались, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до статті 98 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України, зобов’язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін –це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез’явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності нез’явившихся представників сторін за наявними документами в матеріалах справи.

Розпорядженням заступника голови судової палати Севастопольського апеляційного господарського суду від 17.06.2008 суддю Борисову Ю.В. замінено на суддю Гоголя Ю.М.

Повторно розглянувши справу у порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Фонду комунального майна Севастопольської міської ради підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 04.09.1962 рішенням Севастопольського виконкому № 475 від 04.09.1962 відведено земельну ділянку Севастопольській турбазі (Укрсовпроф) в Учкуєвці і передано на баланс незавершені будівництвом будівлі і споруди від управління торгівлі.

27.04.1981 розпорядженням виконкому Севастопольської міської ради народних депутатів забудовнику Кримській обласній Раді по туризму й екскурсіях дозволено здійснювати проектно-вишукувальні роботи.

05.05.1981 рішенням виконкому Севастопольської міської Ради народних депутатів № 6/359 уточнено площу земельної ділянки, яку виділено під будівництво туристичної бази ім. А.В. Мокроусова –10,3 га, видано державний акт на право постійного користування землею І-КМ №005127 від 31.03.1999 дочірньому підприємству Кримського акціонерного товариства по туризму та екскурсіях „Кримтур”, яке 03.04.1992 було створено, а 12.03.1999 протоколом № 7 реорганізоване в філію акціонерного товариства.

25.12.1978 Постановою Президії Центральної Ради по туризму й екскурсіях (протокол №13 п.12) визначено, що туристська база ім. А.В. Мокроусова створена в 1963 році.

Кримське закрите акціонерне товариство по туризму та екскурсіях „Кримтур” створено постановою Федерації Незалежних Профспілок Криму № 1 від 16.01.1992, зареєстроване 28.01.1992 в виконкомі Київської райради м. Сімферополя № 27 на базі майна туристських екскурсійних організацій Кримської республіканської ради по туризму та екскурсіях.

10.01.1992 за актом приймання-передачі здійснена передача майна на суму 61800,00 тис. руб. згідно з доданим до нього переліком, в тому числі туристсько-оздоровчий комплекс ім. А.В. Мокроусова.

10.12.1999 вказане майно передано позивачем за актом своїй філії –туристсько-оздоровчому комплексу ім. А.В. Мокроусова.

13.12.2004 розпорядженням Севастопольської міської державної адміністрації № 1937-р створена Державна приймальна Комісія по прийняттю спірних об’єктів в експлуатацію.

23.12.2004 державна приймальна комісія актом прийняла в експлуатацію будівлі і споруди першої черги будівництва філії Кримського закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях „Кримтур” туристсько-оздоровчому комплексу ім. А.В. Мокроусова.

28.12.2004 розпорядженням Севастопольської міської державної адміністрації № 2060-р затверджено акт державної приймальної комісії з прийняття в експлуатацію першої черги будівництва туристсько-оздоровчому комплексу ім. А.В. Мокроусова.

Вказані факти встановлені рішенням господарського суду міста Севастополя від 08-12 серпня 2005 року у справі №20-7/186 за позовом Кримського закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях „Кримтур” до Управління з питань майна комунальної власності Севастопольської міської державної адміністрації, Державного комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації та державної реєстрації об’єктів нерухомого майна м. Севастополя, Регіонального відділення Фонду державного майна України в м. Севастополі про визнання права власності, спонукання видати свідоцтво про право власності на спірне майно, спонукання здійснити державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно.

Факти, які встановлені цим рішенням, мають преюдиціальну силу відповідно до частини другої статті 35 Господарського процесуального кодексу України, тому не підлягають доведенню знову під час розгляду даної справи.

Однак, судова колегія також звертає увагу на наявність іншого судового рішення, а саме Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 28.11.2002 у справі № 20-4/482-2002 за позовом Кримського акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Кримтур" до Державного комунального підприємства „Севміськводоканал”, Управлінню з питань майна комунальної власності Севастопольської міської державної адміністрації про визнання наказу недійсним та усунення перешкод в користуванні майном (копія є у матеріалах справи, том 1, а. с. 112-116). Так, в цьому судовому акті було встановлено, що згідно розшифровки до акту передачі майна Кримській республіканській раді по туризму та екскурсіях від Севастопольської турбази ім. А.В. Мокроусова станом на 01.01.1992 в переліку основних засобів, таки споруди як каналізаційно-насосна станція та напірний колектор відсутні. В розділі „комунікації” вищенаведеного акту під п. 5 значиться „каналізація в сумі 16,1 тис. руб.". Крім того, суд зазначив, що, оскільки прийняті до експлуатації споруди вартістю 247,08 тис. руб. не відображені в акті прийому-передачі основних фондів турбази, місцевим господарським судом зроблений невірний висновок приналежності каналізаційної насосної станції і напірного каналізаційного колектора в районі турбази ім. А. В. Мокроусова Кримському акціонерному товариству по туризму та екскурсіях "Кримтур" на праві власності. Таким чином, судом було встановлено, що позивач не є власником споруд КНС № 16, даний об’єкт є комунальною власністю.

Вищий господарський суд України у постанові від 18.12.2007 скасовуючи судові акти, якими задоволені позовні вимоги у даній справі, зазначив, що право власності на спірні об’єкти не зареєстровано за певними особами і прав третіх осіб на спірне майно не встановлено. Разом з тим, зазначені обставини, у т.ч. перебування майна на балансі, відсутність вимог інших осіб щодо такого майна, самостійно не можуть бути підставою для висновку щодо набуття позивачем право власності на спірне майно, без встановлення юридичного факту, з яким закон пов’язує виникнення або перехід права власності.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним оцінити інші документи які є в матеріалах справи. Так, суд першої інстанції в рішенні, що оскаржується звернув увагу на існування факту складення акту вибору земельної ділянки під будівництво 20 травня 1980 року, у тому числі і каналізаційно-насосної станції № 16-А, замовником в якому виступає Кримська обласна Рада по туризму та екскурсіях.

Проте, апеляційна інстанція, розглянувши цій доказ, взагалі не вбачає з нього, що об'єкти незавершеного будівництва - каналізаційно-насосна станція № 16 та каналізаційно-насосна станція № 16-А, є складовими частинами туристично-оздоровчого комплексу ім. А.В. Мокроусова, що належить позивачу, та розташовані на території цього комплексу, а саме, в місті Севастополі за адресою: вул. Челюскінців, 107, село Учкуєвка.

Інших документів, які б підтверджували такий висновок місцевого суду у матеріалах справи відсутні, позивачем не представлені. При цьому, такий висновок господарського суду суперечить змісту Постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 28.11.2002 у справі № 20-4/482-2002.

З урахуванням вищенаведеного, вбачається, що каналізаційно-насосні станції № 16 та № 16-А з напірними колекторами, що розташовані за адресою: вул. Челюскінцев, 107, с. Учкуєвка, м. Севастополь позивачу не передавалися і не відносяться до складу туристично-оздоровчого комплексу ім. А.В. Мокроусова.

Суд першої інстанції вірно встановив, що каналізаційно-насосна станція № 16-А введена в експлуатацію у грудні 1990 року та знаходиться на балансі філії Кримського закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях „Кримтур" туристично-оздоровчого комплексу ім. А.В.Мокроусова.

Проте, обставини справи також вказують на те, що наказом управління майном м. Севастополя від 09.07.2001 № 228 „Про постановку на баланс ГКП „Севміськводоканал” спірний об’єкт був також поставлений на баланс інший особі - ГКП „Севміськводоканал”. Отже, висновок суду першої інстанції про те, що прав третіх осіб на спірне майно не встановлено, є вірним по факту, проте є спірним по суті.

Кримське закрите акціонерне товариство по туризму та екскурсіях "Кримтур" також наполягало на тому, що в обґрунтування позовних вимог свідчить довідка про капітальні витрати по незавершеному будівництвом об’єкту (додаток № 3)(том 1, а. с. 12), в якій передбачені певні витрати на спірний об’єкт. Однак, судова колегія вважає, що такий документ не може бути покладений в основу рішення про визнання права власності, оскільки в цієї довідці не визначені чітко об’єкти нерухомості на які спрямовані певні витрати, тобто не має номеру КНС, тоді, як свідчать матеріали справи, насосні станції, які є предметом спору у даній справі, мають номери 16 та 16-А. Крім того, не має відомостей яку частку (долю) складає сума зазначена у цьому документі 17616,00 руб. від загальної вартості нерухомого об’єкту. Більш того, в цій довідці вказано, що певні витрати відображені станом на 01.08.1962, а рішення Севастопольського виконкому № 475, яким відведено земельну ділянку Севастопольській турбазі (Укрсовпроф) в Учкуєвці і передано на баланс незавершені будівництвом будівлі і споруди від управління торгівлі відбулося 04.09.1962. Отже, документально не підтверджено, що об’єкт про який зазначено у довідці (том 1, а. с. 12), є одним із тих об’єктів, які були передані у наступному позивачу. З тих же підстав, колегія суддів не приймає в якості належного доказу довідку про капітальні витрати по незавершеному будівництвом об’єкту (додаток № 6-а)(том 1, а. с. 13).

Інвентаризаційна опис товарів, матеріалів, тари на 01.01.1992 також не може бути належним доказом наявності (виникнення) права власності у юридичної особи.

Відповідно до статті 128 Цивільного кодексу УРСР, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Як встановлено судом, позивач не надав суду документів (доказів), на підставі яких можливо вважати доведеним факт набуття Кримським закритим акціонерним товариством по туризму та екскурсіях "Кримтур" на підставі вищенаведеної статті.

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (Закон України № 435-ІV від 16.01.2003) останній застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Суд першої інстанції вірно зазначив: оскільки право власності на каналізаційно-насосну станцію № 16 та каналізаційно-насосну станцію № 16-А не було підтверджено до набранням законної сили Цивільним кодексом України в новій редакції і правовідносини сторін продовжують існувати після 01.01.2004, тому до спірних правовідносин застосовується Цивільний кодекс України, який діє з 01.01.2004.

Відповідно до статті 331 Цивільного кодексу України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Проте, норму цієї статті помилково було застосовано господарським судом міста Севастополя, оскільки, як вже було вище наведено, у матеріалах справи відсутні докази створення спірного об’єкту в повному обсязі саме позивачем.

Виходячи з вищенаведеного, судова колегія вважає, що рішення господарського суду міста Севастополя прийнято при неповному з’ясуванні всіх обставин справи та з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 44, 49, 101, пунктом 2 статті 103, пунктами 1, 3 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фонду комунального майна Севастопольської міської ради задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Севастополя від 17.04.2008 у справі № 5020-2/031-5/035 скасувати.

3. Прийняти нове рішення.

4. У позові Кримського закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Кримтур" до Фонду комунального майна Севастопольської міської ради про визнання права власності –відмовити.

5. Стягнути з Кримського закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Кримтур" (вул. Шмідта, 9, м. Сімферополь, 95017, р/р 1 в Сімферопольскої філії АКБ "Морський транспортний банк", МФО 384748, ОКПО 02648828) на користь Фонду комунального майна Севастопольської міської ради (вул. Луначарського, 5, м. Севастополь, 99011) 42,50 грн. державного мита за подання апеляційної скарги.

6. Господарському суду міста Севастополя видати наказ.

Головуючий суддя                                                  В.М. Плут

Судді                                                                                Ю.М. Гоголь

І.В. Черткова