СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

20 травня 2008 року

Справа № 2-25/6267.1-2005А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Сотула В.В.,

суддів                                                                      Гоголя Ю.М.,

Борисової Ю.В.,

секретар судового засідання                                        Запорожець Т.О.

за участю представників сторін:

позивача: Сергєєнко Олексій Олександрович, довіреність № 01-07/494 від 19.05.08

відповідача: Лєвіков Олександр Володимирович, довіреність № 21034/11/10-0 від 21.11.07

відповідача: Володькин Сергій Анатолійович, довіреність № 2285/9/10.0 від 04.05.06

розглянувши апеляційну скаргу Державна податкова інспекція у місті Ялта Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Маргарітов М.В.) від 22.11-06.12.2005 по справі № 2-25/6267.1-2005А

за позовом           Державного підприємства "Лівадія" (вул. Виноградна, 2,Лівадія, м. Ялта,98655)

до           Державної податкової інспекції у місті Ялта Автономної Республіки Крим (вул. Васильєва, 16,Ялта,98600)

про визнання недійсним рішення

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Радгосп-завод "Лівадія" звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до Державної податкової інспекції у м. Ялта про визнання недійсним рішення про застосування фінансових санкцій №/0 від 05.05.04.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 22.11.-06.12.2005 у справі № 2-23/6267.1-2005-А, залишеною без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 09.02.2006, позов державного підприємства радгосп-завод "Лівадія" задоволено. Визнано недійсним рішення про застосування фінансових санкцій Державної податкової інспекції у місті Ялта № /0 від 05.05.2004 у сумі 3700625,38 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.04.2008 у справі №2-23/6267.1-2005-А постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від 09.02.2006 була скасована, оскільки суд апеляційної інстанції не прийняв до уваги, що оскаржена постанова належить до акту суду адміністративної юрисдикції, розглянув справу в порядку Господарського процесуального кодексу України, чим порушив приписи статей 98, 103-105 Господарського процесуального кодексу України і розділу ІV Кодексу адміністративного судочинства України. У зв’язку з вказаними обставинами, справа направлена до Севастопольського апеляційного господарського суду для здійснення провадження у справі відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 06 травня 2008 року, з дотриманням вимог статей 187,189 Кодексу адміністративного судочинства України, було відкрите апеляційне провадження по скарзі Державної податкової інспекції у місті Ялта Автономної Республіки Крим, здійснені всі необхідні дії з підготовки справи до розгляду.

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 07 травня 2008 року була закінчена підготовка даної справи до апеляційного розгляду, справа призначена до розгляду на 20 травня 2008 року.

В судовому засідані 20 травня 2008 року суддя Плут В.М. у зв'язку з зайнятістю в іншому судовому процесі за розпорядженнм заступника голови суду був замінен на суддю Борисову Ю.В.

Розглянув адміністративну справу в межах апеляційної скарги в порядку, встановленому статтею 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступне.

Державною податковою інспекцією у місті Ялта була проведена позапланова документальна перевірка державного підприємства Радгоспу-заводу “Лівадія” за період з 01.01.2003 по 01.01.2004. з питання дотримання вимог Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР “Про державне регулювання виробництва і обороту спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів” (далі –Закон).

В ході перевірки встановлено порушення статті 15 Закону в частині розрахунків при здійсненні бартерних операцій (вексельних) з використанням алкогольних напоїв, яке виразилось у тому, що при продажу алкогольних напоїв у межах бартерних (товарообмінних) операцій покупцем (одержувачем) підакцизної продукції не було здійснено оплату суми акцизного збору, включеного в ціну продукції, а також податку на додану вартість, нарахованого на таку ціну в грошовій формі.

За результатами перевірки складений акт № 60 від 29.04.2004р., який покладено в основу спірного рішення податкового органу № /0 від 05.05.2004 про застосування фінансових санкцій на загальну суму 3700625,38 грн. на підставі статті 17 Закону.

Оскаржуючи рішення податкового органу, державне підприємство Радгосп-завод "Лівадія" вказує на те, що операцій по продажу алкогольних напоїв у межах бартерних (товарообмінних) операцій підприємством не здійснювалось, а виноматеріал (код 220429), який був предметом продажу по договору № 1 від 18.12.2001, укладеного з НПАО „Массандра” і № 2 від 15.03.2002, укладеного з приватним підприємцем Бережним Є.В, не є підакцизною продукцією.

З даною позицією позивача суд першої інстанції погодився і задовольнив заявлені вимоги про визнання рішення Державної податкової інспекції у місті Ялта про застосування фінансових санкцій № /0 від 05.05.2004 у сумі 3700625,38 грн. недійсним.

Судова колегія вважає, що постанова від 22.11.-06.12.2005 у справі № 2-23/6267.1-2005-А прийнята судом першої інстанції у відповідності з чинним законодавством і підстав для її скасування не має, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 15 Закону, (в редакції, що мала чинність на дату проведення податковим органом перевірки ), забороняється сплата акцизного збору з алкогольних напоїв та тютюнових виробів шляхом взаємних заліків, зустрічних зобов'язань, векселями та в інших формах, які не передбачають оплату такого акцизного збору коштами.

При продажу (інших видах відчуження) алкогольних напоїв та тютюнових виробів у межах бартерних (товарообмінних) операцій або інших операцій, що не передбачають їх оплати в грошовій формі, у тому числі векселями чи іншими видами боргових зобов'язань, покупець (отримувач) підакцизної продукції зобов'язаний здійснити оплату суми акцизного збору, включеного до ціни продукції, а також податку на додану вартість, нарахованого на таку ціну, виключно у грошовій формі.

Таким чином, відповідно до статті 15 Закону, передбачений порядок сплати сум акцизного збору і податку на додану вартість по операціях продажу алкогольних напоїв, який повинен застосовуватися тільки в певних випадках, а саме:. 1) при продажу алкогольних напоїв в межах бартерних (товарообмінних) операцій або інших операцій, що не передбачають їх оплати в грошовій формі; 2) при продажу алкогольних напоїв, які відповідно до законодавства є підакцизною продукцією.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в 2003 році здійснював наступні операції з продажу алкогольних напоїв:

- виноматеріалу з покупцем - НПАО «Массандра»за договором купівлі-

продажу б/н від 18.12.2001г. (договір №1);

- вина –з покупцем –ПП Бережним Є.В. за договором постачання

б/н від 15.03.2002г. (договір №2).

Відповідно до умов укладених договорів на продаж виноматеріалів і вина, які, відповідно до статті 1 Закону України № 329/95-ВР "Про акцизний збір на алкогольні напої і тютюнові вироби", є алкогольними напоями, оплата за них встановлена у грошовій формі (п.4,1 договори № 1 і п.4.3 договори №2).

Як встановлено судами першої і апеляційної інстанцій, позивач не здійснював продаж алкогольних напоїв (виноматеріалів і вина) за вказаними договорами в межах бартерних (товарообмінних) операцій або інших операцій, що не передбачають їх оплату у грошовій формі, у т.ч. векселями або іншими видами боргових зобов'язань.

Доводи відповідача про те, що розрахунки за відвантажений виноматеріал здійснювалися покупцем НПАО «Массандра»«шляхом надання товарів і послуг», а продаж вина приватному підприємцю Бережному Є.В. здійснювався «в обмін на бензин, пляшку, етикетку, клей, гофроящики та інші матеріали і послуги», не можуть бути прийняти до уваги, оскільки відповідач не надав документи і інші докази, що свідчать про розрахунки за відвантажений товар в іншій, ніж грошовій формі розрахунків.

Більш того, відповідач посилаючись на платіжні доручення, підтвердив

факт оплати грошовими коштами покупцями НПАО «Массандра»і ПП Бережним Є.В. за придбані у позивача алкогольні напої.

Також, у судовому порядку встановлений той факт, що позивач при здійсненні спірних операцій не здійснював з покупцями алкогольних напоїв залік зустрічних однорідних вимог.

Таким чином, встановлено, що, відповідно до умов укладених договорів, позивач здійснював операції з продажу виноматеріалів а і вина за грошові кошти, що підтверджується первинними документів позивач не здійснював відвантаження алкогольних напоїв, яке б передбачало оплату за них в межах операцій бартеру (міни) або заліком зустрічної однорідної вимоги позивача за іншими договорами, а здійснював операції з продажу виноматеріалів і вина, які передбачали сплату за них в грошовій формі.

Крім того, податковий орган вважає, що виноматеріал, який позивач виготовив зі своєї сировини і продав НПАО «Массандра», є підакцизною продукцією, оскільки Законом на нього встановлений акцизний збір за нульовою ставкою.

Судова колегія вважає даний висновок заявника апеляційної скарги помилковим.

Відповідно до статті 1 Декрету Міністрів України “Про акцизний збір” від 26.12.1992 №18-92 встановлено, що акцизний збір - непрямий податок на окремі товари (продукцію), встановлені законом як підакцизні, який включається в ціну таких товарів (продукції).

Стаття 2 Декрету Кабінету Міністрів України „Про акцизний збір” (далі –Декрет) передбачає, що платником акцизного збору є суб'єкти підприємницької діяльності, а також їх філіали, відділення - виробники підакцизних товарів на митній території України, зокрема давальницької сировини по товарах (продукції), на які встановлені ставки акцизного збору в твердих сумах, а також замовники, за дорученням яких виготовляється продукція на давальницьких умовах по товарах, на які встановлені ставки акцизного збору у відсотках до обороту, які сплачують акцизний збір виробникові.

Відповідно до статті 3 Декрету об'єктом оподаткування є, зокрема обороти по реалізації вироблених в Україні підакцизних товарів.

Перелік і опис товарів з числа продуктів, що відносяться до алкогольних напоїв, які підлягають оподаткуванню акцизним збором, визначені Законом України “Про ставки акцизного збору на спирт етиловий і алкогольні напої” від 07.05.1996 №178/96-ВР.

З акту перевірки вбачається, що в щомісячних розрахунках акцизного збору виноматеріал, реалізований підприємствам вторинного виноробства, вказаний код товару Гармонізованої системи 220429, згідно листа Торговельно-промислової палати № 04-3/1503 від 11.11.1999.

Однак, як вбачається з положень статей 1 і 2 Декрету оподаткуванню акцизним збором підлягають тільки виноматеріал, який згідно УКТ ЗЕД має код товару 220430.

Але, на виноматеріал коду 220429 ставка акцизного збору, у тому числі і нульова, не встановлена.

До товарів з числа продуктів, що відносяться до алкогольних напоїв, які мають код 224029 по УКТ ЗЕД і підлягають оподаткуванню акцизним збором, відносяться, згідно положень статей 1,2,7 Закону України “Про ставки акцизного збору на спирт етиловий і алкогольні напої”.

Отже, виноматеріал, що має по УКТ ЗЕД код 224029, не є підакцизною продукцією.

Крім того, відповідно до підпункту “в” пункту 2 статті 3 Закону № 329/95-ВР "Про акцизний збір на алкогольні напої і тютюнові вироби", вартість та обсяги імпортованої чи обороти з реалізації (передачі) української сировини, що ввозиться або використовується для виробництва підакцизних товарів, не є об'єктом оподаткування акцизним збором.

Виходячи з викладеного, слід зробити висновок, що обороти по реалізації позивачем виноматеріалів покупцю - НВАО “Массандра”за договором купівлі-продажу виноматеріалів від 18.12.2001, які використовуються для виробництва підакцизного товару - вина, не підлягають оподаткуванню акцизним збором.

Посилання податкового органу на те, що наявність у виноматеріалах більш 1,2 % спирту на 1 літр є підставою для віднесення виноматеріалів до підакцизних алкогольних напоїв не можуть бути визнані правомірними, оскільки віднесення виноматеріалів до алкогольної продукції не свідчить про їх належність до підакцизного товару.

Таким чином, факт порушення позивачем статті 15 Закону в частині розрахунків при продажу алкогольних напоїв судом не встановлений.

Крім того, статтею 15 Закону встановлено, що покупець (одержувач) підакцизної продукції зобов'язаний здійснити оплату суми підакцизного збору, включеного в ціну продукції, а також податку на додану вартість, нарахованого на таку ціну, виключно в грошовій формі.

Таким чином, відповідальність за невиконання встановлених Законом зобов'язань покладається на особу, яка має виконати дане зобов'язання, тобто, на покупця, а не на продавця підакцизной продукції.

З врахуванням викладеного, судова колегія вважає, що факт порушення позивачем положень статті 15 Закону не встановлений, у зв’язку з чим застосування до нього заходів відповідальності, передбачених статтею 17 цього Закону, є неправомірним.

Керуючись статтями 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1. ст. 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Ялта Автономної Республіки Крим          залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 22.11-06.12.2005 у справі 2-25/6267.1-2005А залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвалу суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                         В.В.Сотула

Судді                                                                       Ю.М. Гоголь

Ю.В. Борисова