ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2008 р.

№ 5/550-06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Добролюбової Т.В.

Суддів

Гоголь Т.Г., Швеця В.О.

розглянувши матеріали

касаційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю “Альфа-1”

на постанову

Харківського апеляційного господарського суду від 19.09.07

у справі

№5/550-06

за позовом

Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради (надалі –управління)

до

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

1)          Відкритого акціонерного товариства “Сумське автотранспортне підприємство-15928” (надалі –автотранспортне підприємство)

2)          Товариства з обмеженою

відповідальністю “Роксана” (надалі

–товариство)

Товариство з обмеженою відповідальністю “Альфа-1”

про

знесення самовільного будівництва

В судовому засіданні взяв участь представник третьої особи: Загорулько С.В.- директор.

Представники позивача та відповідачів 1,2 в судове засідання не з’явилися, належно повідомлені про час і місце розгляду касаційної скарги.

Управлінням архітектури та містобудування Сумської міської ради у вересні 2006 року заявлений позов до Відкритого акціонерного товариства “Сумське автотранспортне підприємство –15928 ”, про знесення самовільно збудованих малих архітектурних форм (кіосків), що використовуються під розміщення авторинку за адресою: м. Суми, вул. Білопільський шлях, 26. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач наголошував на тому, що в ході проведення вибіркової перевірки, інспекцією Державного архітектурно –будівельного контролю при Управлінні архітектури та містобудування Сумської міської ради на території автотранспортного підприємства, виявлені приміщення, які збудовані без відповідного дозволу та без погодженої проектної документації. На думку управління, відповідач здійснюючи таке будівництво порушив приписи частин 1, 3 статті 1, статті 2 Закону України "Про відповідальність підприємств, їх об’єднань, установ та організацій за правопорушення у сфері містобудування", статті 376 Цивільного кодексу України, статей 29, 31, 32 Закону України "Про планування та забудову територій", пунктів 3, 4 Положення про Державний архітектурно - будівельний контроль. Водночас, позивач 08.12.06 звернувся до суду з клопотанням про залучення в якості другого відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Роксана".

Рішенням господарського суду Сумської області від 01.03.07, ухваленим суддею Гудим В.Д., позовні вимоги задоволено. Зобов’язано ТОВ "Роксана" в 20-ти денний строк з дня набрання рішенням законної сили знести малі архітектурні форми –металеві кіоски, розташовані за адресою: м. Суми, вул. Білопільський шлях, 26. Вмотивовуючи рішення суд виходив з того, що факт розміщення кіосків на території АТП без належного дозволу встановлений судом. Суд розглянув довід відповідача про його листування з приводу отримання дозволу, проте визнав, що такі звернення не впливають на визначення статусу забудови.

Харківський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: Токара М.В. –головуючого, Івакіної В.О., Лакізи В.О., постановою від 19.09.07, перевірене рішення суду першої інстанції скасував. У задоволенні позовних вимог відмовив. Апеляційний суд вмотивовуючи постанову зазначав, що місцевий суд помилково не врахував вимоги частини 7 статті 376 Цивільного кодексу України, оскільки зобов’язання знесення самовільного будівництва за рішенням суду передує зобов’язанню особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Крім того, суд дійшов висновку, що право на звернення з позовом до суду надається відповідним державним органам, або органам місцевого самоврядування, до яких позивач в даному випадку не відноситься. Водночас, апеляційний суд вказував і на ненадання позивачем доказів вручення належному представникові ВАТ "Сумське АТП -15928" та ТОВ "Роксана" припису від 10.08.06 №57-А. Суд зазначав також і про те, що оскільки кіоски для торгівлі є сумісною діяльністю відповідачів, тому і зобов’язання з їх знесення можуть бути покладені лише на обох відповідачів.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Альфа-1” звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову у справі скасувати, а позовні вимоги –задовольнити. Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги скаржник наголошує на тому, що апеляційним судом не враховано того, що відповідачі побудували кіоски на земельній ділянці, яка Сумською міською радою надана в оренду ТОВ "Альфа -1" і будь –яка перебудова є неможливою з тих підстав, що земельна ділянка знаходиться в користуванні іншої особи. Крім цього, заявник вказує на порушення апеляційним судом приписів статті 140 Конституції України та наголошує, що позивач є виконавчим органом сумської міської ради, тобто органом місцевого самоврядування. На думку скаржника, договір про сумісну діяльність, укладений між відповідачами, порушує публічний порядок, тому має бути визнаний нікчемним на підставі статті 228 Цивільного кодексу України. У судовому засіданні представник скаржника підтвердив, що є рішення з адміністративного спору на його користь, без надання тексту цього рішення суду.

Від Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, Відкритого акціонерного товариства “Сумське автотранспортне підприємство-15928”, Товариства з обмеженою відповідальністю “Роксана” відзивів на касаційну скаргу судом не отримано.

Вищий господарський суд України, заслухавши доповідь судді Добролюбової Т.В., пояснення представника третьої особи, переглянувши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами приписів процесуального законодавства, відзначає наступне.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить з обставин, встановлених у даній справі.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 06.12.05 Відкрите акціонерне товариство “Сумське автотранспортне підприємство-15928” уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю "Центр-МП", правонаступником якого є ТОВ "Роксана", договір про спільну діяльність. За умовами цього договору та Додатку №1 до нього від 10.05.06 відповідач -1 зобов’язався, для здійснення спільної діяльності, надати ТОВ "Роксана" частину своєї території з твердим покриттям, що знаходиться за адресою: місто Суми, вул. Білопільський шлях, 26, а товариство –прийняти в користування цю територію та безпосередньо організовувати ведення спільної діяльності, передбаченої договором. Судами установлено, що ТОВ "Роксана" упродовж 2006 року здійснило на вказаній території встановлення стаціонарних малих архітектурних форм (кіосків), що використовуються під розміщення авторинку. Судами установлено, що під час проведення перевірки вказаного об’єкту інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю при управлінні архітектури та містобудування Сумської міської ради виявлено, що розміщення цих кіосків було здійснено без відповідного дозволу та без погодження проектної документації, про що складено акт 10.10.06. Предметом позову у даній справі є вимога Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради до Відкритого акціонерного товариства “Сумське автотранспортне підприємство –15928”, Товариства з обмеженою відповідальністю “Роксана” про знесення самовільно збудованих малих архітектурних форм (кіосків), що використовуються під розміщення авторинку за адресою: м. Суми, вул. Білопільський шлях, 26. Суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення місцевого суду дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до статті 25 Закону України "Про основи містобудування" та статті 29 Закону України "Про планування і забудову територій" здійснення будівельних робіт на об’єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законодавством. Аналогічне положення міститься у пункті 5.1 Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 05.12.00 №273. Відповідно до приписів частини 1 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Приписами вказаної статті обґрунтовує свої вимоги і позивач у справі. Суд апеляційної інстанції вірно зазначив, що особливістю застосування цієї правової норми є те, що зобов’язання знесення самовільного будівництва за рішенням суду передує зобов’язанню особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Так, правові наслідки самочинного будівництва, встановлюються приписами частини 7 статті 376 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов’язати особу, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила будівництво. Отже, однією із обставин, з якою законодавець пов’язує можливість знесення самочинного будівництва є звернення з таким позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Судом апеляційної інстанції установлено, що відповідно до Положення про Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, затвердженого рішенням Сумської міської ради №277-ПР від 20.12.06, до повноважень позивача, як власних так і делегованих, не входить право звертатися від імені органу місцевого самоврядування із позовними заявами до суду. Суд установив, що позивач не є органом місцевого самоврядування. Відтак, колегія суддів визнає правильним висновок суду апеляційної інстанції про відсутність у позивача повноважень на звернення до господарського суду з позовом щодо зобов’язання відповідача знести самовільно збудовані об’єкти. Згідно з приписами частини 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України до юрисдикції касаційної інстанції не відноситься повторна оцінка доказів та встановлення обставин відхилених господарським судом при розгляді спору.

З огляду на встановлені обставини справи, постанова апеляційної інстанції відповідає вимогам чинного законодавства України, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись статтями 1117, 1118, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.09.07 у справі № 5/550-06 залишити без змін.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Альфа-1”

залишити без задоволення.

Головуючий суддя Т. Добролюбова

С у д д і Т. Гоголь

В.Швець