СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

27 травня 2008 року

Справа № 2-16/16769-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: Калініна Олексія Павловича, довіреність № 59/100 від 14.04.08;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Омельченко В.А.) від 26 березня 2008 року у справі № 2-16/16769-2007А

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ішик"

(вул. Горького, 10, місто Сімферополь, Автономна Республіка Крим, 95000)

до Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим

(вул. М. Залки, 1/9, місто Сімферополь, Автономна Республіка Крим, 95053)

про скасування рішення № від 15.02.2007

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 26 березня 2008 року у справі № 2-16/16769-2007 А (суддя Омельченко В.А.) позов товариства з обмеженою відповідальністю "Ішик" до Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим про скасування рішення № від 15.02.2007, задоволено.

Судом скасовано рішення Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим про застосування фінансових санкцій в розмірі 1700,00 грн. № від 15.02.2007.

Судом стягнуто з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Ішик" 03,40 грн. державного мита.

Суд виходив з того, що перевірка була проведена контролюючим органом з порушеннями встановленого порядку, а саме з порушенням Розпорядження ДПА України про посвідчення на перевірку № 89-р від 20.05.1997, згідно з яким всі підлеглі ДПА України служби повинні застосовувати в роботі посвідчення на перевірку, яке повинно оформлятися на кожного працівника, тоді як у даній справі на двох працівників було видано одне посвідчення.

Крім того, суд зазначив відсутність доказів наявності відповідного наказу на проведення позапланової перевірки позивача та вручення позивачу такого направлення.

Не погодившись з цим судовим актом, Державна податкова інспекція у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду з заявою про апеляційне оскарження та апеляційною скаргою, в якій просить постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 26 березня 2008 року у справі № 2-16/16769-2007 А скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд невірно встановив всі обставини справи.

Так, відповідач посилається на факт наявності порушень з боку позивача норми частини 14 статті 15 Закону України “Про державне регулювання виробництва та обороту спирту етилового, плодового і коньячного, алкогольних та тютюнових виробів”, а саме: роздрібна торгівля товариством з обмеженою відповідальністю "Ішик" алкогольними напоями без ліцензії.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 27.05.2008 суддю Горошко Н.П. замінено на суддю Плута В.М. Головуючим у справі призначено суддю Плута В.М.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 27.05.2008 суддю Гонтаря В.І. замінено на суддю Борисову Ю.В.

Позивач у судове засідання не з'явився, своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористався, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що чинне законодавство не обмежує коло представників юридичних осіб при розгляді адміністративної справи, а також те, що згідно з пунктом 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи, судова колегія вважає можливим розглянути скаргу за відсутності нез’явившихся представників сторін.

Розглянувши справу у порядку статей 185, 195, 196 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 06.02.2007 ДПІ у м. Сімферополі АР Крим проведена перевірка по контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обороту належної товариству з обмеженою відповідальністю „Ішик” господарської одиниці –кафе „Маестро”, розташованого по вул. Горького, 10 в м. Сімферополі, за наслідками якої складений акт перевірки № 000154 від 06.02.2007.

Під час перевірки виявлено порушення статті 15 Закону України “Про державне регулювання виробництва та обороту спирту етилового, плодового і коньячного, алкогольних та тютюнових виробів”, що виразилося в реалізації відповідно до даних контрольної стрічки за 05.02.2007 алкогольних напоїв без придбання відповідної ліцензії.

Вказаний акт перевірки покладено в основу рішення ДПІ у м. Сімферополі АРК № від 15.02.2007, яким до позивача згідно з абз. 5, 11 ч. 2 статті 17 Закону України “Про державне регулювання виробництва та обороту спирту етилового, плодового і коньячного, алкогольних та тютюнових виробів” застосовані штрафні санкції на суму 1700,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Державною податковою інспекцією у м. Сімферополі поза увагою залишився факт, що на момент перевірки позивачем була надана ліцензія АВ № 279223 від 06.02.2007, яка надає можливість здійснювати роздрібну торгівлю алкогольними напоями. Крім того, позивач послався на те, що ним були прийняти у грудні 2006 року заходи стосовно придбання ліцензії АВ № 279223 від 06.02.2007. Таке посилання прийняв до уваги суд першої інстанції, зазначивши, що наявним в матеріалах справи листом ДПІ у м. Сімферополі вих. № 48080/19-1 від 05.12.2006 підтверджується факт надходження від позивача 29.11.2006 на відповідний рахунок оплати за ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами на суму 2000,00 грн.

Проте, колегія суддів не може погодитися з той думкою, що надходження оплати за ліцензію від суб’єкта господарювання має значення для правомірного вирішення спору по суті. Апеляційна інстанція вважає, що необхідно виходити з дати, яка зазначена у самій ліцензії і з настанням якої дозволяється здійснювати торгівлю відповідними товарами.

Крім того, наявність ліцензії у позивача з 06.02.2007 не впливає на правомірність застосування до товариства з обмеженою відповідальністю "Ішик" штрафних санкцій, оскільки при перевірці, згідно з актом перевірки № 000154/0109159/2303 від 06.02.2007, була виявлена контрольна стрічка за 05.02.2007, яка вказує на те, що суб'єктом підприємницької діяльності здійснювалась роздрібна торгівля алкогольними напоями без відповідної ліцензії, в період до 06.02.2007 (в обґрунтування цього посилання відповідачем також були представлені суду відповідні фіскальні чеки, том 1, а. с. 40 - 43). При цьому, реалізація алкогольних напоїв 05.02.2007 була здійснена також після закінчення строку дії ліцензії АБ № 281331, зі строком дії 30.11.2006 –30.11.2006. Отже, обставини справи вказують на те, що позивач здійснював торгівлю алкогольними напоями в період, в якому у нього була відсутня відповідна ліцензія (з 30.11.2006 по 06.02.2007). Необхідно також зазначити, що чинним законодавством не передбачена можливість реалізації алкогольних напоїв без наявності ліцензії, навіть за умови намагання її отримання.

В розумінні статті 11-1 Закону України “Про державну податкову службу в Україні”, перевірки в межах повноважень податкових органів, визначених Законами України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та “Про державне регулювання виробництва та обороту спирту етилового, плодового і коньячного, алкогольних та тютюнових виробів” вважаються позаплановими перевірками.

Статтею 16 Закону України “Про державне регулювання виробництва та обороту спирту етилового, плодового і коньячного, алкогольних та тютюнових виробів” визначено, що контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Відповідно до пункту 8 статті 11-1 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” позапланова виїзна перевірка здійснюється на підставі виникнення обставин, вказаних в цій статті, за рішенням начальника податкового органу, яке оформляється наказом.

Згідно зі статтею 11-2 вказаного Закону працівники податкової служби мають право приступити до проведення планової або позапланової виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим та іншими законами України, і за умови надання платнику податків під розписку направлення на перевірку та наказу на проведення позапланової перевірки.

Враховуючи відсутність доказів наявності відповідного наказу на проведення позапланової перевірки та вручення позивачу направлення на перевірку під розписку, місцевий суд дійшов висновку про неналежність доказу (акту перевірки) складеного контролюючим органом.

Проте, колегія суддів не може погодитися з обґрунтованістю цього висновку. Так, апеляційна інстанція зазначає, що відповідно до частині 2, пункту 2 статті 11-2 Закону України “Про державну податкову службу в Україні”, ненадання цих документів платнику податків або їх надання з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, є підставою для недопущення посадових осіб органу державної податкової служби до проведення планової або позапланової виїзної перевірки.

Обставини справи свідчать про те, що позивач допустив перевіряючих до перевірки у кафе „Маестро”, розташованого по вул. Горького, 10 в м. Сімферополі.

Таким чином, слідує висновок, що суб’єкт господарської діяльності не використовував своє право на недопущення представників податкового органу до проведення виїзної перевірки.

Законом не містить посилань на те, що допущення у таких випадках до перевірки представників контролюючого органу робить недійсними складений належним чином певний акт перевірки.

Крім того, доводи суду першої інстанції про відсутність підстав для проведення перевірки, передбачених статтею 11-2 Закону України „Про державну податкову службу в Україні”, не приймаються судовою колегією, виходячи з наступного.

Стаття 11-2 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” не визначає конкретно, про які перевірки йдеться у цій статті. Але ця стаття підлягає тлумаченню з урахуванням статті 11-1 того ж закону. Статті 11-1 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” встановлює підстави і порядок проведення перевірок, а стаття 11-2 - умови допуску до перевірок. Отже, обидві статті стосуються одних і тих перевірок. Частиною 1 статті 11-1 зазначеного Закону прямо передбачено, що вона стосується перевірок дотримання податкового законодавства, а не перевірок з питань контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу.

Є неспроможними також посилання господарського суду Автономної Республіки Крим на те, що перевірка була проведена контролюючим органом з порушеннями Розпорядження ДПА України про посвідчення на перевірку № 89-р від 20.05.1997.

Відповідно до цього Розпорядження, всі підлеглі ДПА України повинні застосовувати в роботі посвідчення на перевірку, яке повинно оформлятися на кожного працівника, який бере участь в оперативних перевірках суб’єктів підприємницької діяльності.

Так, колегія суддів не знаходить підстав вважати повністю неправомірною перевірку лише з тієї причини, що податковий орган припустив помилку та направив двох працівників-перевіряючих за одним посвідченням.

По суті, всі висновки та факти зафіксовані в акті перевірки відповідають дійсності, на що вказує підпис представника товариства з обмеженою відповідальністю "Ішик" –головного бухгалтеру Переверзи С.А. (том 1, а. с. 8, зворотна сторінка) і позивачем ніяким чином не спростовані.

Посилання у позові на те, що товариство з обмеженою відповідальністю "Ішик" з порушенням строків отримало рішення про застосування до нього штрафних санкцій, не впливає на правомірність вирішення спору по суті, а може являтися лише обґрунтуванням звернення суб’єкта господарювання до суду за захистом своїх прав та інтересів лише у листопаді 2007 року.

Згідно зі статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Для органів державної податкової служби таким доказом є акт перевірки, у якому факти виявлених порушень викладаються чітко, об'єктивно та в повній мірі.

Таким чином, апеляційна інстанція вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Виходячи з вищенаведеного, судова колегія вважає, що постанова господарського суду Автономної Республіки Крим прийнята з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим задовольнити.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 26 березня 2008 року у справі № 2-16/16769-2007А скасувати.

3. Прийняти нову постанову.

4. У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Ішик" до Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим про скасування рішення № від 15.02.2007 –відмовити.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює сторонам у справі, що відповідно до пункту 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення

Ухвалу суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя

Судді