ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2008 р.

№ 18/176-19/47-19/280

Судова колегія Вищого господарського суду України у складі :

Полякова Б.М., –головуючого (доповідач у справі),

Коваленка В.М.

Панової І.Ю.

розглянувши

касаційну скаргу

ВАТ “Лтава”, м. Полтава

на постанову

та рішення

від 13.03.2008 р. Київського міжобласного апеляційного господарського суду

від 12.12.2007 р. господарського суду Полтавської області

у справі

№ 18/176-19/47-19/280 господарського суду Полтавської області

за позовом

ВАТ “Лтава”, м. Полтава

до

Приватно-орендного багатофункціонального сільськогосподарського кооперативу “Полузір’я”,

с. Плоске Полтавської області

про

спонукання до вчинення дій

в судовому засіданні взяв участь представник:

позивача

Рибалко Л.С., довір.

ВСТАНОВИВ:

ВАТ “Лтава” звернулося до суду з позовною заявою до Приватно-орендного багатофункціонального сільськогосподарського кооперативу “Полузір’я” про визнання недійсним розпаювання майна колишнього КСП, а фактично Приватно-орендного багатофункціонального сільськогосподарського кооперативу “Полузір’я”, яке, на думку позивача, є його правонаступником, а також про зобов’язання відповідача включити до ліквідаційної маси відповідача все майно, яке знаходилось у підприємства на момент розпаювання.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 20.10.2005 р., залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 22.12.2005 р., провадження у справі в частині вимог про визнання недійсним розпаювання майна припинено, а в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.03.2006 р. касаційну скаргу ВАТ “Лтава” задоволено частково, постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 22.12.2005 р. та рішення господарського суду Полтавської області від 20.10.2005 р. скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Полтавської області.

При новому розгляді справи ухвалою господарського суду Полтавської області від 22.06.2006 р., залишеною без змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 16.11.2006 р., провадження у справі припинено.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.05.2007 р. касаційну скаргу ВАТ "Лтава" задоволено частково, постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 16.11.2006 р. та ухвалу господарського суду Полтавської області від 22.06.2006 р. скасовано, а справу передано до розгляду до господарського суду Полтавської області.

Під час нового розгляду справи рішенням господарського суду Полтавської області від 12.12.2007 р. (суддя Безрук Т.М.) у позові відмовлено.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 13.03.2008 р. (судді: Федорчук Р.В. –головуючий, Ткаченко О.Б., Лобань О.І.) апеляційну скаргу ВАТ "Лтава" залишено без задоволення, а рішення господарського суду Полтавської області від 12.12.2007 р. –без змін.

Не погоджуючись з винесеними судовими рішеннями, ВАТ “Лтава” звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 13.03.2008 р. і рішення господарського суду Полтавської області від 12.12.2007 р. та визнати недійсним розпаювання майна колишнього КСП , а фактично Приватно-орендного багатофункціонального сільськогосподарського кооперативу “Полузір’я”, яке є його правонаступником.

Касаційна скарга мотивована порушенням судом першої та апеляційної інстанції норми матеріального та процесуального права, зокрема ч. 1 ст. 32 Закону України “Про колективне сільськогосподарське підприємство” та ч. 2 ст. 25, ч. 1 ст. 26 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Заслухавши пояснення представника сторони, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція виходить з встановлених у даній справі обставин.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, за наслідками здійснення відповідно до Указу Президента "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки" від 03.12.1999 р. № 1529/99 розпаювання майна Плосківською сільською радою Решетилівського району Полтавської області було видано фізичним особам - пайовикам 531 свідоцтво про право власності на майновий пай члена Колективного кооперативного сільськогосподарського підприємства “Плосківське” (далі –ККП “Плосківське”).

Отже, мало місце розпайовання майна ККП “Плосківське”, пайовиками якого стали фізичні особи –члени цього підприємства.

При цьому, 47 фізичних осіб з вищевказаних на базі своїх майнових паїв створили Приватно-орендний багатофункціональний сільськогосподарський кооператив “Полузір’я” (далі - ПОБСК “Полузір’я”).

11.03.2000 р. розпорядженням Голови районної державної адміністрації № 92 була проведена державна реєстрація ПОБСК “Полузір’я”.

Також, судами було встановлено, що 12.03.2004 р. фізичні особи –власники майнових паїв уклали договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач - ВАТ “Лтава”, який є кредитором відповідача - ПОБСК “Полузір’я” у справі № 8/542 про банкрутство останнього, свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що розпаювання майна було здійснено в порушення приписів Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” під час процедури банкрутства ПОБСК “Полузір’я”, яке було порушено ухвалою суду від 30.12.2003 р.

У зв’язку з чим, позивач просить визнати таке розпаювання майна недійсним та включити це майно до ліквідаційної маси відповідача - ПОБСК “Полузір’я”.

Втім, як було встановлено попередніми судовими інстанціями, розпаювання майна відповідача - ПОБСК “Полузір’я” не здійснювалося.

Натомість мало місце розпаювання майна ККП “Плосківське”, після якого було створено ПОБСК “Полузір’я”.

Отже, процедура банкрутства ПОБСК “Полузір’я” на час розпаювання майна ККП “Плосківське” не існувала, а відтак, і приписи Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” не можуть розповсюджуватися на ці правовідносини.

Більш того, судами встановлено, що державна реєстрація припинення ККП “Плосківське” у зв'язку з його реалізацією не проводилася.

Таким чином, підстави для задоволення позову до ПОБСК “Полузір’я” щодо визнання недійсним розпаювання майна та включення його до ліквідаційної маси відповідача відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи дійшла висновку, що судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, правомірно відмовлено у задоволенні позову.

У зв'язку з чим, доводи касаційної скарги позивача не спростовують висновків попередніх судових інстанцій та оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу ВАТ “Лтава” залишити без задоволення.

2.          Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 13.03.2008 р. та рішення господарського суду Полтавської області від 12.12.2007 р. у справі № 18/176-19/47-19/280 залишити без змін.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді                                                    В.М. Коваленко

І.Ю. Панова