ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2008 р.

№ 46/334-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Кривди Д.С. –(доповідача у справі),

суддів:

Жаботиної Г.В.,

Уліцького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Приватної виробничо-комерційної фірми “Лана”

на постанову

Харківського апеляційного господарського суду від 19.02.2008 року

у справі

№46/334-07 господарського суду Харківської області

за позовом

ЗАТ “Титан” по виробництву під’ємно-транспортного устаткування

до

Приватної виробничо-комерційної фірми “Лана”

третя особа

Харківська міська рада

про

визнання недійсною угоди

та за зустрічним позовом

Приватної виробничо-комерційної фірми “Лана”

до

ЗАТ “Титан” по виробництву під’ємно-транспортного устаткування

про

усунення перешкод в користуванні та відновлення меж земельної ділянки,

за участю представників сторін від:

позивача:

не з’явились

відповідача:

не з’явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 27.11.2007р. (судді Тихий П.В. –головуючий, Ільїн О.В., Шарко Л.В.) в первісному і зустрічному позовах відмовлено повністю.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.02.2008р. (Слюсарева Л.В. –головуючий, Білоконь Н.Д., Сіверін В.І.) рішення господарського суду Харківської області від 27.11.2007р. скасовано в частині відмови в задоволенні первісного позову та прийнято в цій частині нове рішення; первісний позов задоволено; визнано недійсним договір №5 від 14.01.2005р., укладений між ЗАТ “Титан” по виробництву під’ємно-транспортного устаткування та ПВКФ “Лана” з моменту укладення договору; в іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 27.11.2007р. залишено без змін.

ПВКФ “Лана” в касаційній скарзі просить скасувати постанову апеляційного господарського суду, залишивши в силі рішення місцевого господарського суду, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість.

Учасники процесу не скористалися наданим процесуальним правом на участь своїх представників в судовому засіданні касаційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, наказом №45 від 27.05.1988р. житлово-експлуатаційного об’єднання виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів було утворено Кооператив “Лана” по виробництву товарів народного вжитку та побутовому обслуговуванню населення, правонаступником якого є Приватна виробничо-комерційна фірма “Лана”.

Рішенням Виконкому Жовтневої районної ради №181-5 від 05.12.1989р. директора заводу ПТУ ім.Леніна було зобов’язано виділити приміщення, необхідне обладнання та інше майно для виробничо-господарської діяльності кооперативу “Лана”, та визначити орендну плату.

Рішенням Виконкому Харківської міської ради від 14.11.1990р. №316-2 кооперативу “Лана” було надано згоду на будівництво тимчасового складу на території заводу під’ємно-транспортного устаткування ім.Леніна по пр.Ілліча №118.

Позивач за первісним позовом звернувся до суду з вимогою про визнання недійсним договору №5 від 14.01.2005р., укладеного між ЗАТ “Титан” по виробництву під’ємно-транспортного устаткування та ПВКФ “Лана”. За умовами п.1 даного договору до вирішення питання відводу землі ПВКФ “Лана” використовує земельну ділянку ЗАТ “Титан” площею 12035,82кв.м.

Статтею 15 Закону України „Про оренду землі” визначено істотні умови договору оренди землі, якими є: об'єкт оренди; строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Вказана стаття цього Закону України визначає, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог ст. 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до чинного законодавства.

При цьому судом апеляційної інстанції встановлено, що в договорі чітко не визначено об’єкт оренди, його розмір, адреса, за якою він знаходиться, все майно, що додається до нього, стор дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду, відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об’єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об’єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначається, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий право чин може бути визнаний судом недійсним.

З огляду на встановлення апеляційним господарським судом обставин, з якими закон пов’язує визнання угод недійсними, висновок цього суду щодо визнання спірного договору недійсним є цілком обґрунтованим з посиланням на порушення законодавства України при його укладенні.

Що стосується зустрічної позовної заяви про усунення перешкод в користуванні та відновленню меж земельної ділянки, суди встановили безпідставність та недоведеність цих вимог.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно імперативних вимог ст.ст. 111-5, 111-7 ГПК України касаційна інстанція перевіряє на підставі вже встановлених фактичних обставин справи лише застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права. При цьому касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що були встановлені у рішенні суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги зводяться виключно до оцінки доказів та переоцінки обставин справи, що суперечить вимогам статті 111-7 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, переглянута у справі постанова апеляційного господарського суду відповідає приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-8, п.1 ч.1 ст. 111-9, ст. 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.02.2008 року у справі №46/334-07 залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Головуючий суддя                                                                      Д.Кривда

Судді                                                                                 Г.Жаботина

А.Уліцький