ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

29.07.2008

Справа №2-31/14110-2007А

Господарський суд Автономної Республіки Крим у складі

судді Привалової А.В.

при секретарі судового засідання Лауман Ю.С.

за участю представників сторін:

від позивача – Твердюков Є.М.- представник, дов. від 09.06.2008р. б/н

від відповідача – Черкасова Т.Ю.- начальник відділу проведення податкового аудиту платників податків управління податкового контролю юридичних осіб, дов. від 23.07.2008р. №13457/10/10-0;

Ліпницька Г.Ю.- головний державний податковий інспектор юридичного відділу, дов. від 21.03.2008р. №6923/10/10-0

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом – Відкритого акціонерного товариства «Євпаторійська швейна фабрика» (97400, АР Крим, м.Євпаторія, вул.9-го Травня,49)

до відповідача - Державної податкової інспекції в м.Євпаторії АР Крим (97416, АР Крим, м.Євпатрія, вул.Дм.Ульянова,2/40)

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство «Євпаторійська швейна фабрика» звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в м.Євпаторіїї АР Крим про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 27.09.2007р. : №/0 та №/0, (аркуші справи 7,8).

Ухвалою господарського суду АР Крим від 19.11.2007р. провадження у справі було зупинено у зв’язку з призначенням судово-бухгалтерської експертизи ( аркуш справи 73).

Ухвалою господарського суду АР Крим від 22.05.2008р. справа прийнята до свого провадження суддею Приваловою А.В., провадження по справі поновлене (аркуш справи 114).

В судовому засіданні 08.07.2008р. від позивача надійшли уточнення до позову відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яким він просить суд: визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м.Євпаторії АР Крим від 27.09.2007р. №/0 та визнати частково нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м.Євпаторії АР Крим від 27.09.2007р. №/0 в частині податкового зобов’язання в сумі 4876,00грн. (аркуш справи 136).

Відповідач з позовними вимогами не згоден за мотивами, викладеними у запереченнях на позов, (аркуш справи 29).

Згідно пункту 6 Закону України «Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України», до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження по адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, що діє на час здійснення окремої процесуальної дії, розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002р. визначено що частина 2 статті 124 Конституції України передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, встановлює юридичні гарантії її реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не забороненими законом засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Суб’єкти правовідносин, у тому числі юридичні особи у разі виникнення спору можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право на звернення до суду для захисту своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України. Держава має забезпечувати захист прав усіх суб’єктів правовідносин, в тому числі у судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідачем проведено виїзну планову перевірку Відкритого акціонерного товариства «Євпаторійська швейна фабрика» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2006р. по 30.06.2007р., за результатами якої складено акт №1409/23-2 від 21.09.2007р. (аркуш справи 10-23).

На підставі вказаного акту перевірки Державною податковою інспекцією в м.Євпаторії АР Крим 27.09.2007р. прийняти податкові повідомлення-рішення: №/0 про визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість в розмірі 30650,00грн. (основний платіж – 21939,00грн., штрафні санкції – 8711,00грн.) та №/0 про визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток в розмірі 11693,60грн. (основний платіж – 8620,00грн., штрафні санкції – 3073,60грн.).

Відповідач прийшов до висновку, що Відкритим акціонерним товариством «Євпаторійська швейна фабрика» порушені підпункти 5.2.1 пункту 5.2 , підпункт 5.3.9 пункту 5.3, пункт 5.9 статті5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого був занижений податок на прибуток за 2006р. в сумі 8620,00грн., у тому числі по періодам: 3 квартал 2006р. – 4876,00грн., 4 квартал 2006р. -3744,00грн.

Також перевіркою встановлені порушення позивачем підпункт 7.4.1 пункту 7.4, підпункт 7.3.1 пункту 7.3 статті 7, підпункт 3.1.1. пункту 3.1 статті 3, пункт 4.1, пункт 4.2 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого був донарахований податок на додану вартість в сумі 21939,00грн., у тому числі по періодам: лютий 2007р. – 1795,00грн., березень 2007р. – 3076,00грн., квітень 2007р.- 253,00грн., травень 2007р. – 11044,00грн., червень 2007р. – 5771,00грн.

Судом була призначена судово-бухгалтерська експертиза з питання підтвердження документами бухгалтерського та податкового обліку позивача висновків Державної податкової інспекції в м.Євпаторії АР Крим, які викладені в акті перевірки від 21.09.2007р. №1409/23-2 про донарахування податкових зобов’язань з податку на прибуток та податку на додану вартість.

Згідно висновку судово-бухгалтерської експертизи №352 від 14.05.2008р. відповідно первісним документам бухгалтерського та податкового обліку Відкритого акціонерного товариства «Євпаторійська швейна фабрика» податкові зобов’язання про донарахування податку на додану вартість в сумі 30650,00грн. згідно спірному податковому повідомленню-рішенню №/0 від 27.09.2007р. необґрунтовані, а донарахування податкових зобов’язань з податку на прибуток згідно спірному податковому повідомленню-рішенню №/0 від 27.09.2007р. обґрунтовані в частині донарахування податку на прибуток в сумі 3744,00грн., (аркуш справи 103).

Дослідивши висновок експерту №352 від 14.05.2008р., та оцінив його в порядку статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не знаходить підстав не довіряти висновкам експерта через наступне.

При проведенні експертизи експерт застосував методи порівняння та документальної перевірки.

Застосування експертом методу документальної перевірки та порівняння означає суцільне дослідження первісних документів бухгалтерського та податкового обліку.

Крім того, суд встановлено, що акт перевірки містить тільки правові висновки про порушення норм Закону України “Про податок на додану вартість” та Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» підсумкові показники, у зв’язку з чим у суду не має можливості встановити на підставі яких первісних документів бухгалтерського та податкового обліку зроблені данні висновки.

Згідно статтям 43, 44 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, здійснювана суб’єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів в одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі вільного вибору видів підприємницької діяльності, комерційного розрахунку і власного комерційного ризику.

Діяльність суб’єктів господарювання у сфері суспільного виробництва спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (стаття 3 Господарського кодексу України).

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та за метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб’єкти підприємництва – підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Як вбачається із акту перевірки, Відкрите акціонерне товариство «Євпаторійська швейна фабрика» віднесло до валових витрат в третьому кварталі 2006р. суму 19503,00грн., відобразив у стрічці 04.1 Декларації з податку на прибуток підприємства.

Суд вважає, що витрати на суму 19503,00грн., які включені підприємством до валових витрат у вересні 2006р., правомірно віднесені до валових витрат звітного періоду, оскільки підпунктом 1.32 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено, що господарська діяльність, це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Отже, операція по списанню суми 19503,00грн., яка відображена позивачем в бухгалтерському обліку у вересні 2006р. бухгалтерськими проводками, не тягне за собою коригування стрічці 04.1 «Витрати на придбання товарів (робіт, послуг)» Декларації з податку на прибуток за 3 квартал 2006р. і відповідно за 2006р. Оскільки скоригований валовий доход за період з 01.04.2006р. по 30.06.2007р. занижений на суму 14975,00грн.(1250446 – 1235471), то Відкритим акціонерним товариством «Євпаторійська швейна фабрика» був занижений податок на прибуток підприємства за 3 квартал 2006р. на суму 3744,00грн.( 14975х 25%).

Відповідно з пунктом 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальної формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідачем необґрунтовано зменшені валові витрати по стрічці 04.1 Декларації на прибуток на суму 19503,00грн., що призвело до неправомірного завищення податку на прибуток в сумі 4876,00грн.(19503 х25%), що є підставою для задоволення позовних вимог у цій частині.

Відповідно до пункту 7.5 статті 5 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду складається із сум, нарахованих або сплачених, тобто, до податку на додану вартість, також як і до валових витрат, застосовується правило першої події.

До витрат, які включаються до первоначальної вартості запасів, відносяться суми податку на додану вартість, які не відшкодовуються підприємству.

Відповідач прийшов до висновку, що позивач невірно відобразив суму 19503,00грн. в бухгалтерському обліку підприємства. Однак, відповідачем в акті перевірки не вказане, яке саме порушення податкового законодавства має місце при списанні вартісті витрат на придбання товарів (робіт, послуг) на фінансовий результат.

Як вбачається з матеріалів справи, у травні 2007р. позивач виконав ремонт виробничого будинку підрядним засобом, про що свідчить договір подряду від 04.05.2007р. №03/07. Відкрите акціонерне товариство «Євпаторійська швейна фабрика» надала для будівельних робіт підрядчику Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія Ельдорадо –Крим» власні матеріали на суму 92149,00грн. Відповідно до умов договору роботи виконуються із матеріалів замовника (позивача) або подрядчика. Загальна сума, яка підлягає сплаті замовником складає 420000,00грн. В податковому обліку сума понесених на будівництво витрат не впливає на валові витрати замовника, оскільки збудовані та введені в експлуатацію об’єкти підлягають амортизації. Відповідно до відомості використаних ресурсів замовника (по факту) при здійсненні будівельних робіт було використано ресурси замовника на суму 97106,76грн.

Щодо донарахування податкових зобов’язань з податку на додану вартість в сумі 2604,00грн. судом встановлено, що при отриманні відповідних платежів від Закритого акціонерного товариства «ЛІСЕ Україна» позивач видав данному товариству відповідні податкові накладні, що свідчить про включення даних сум до оподатковуваного обороту, оскільки податкова накладна є одночасно звітним податковим та розрахунковим документом, який виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг) та надає право на нарахування податкового кредиту з податку на додану вартість. Видача звітного податкового документу є прямим свідченням того, що Відкрите акціонерне товариство «Євпаторійська швейна фабрика» включило до оподатковуваного обороту відповідні суми, які вказані в цих податкових накладних.

Відносно донарахування податкових зобов’язань з податку на додану вартість в сумі 12398,00грн. судом встановлено, що у данному випадку мала місце одна операція, яка в бухгалтерському обліку помилково відображена двічі, отже, податкові зобов’язання виникли один раз. Матеріалами справи підтверджено, що позивачем подана уточнююча декларація, яка була прийнята відповідачем до проведення перевірки, що також виключає донарахування податкових зобов’язань з податку на додану вартість.

Таким чином, суд приходить до висновку, що визначення позивачу податкових зобов’язань з податку на прибуток в сумі 4876,00грн. та з податку на додану вартість в сумі 30650,00грн. згідно спірним податковим повідомленням-рішенням є неправомірними і висновки акту перевірки від 21.09.2007р. №1409/23-2 згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України мали бути підтверджені відповідачем.

Відповідно статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Для органів державної податкової служби таким доказом є акт документальної перевірки, у якому згідно з пунктом 1.7 розділу 1 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005р. №327,(зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.08.2005р. за №925/112050) зазначено, що факти виявлених порушень податкового і валютного законодавства в акті документальної перевірки повинні викладатися чітко, об’єктивно та в повній мірі, з посиланням на первинні документи, що підтверджують наявність зазначених фактів та на підставі яких вчинені записи у податковому та бухгалтерському обліку, з наведенням кореспонденції рахунків та інших доказів, що достовірно підтверджують наявність факту порушення, із зазначенням змісту порушень.

Лише за умови дотримання контролюючим органом зазначених вимог щодо фіксування факту виявлених порушень є підстави для визначення платнику податкових зобов’язань.

У зв’язку з чим суд дійшов висновку, що акт перевірки від 21.09.2007р. №1409/23-2, як доказ у справі, одержано з порушенням закону.

Відповідно до частини 3 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

На підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог статей 69,70,86 Кодексу адміністративного судочинства України судом не приймається акт перевірки від 21.09.2006р. №1409/23-2, як доказ встановлення фактів порушення позивачем Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та Закону України «Про податок на додану вартість».

Згідно зі статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому суд виходить з того, що акт перевірки є основним джерелом фіксації та закріплення доказів правопорушень, тому повинен містити вичерпні елементи його складу і підтверджуватись первинними документами. Інші докази, окрім акту перевірки, що підтверджували б факти вчинення позивачем зазначених порушень, відповідачем суду не надані через їх відсутність.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначена норма кореспондується із приписами частини 2 статті 19 Конституції України.

Статтею 13 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» передбачено, що посадові особи органів державної податкової служби зобов'язані дотримувати Конституції і законів України, інших нормативних актів, прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та повною мірою використовувати надані їм права.

Згідно частині 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, доказів правомірності і законності обґрунтованості спірних податкових повідомлень-рішень про визначення податкових зобов’язань з податку на прибуток в розмірі 4876,00грн. та податку на додану вартість в розмірі 30650,00грн. відповідачем суду не надано.

Висновки перевіряючих, що викладені у акті перевірки від 21.09.2007р. №1409/23-2, не підкріплені жодними доказами і носять характер суб’єктивних припущень.

За таких умов факти вказаних порушень слід вважати неналежно встановленими, отже, визначення позивачу податкових зобов’язань з податку на прибуток в сумі 4876,00грн. та податку на додану вартість в сумі 30650,00грн. згідно спірним податковим повідомленням-рішенням неправомірно.

Викладене є підставою для задоволення позовних вимог Відкритого акціонерного товариства «Євпаторійська швейна фабрика» в повному обсязі.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь у розмірі 3,40грн. з Державного бюджету України на підставі частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено в судовому засіданні 29 липня 2008року. У повному обсязі постанову складено 01 серпня 2008року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7,8,9,11,12,70,79, 86, 94, 98, 122, 158–163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м.Євпаторії АР Крим від 27.09.2007р. №/0 про визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 30650,00грн.(основний платіж – 21939,00грн., штрафні санкції – 8711,00грн.).

3.          Визнати частково нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Євпаторії АР Крим від 27.09.2007р.№/0 в частині податкового зобов’язання з податку на прибуток в сумі 4876,00грн.

4.          Стягнути з Державного бюджету України на користь Відкритого акціонерного товариства «Євпаторійська швейна фабрика» (97401, АР Крим, м.Євпаторія, вул. 9 Травня,49, 0) 3,40грн. судового збору.

Виконавчий документ видати у встановленому ст.258 КАС України порядку після набрання постановою законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня складення постанови у повному обсязі, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку, передбаченому частиною 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі неподання відповідної заяви (стаття 254 Кодексу адміністративного судочинства України).

Копію постанови надіслати на адресу сторін рекомендованою кореспонденцією.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Привалова А.В.