РІШЕННЯ

"23" червня 2008 р.

Справа № 9/50-1337

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Кропивної Л.В.

Розглянув справу

за позовом Фермерського господарства "Поділля-Агро" с.Писарівка, Волочиський район, Хмельницька область.

до Відкритого акціонерного товариства "Державний Ощадний банк України" м. Київ, вул. Госпітальна, 12г в особі Тернопільської обласної дирекції ВАТ "Державний Ощадний банк України" вул. Майдан Волі, 2, м.Тернопіль.

За участю представників сторін:

Позивача: не з"явився

Відповідача: Бондар М.Й., довір. №1 від 20.02.08 р.

роз’яснивши у розпочатому судовому засіданні представникам сторін права та обов’язки учасників господарського процесу згідно з ст.ст. 22, 29 ГПК України,

встановив:

Позивач - фермерське господарство "Поділля-Агро", с. Писарівка, Волочиського району, Хмельницької області, звернувся до господарського суду Тернопільської області з позовом до ВАТ "Державний ощадний банк України", м. Київ, в особі Тернопільської обласної дирекції ВАТ "Державний ощадний банк України", м. Тернопіль, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису № 63/4-08р від 17 січня 2008 р. , (зареєстрованого в реєстрі за № 398) приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Мороз К.В.

В обґрунтування вимог Позивач посилається на те, що нормами Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень” не передбачено звернення стягнення на заставлене рухоме майно шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, оскільки , на думку Позивача, в силу частини 1 статті 26 цього Закону , звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може здійснюватися або на підставі рішення суду в порядку , встановленому законом , або в позасудовому порядку згідно із цим Законом , шляхом передачі рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом;

продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах;

відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги;

переказу обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери.

До того ж, вказує Позивач, у виконавчому напису нотаріуса пропонується за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставного майна, задовольнити вимоги Банку у розмірі 96 9000,91 грн.. Між тим, нотаріусом чітко не зазначено , який розмір складає заборгованість боржника - фізичної особи, у тому числі щодо тіла боргу , відсотків та пені, і боржник із сумою , зазначеною у виконавчому написі , не погоджується і вважає , що така є завищеною .

Таким чином, вважає Позивач, для одержання виконавчого напису Банком були подані документи, які не підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов’язання.

Разом з тим, Позивач вказує, що є майновим поручителем боржника - фізичної особи Гудими Ольги Миколаївни, перед ВАТ „Державний ощадний банк України” , згідно з договором майнової поруки № 1 від 13 лютого 2006 р. , укладеним між ФГ „Поділля-Агро” та ВАТ „Державний ощадний банк України” , та заставодавцем згідно договору застави транспортних засобів від 14 лютого 2006 р.

Відповідач , ВАТ „Державний ощадний банк України” в особі представника Тернопільського обласного управління , висловився проти задоволення позову і вказав, що звернення стягнення на заставне майно шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса відповідає приписам Законів України „Про заставу” , „Про нотаріат” , Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України”, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. № 20/5) та Постанові Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши подані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення , виходячи з такого.

Відповідно до договору майнової поруки № 1 від 13 лютого 2006 р. між Фермерським господарством „Поділля-Агро”(надалі фермерське господарство) та ВАТ „Державний ощадний банк України” в особі начальника філії Тернопільське обласне управління , ( надалі Банк ) було досягнуто згоди щодо регулювання усіх майнових та організаційних відносин з приводу майнової поруки та передачі у заставу Банку індивідуалізованого рухомого майна, яке належить Фермерському господарству, і забезпечує виконання боржником - фізичної особи Гудими Ольги Миколаївни її грошових зобов’язань за кредитним договором від 13 лютого 2006 р. № 8.

Сторони погодились на те , що право застави є безумовним та безспірним правом заставодержателя у разі невиконання зобов’язання Боржником в цілому, або в тій чи іншій його частині в строк, обумовлений кредитним договором, задовольнити свої вимог із вартості предмета застави в порядку , встановленому даним договором, переважно перед іншими кредиторами Боржника або заставодавця ( пункти 2 6 договору) .

Договором майнової поруки сторони погодилися , що звернення стягнення на предмет застави здійснюється на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно чинного законодавства та цього договору .

Аналогічні положення сторони відтворили у договорі застави , який уклали , посвідчили у нотаріальному порядку та зареєстрували у реєстрі за № 1146 14 лютого 2006 р. у приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу.

Позивач покликається на те, що Закон України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень” не передбачає такого позасудового способу звернення стягнення на предмет застави, як вчинення виконавчого напису, адже згідно з частиною 1 статті 24 цього Закону звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може здійснюватися або на підставі рішення суду в порядку , встановленому законом , або в позасудовому порядку згідно із цим Законом . При цьому позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження викладені у статті 26 цього Закону і охоплюються наступним переліком : передачею рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; продажем обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; відступленням обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; переказом обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери.

Такі доводи Позивача суд вважає помилковими, виходячи з того, що загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, а диспозитивність актів цивільного законодавства презюмується.

Так в силу частини 3 у статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов’язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Між тим, приписи статей 24 та 26 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень” не дають підстав для висновків про те, що сторони в договорі не можуть відступити від цих положень закону, і останні за своїм характером є імперативними .

До того ж за змістом статті 20 Закону України “Про заставу”, з-поміж інших, передбачено і такий спосіб звернення стягнення на предмет застави, як виконавчий напис, і ця норма закону не втратила сили з набранням чинності Законом України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень” , не зважаючи на внесення ним змін до інших законів, у тому числі і до Закону України “Про заставу”.

Що стосується інших доводів позову , зокрема , того, що для одержання виконавчого напису Банком були подані документи, які не підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов’язання, то суд, відхиляючи такі доводи Позивача за неспроможністю , виходить з наступного.

Вчинення виконавчого напису нотаріусом на договорі застави рухомого майна повинно бути здійснене з дотриманням вимог ст. ст. 87-89 Закону України „Про нотаріат”, Постанови Кабінету Міністрів України „Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів” № 1172 від 29.06.1999 р. та розділу 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 р.

Відповідно до ст.ст. 87 ,88 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. При цьому нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

В силу пунктів 282, 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів ( 1172-99-п ), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Отже, до предмету доказування у даній справі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню входять: обставини, які свідчать про існування спору між боржником та стягувачем щодо заборгованості.

Поряд із цим, за змістом пункту 2. 2 кредитного договору Банк має право вимагати від Позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній Банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобов’язань за цим договором або за договором застави .

У той же час, відповідно до пункту 3.1.5 договору застави заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави та реалізувати його в порядку, передбаченому договором, у випадку невиконання або неналежного виконання за цим кредитним договором, а саме: при несплаті процентів або частковій сплаті у встановлені відповідно до кредитного договору строки суми кредиту , та/або при несплаті або часткові й сплаті суми відсотків , та /або при несплаті або частковій сплаті штрафних санкцій.

За змістом пункту 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має міститися , окрім іншого, строк, за який має провадитися стягнення та інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо, що повинно бути відображене у виконавчому написі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Позивач усупереч своєму обов’язку довести обставини , на які він покликається в обґрунтування вимог , не надав доказів на підтвердження існування спору між Позичальником та Банком, на момент звернення Банку до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису , адже звертаючись із вимогою про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса від 17.01.2008 р. , Позивач , позатим , ґрунтував свої доводи виключно на електронних виписках банку , складених станом на 05.02.2008 р. і які не містять підпису особи , відповідальною за їх складення , та на вимозі банку від 15.11.2007 р. , у якій йдеться про необхідність виконання позичальником умов кредитного договору та вміщується попередження про розірвання договору кредиту у разі не оплати кредиту у строк до 30.11.2007 р. у розмірі 89 500 грн. та пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків за користування ним.

Між тим , електронні виписки банку не є тотожними заяві, поданій нотаріусу стягувачем або уповноваженим його представником , і яка має містити інформацію щодо суми, що підлягає до стягнення, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо, хоча в силу положень п. 290 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість.

Окрім того, за змістом пункту 283 вказаної Інструкції нотаріус не обмежений у праві витребувати у стягувача у разі необхідності будь-яку інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису.

При таких обставинах справи позовні вимоги як недоведені належними та допустимими доказами не підлягають до задоволення.

Судові витрати , понесені Позивачем при звернення до суду, покладаються на Позивача у справі.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 1,2,33,43,49,82,84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд ,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову фермерському господарству "Поділля-Агро", с. Писарівка, Волочиського району, Хмельницької області, до ВАТ "Державний ощадний банк України", м. Київ, в особі Тернопільської обласної дирекції ВАТ "Державний ощадний банк України", м. Тернопіль, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису № 63/4-08р від 17 січня 2008 р. , (зареєстрованого в реєстрі за № 398) приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Мороз К.В.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор - апеляційне подання, протягом десяти днів з дня підписання “16 липня 2008 р. рішення, через місцевий господарський суд.

Суддя                                                                                          Л.В. Кропивна