ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"15" травня 2008 р.

15:10

Справа №  1/135/08

м. Миколаїв

За позовом: Фізичної особі
підприємця ОСОБА_1/АДРЕСА_1/.  До відповідача: Державна податкова
інспекція у                              Центральному
районі м. Миколаєва                             /54030,  м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 24/ про:  визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення  від
14 вересня 2007 року № /0

Суддя
Васильєва Л.І.

Секретар
судового засідання Сорогіна А.В.

Представники:

Від
позивача: ОСОБА_1. підприємець

ОСОБА_2. довіреність від
31.03.2008 року

Від
відповідача: Дрига С.М., довіреність від 01.04.2008р.

Науменко А.С. довіреність
від 08.01.2008 р.

Позивач
звернувся з позовом до відповідача про визнання протиправним та  скасування податкового
повідомлення-рішення  від 14 вересня 2007
року № /0, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що наймані
працівникиОСОБА_3. та ОСОБА_4. перебували в трудових відносинах з позивачем
станом на 01.04.2004 року, місце роботи є основним,  отримувана заробітна плата не перевищувала
розміру встановленої податкової соціальної пільги, отже податок з доходів
фізичних осіб не повинен утримуватись.

Відповідач
проти позову заперечує  з тих підстав,
що   позивачем порушено вимоги пункту
6.3. статті 6 Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб” :
безпідставно надавалась податкова соціальна пільга працівникам, з якими
належним чином не були оформлені трудові відносини(відсутній запис в трудовій
книжці), а також відсутні заяви про застосування пільги (а.с.37-38, 128-129).

Дослідивши надані сторонами докази,
заслухавши доводи сторін у судовому засіданні, суд

встановив:

відповідач здійснив виїзну
позапланову  перевірку позивача з питань
дотримання ним податкового законодавства за період з 01.01.2006 року по
30.06.2007 року , про що склав акти від 10.09.2007 року (а.с.8-11).

За результатами перевірки
відповідач направив позивачу  податкове
повідомлення - рішення від  14 вересня
2007 року № /0  про
визначення податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб у сумі
875, 95 грн. та застосування штрафної санкції в сумі 1 751, 90 грн. (а.с.12),
яке позивач просить  визнати
протиправним  та скасувати.

Позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного:

В акті перевірки на сторінках 3-4
(а.с.10-11) відповідачем зазначено про порушення позивачем вимог пункту 3.3.5.
статті 3, 4.2.1. статті 4, 8.1.1. статті 8
Закону України “Про податок з доходів фізичних осіб”: не
нарахування та не перерахування податку з доходів фізичних осіб, найманих
працівниківОСОБА_3. та ОСОБА_4., яким виплачувалась заробітна плата, в зв'язку
з чим донараховано податку в сумі 875, 95 грн.

Вказані висновки акту
перевірки  є помилковими, донарахування
податку з доходів фізичних осіб -безпідставним.

Позивач здійснює підприємницьку
діяльність з травня 2003 року (а.с.34), ним обраний спосіб оподаткування -за
фіксованим розміром податку шляхом придбання патенту.

Як свідчать  надані позивачем копії патентів (а.с.33,
122), з травня 2003 року  по час
перевірки найманими працівниками позивача були фізичні особиОСОБА_3. та
ОСОБА_4., яким виплачувався доход в вигляді заробітної плати.

Відповідно до вимог пунктів 1.15.
та 1.17.  Закону України “Про податок
з доходів фізичних осіб” позивач, як податковий агент та працедавець , у
випадках, передбачених вказаним законом, зобов'язаний   нараховувати, утримувати та сплачувати до
бюджету податок з доходів  найманих
працівників.

Разом з тим, вказаний вище закон, а
саме пункт 6.5.1. статті 6, надає соціальну податкову пільгу щодо  оподаткування
доходу, отриманого найманим працівником від свого працедавця якщо його
розмір не перевищує суми,  яка дорівнює
сумі місячного прожиткового
мінімуму,  діючого  для
працездатної особи  на 1 січня
звітного податкового року,  помноженої на
1,4 та округленої до найближчих 10 гривень.

Пунктами 6.1.1. , 6.3.1. статті 6 Закону
України “Про податок з доходів фізичних осіб” встановлено, що  з урахуванням норм пункту 6.5 цієї статті
платник податку має право на
зменшення  суми  загального
місячного  оподатковуваного
доходу,  отримуваного  з
джерел  на  території України від одного працедавця  у
вигляді  заробітної  плати,
на   суму   податкової соціальної пільги у  розмірі,
що   дорівнює   50
відсоткам   однієї
мінімальної   заробітної   плати
(у   розрахунку   на
місяць), встановленої законом на 1 січня звітного податкового року,  -  для
будь-якого  платника податку.

Податкова    соціальна
пільга   застосовується   до нарахованого  місячного
доходу   платнику   податку
у   вигляді заробітної   плати
виключно  за  одним місцем
його  нарахування (виплати).

Податкова соціальна пільга
застосовується за місцем отримання платником
податку основного доходу (визначеним у трудовій книжці) на дату набрання
чинності  цим  пунктом,
без  подання  заяви
про застосування пільги.

З врахування  статей 65, 82 Закону України “Про
Державний бюджет України на 2006 рік” та статей  62, 76 Закону України “Про Державний
бюджет України на 2007 рік” розмір соціальної податкової пільги в 2006 році
-175 грн., в 2007 році -200 грн., граничний розмір заробітної плати для її
застосування відповідно 680 грн. та 740 грн.

Надані позивачем
Розрахунково-платіжні відомості за перевірений період (а.с.110-121) свідчать,
що отриманий дохід найманими працівникамиОСОБА_3. та ОСОБА_4., не перевищував встановленого  розміру соціальної податкової пільги.

Отже, позивач, застосувавши
соціальну податкову пільгу  при
визначенні об'єкта оподаткування стосовно доходу, що був виплачений ОСОБА_3. та
ОСОБА_4., діяв у порядку, визначеному статтею 6 Закону України “Про податок
з доходів фізичних осіб”: отриманий дохід найманими працівникамиОСОБА_3. та
ОСОБА_4., не перевищував встановленого
розміру соціальної податкової пільги, єдиним місцем роботиОСОБА_3. та
ОСОБА_4. була робота у позивача (що підтверджується наданими копіями патентів,
копіями трудових книжок, де відсутній запис про будь-яку іншу роботу, та
поясненням представника відповідача, який здійснював перевірку, та якому в
процесі перевірки надавались для огляду вказані трудові книжки), правом
позивача надавали вказану пільгу без отримання заяв від найманих працівників,
оскільки вони  працевлаштувались до
01.01.2004 року.

Посилання  відповідача про відсутність запису в трудових
книжкахОСОБА_3. та ОСОБА_4. про прийняття на роботу, як на підставу для
донарахування податку з доходів фізичних осіб, судом відхиляється з тих
підстав, що  працівники позивача
знаходились в трудових відносинах з позивачем з
червня 2003 року (а.с.122), трудові книжки знаходились у працедавця, що
підтверджено у судовому засіданні  особою,
що здійснювала перевірку. Порушення працедавцем порядку  ведення трудових книжок не може бути
підставою для донарахування податку.

Оскільки відсутні підстави для
визначення відповідачем податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних
осіб, то й відсутні підстави для застосування до нього штрафної санкції,
передбаченої пунктом 17.1.9. статті 17 Закону України “Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними  цільовими фондами”.

Таким чином, оспорюване податкове
повідомлення-рішення є таким, що прийняте з порушенням чинного податкового
законодавства та   підлягає скасуванню.

Керуючись  ст.ст. 87, 94, 160, 162-163, 167, 254, 258 Кодексу
адміністративного судочинства України, - суд

П О С Т А Н О
В И В :

Адміністративний
позов задовольнити.

Визнати протиправним  та скасувати податкове повідомлення-рішення
від 14 вересня 2007 року № /0.

Стягнути з Державного
бюджету України через Головне управління державного казначейства
України у Миколаївській області /54055, м. Миколаїв, пр-т. Леніна, 141
В, / на користь Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1/АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1/ судовий збір в сумі 3,40 грн. (три
гривні 40 коп.).

Постанова у відповідності зі ст.254
Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не
було подано.

Сторони, які беруть участь у
справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову повністю або
частково у порядку і строки встановлені ст.186 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Виконавчий лист у відповідності зі
ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України
видається за заявою позивача після набрання законної сили рішенням господарського
суду.

Суддя

Л.I.Васильєва