КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21.05.2008
№ 2-666/07-38/385

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:          Мартюк А.І.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Мороз А.С., дов. б/н від
15.01.2008р.

від
відповідача- 1)          Левкович Л.П.,
дов. б/н від 25.09.2007р.

Бойко
Р.В., дов. б/н від 25.07.2007р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Всеукраїнська громадська організація Товариство
"Знання" України

на рішення Господарського суду м.Києва від
28.03.2008

на
ухвалу Господарського суду м. Києва від 29.02.2008р.

у справі № 2-666/07-38/385

за позовом                               Всеукраїнська громадська організація
Товариство "Знання" України

до                                                   Колективне
підприємство Готель "Знання"

Товариство з обмеженою відповідальністю "Заріччя-Буд"

ОСОБА_1

ОСОБА_2

Товариство з обмеженою відповідальністю "Готельні інновації"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про
визнання недійсним протоколу загальних зборів, договору продовження
діяльності, статуту, договору купівлі-продажу, зобов"язання не вчинювати
дії, визнання права власності, визнання недобросовісним набувачем

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду м. Києва у справі
№ 2-666/07-38/385 від 29.02.2008р. відмовлено Всеукраїнській громадській
організації Товариства «Знання» у прийнятті апеляційної скарги на ухвалу
Господарського суду м. Києва від 19.02.2008р. у справі № 2-666/07-38/385 в
частині відмови у прийнятті до розгляду заяви про зміну підстав позову.
Апеляційну скаргу від 22.02.2008р. та додані неї документи повернуто Всеукраїнській
громадській організації Товариства «Знання», як таку, що не підлягає
направленню до апеляційного господарського суду.

Не
погоджуючись з зазначеною ухвалою, Всеукраїнська громадська організація
Товариства «Знання» звернулась до Київського апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду м.
Києва у справі № 2-666/07-38/385 від 29.02.2008р. в частині відмови у прийнятті
заяви про зміну підстав позовних вимог (стосовно вимоги про визнання недійсним
договору купівлі-продажу від 11.08.2006р.) та направити справу на розгляд
місцевого господарського суду для вирішення по суті.

Колегія
Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду
першої інстанції виходячи з наступного.

Мотивуючи
ухвалу господарський суд виходив з того, що ухвала від 19.02.2008р. у справі №
2-666/07-38/385 про оголошення перерви в судовому засіданні та відмову у
прийнятті до розгляду заяв про зміну підстав позову не може бути оскаржено в
апеляційному порядку, а тому подана апеляційна скарга позивача не підлягає
направленню до апеляційного господарського суду.

Згідно
ч.1 ст. 106 та ч. 1 ст. 11113 ГПК України ухвали відповідно місцевого
господарського суду і апеляційного господарського суду можуть бути оскаржені у
випадках, передбачених ГПК та Законом України “Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Відповідно
до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 31.01.2005р. №
01-8/157 “Про деякі питання судової практики, пов'язані з оскарженням ухвал
господарських судів”, який існував на момент прийняття вищезазначеної ухвали, у
разі подання апеляційної скарги на ухвалу, яку не може бути оскаржено, місцевий
господарський суд має відмовляти у прийнятті такої скарги з посиланням на
частини першу та четверту статті 106 ГПК України.

За
таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду прийнята з
дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для
задоволення апеляційної скарги не вбачає.

Судом
встановлено, що у вересні 2006 року Всеукраїнська громадська організація
Товариства «Знання» (надалі ВГО Товариства «Знання») звернулася до
Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Колективного підприємства
«Готель «Знання» (надалі КП «Готель «Знання»), ОСОБА_1, ОСОБА_2 та Товариства з
обмеженою відповідальністю «Готельні інновації» про визнання недійсним
протоколу №2 загальних зборів учасників ТОВ «Готельні інновації» від 09.03.2006
р.; визнання недійсним договору про продовження діяльності ТОВ «Готельні
інновації» (нова редакція), затвердженого протоколом №2 загальних зборів
учасників від 09.03.2006 р.; визнання недійсним статуту ТОВ «Готельні
інновації» (нова редакція), затвердженого протоколом №2 загальних зборів
учасників від 09.03.2006 р.; зобов'язання відповідачів припинити зловживати
своїми правами.

В
процесі розгляду справи, ВГО Товариства «Знання» подало заяви про збільшення
позовних вимог, доповнивши перелік відповідачів Товариством з обмеженою
відповідальністю «Заріччя-буд», та додатково просить визнати недійсним договір
купівлі-продажу нерухомого майна від 11.08.2006 р., укладений між ТОВ
«Заріччя-буд» та ТОВ «Готельні інновації», а також визнати право власності на
вбудовано-прибудовані приміщення готелю «Знання» загальною площею 1099,7 кв.м.,
що розташовані на перших трьох поверхах в житловому будинку на вул.
Микільсько-Ботанічній, 31 у м. Києві.

ТОВ
«Заріччя-буд» звернулося із зустрічним позовом, в якому просить визнати договір
купівлі-продажу від 11.08.2006 р., укладений між ТОВ «Заріччя-буд» та ТОВ
«Готельні інновації» укладеним у відповідності до вимог діючого законодавства;
визнати, що вбудовано-прибудовані приміщень готелю «Знання» загальною площею
1099,7 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Микільсько-Ботанічна, 31 у м. Києві були
придбані ТОВ «Заріччя-буд» в порядку встановленому діючим законодавством
України; визнати ТОВ «Заріччя-буд» добросовісним набувачем
вбудовано-прибудованих приміщень готелю «Знання» загальною площею 1099,7 кв.м.
за адресою: м. Київ, вул. Микільсько-Ботанічна, 31 у м. Києві.

Ухвалою
Голосіївського районного суду м. Києва від 05.03.2007 р. провадження за
зустрічним позовом ТОВ «Заріччя-буд» закрито згідно ч.2 ст. 205 Цивільного
процесуального кодексу України з посиланням на рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 07.09.2006 р.

Рішенням
Голосіївського районного суду м. Києва від 05.03.2007 р. в задоволенні позову
ВГО Товариства «Знання» відмовлено повністю з огляду на безпідставність вимог.

Постановою
Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2007 р. рішення
Голосіївського районного суду м. Києва від 05.09.2007 р. та ухвалу
Голосіївського районного суду м. Києва від 05.09.2007 р. скасовано. Первісний
позов ВГО Товариства «Знання» задоволено в повному обсязі, а в задоволенні
зустрічного позову ТОВ «Заріччя-буд» відмовлено.

Постановою
Вищого господарського суду України від 31.10.2007 р. судові рішення у справі
скасовані, справу направлено до Господарського суду м. Києва на новий розгляд.

Ухвалою
Верховного Суду України від 27.12.2007 р. відмовлено ВГО Товариства «Знання» у
порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського
суду від 31.10.2007 р.

В
процесі нового розгляду справи ВГО Товариства «Знання» подало заяву про
збільшення розміру позовних вимог, якою доповнило раніше заявлені позовні
вимоги новою вимогою - просить визнати відсутність у ТОВ «Заріччя-буд» права
набуття права власності (права добросовісного набувача) на
вбудовано-прибудоване приміщення готелю «Знання», загальною площею 1099,70
кв.м., розташованого на перших трьох поверхах в житловому будинку по вул.
Микільско-Ботанічна у м. Києві за договором купівлі-продажу від 11.08.2006 р.

Крім
цього, ВГО Товариство «Знання» подало заяву про збільшення розміру позовних
вимог в якій просить визнати ТОВ «Заріччя-буд» недобросовісним набувачем за
договором купівлі-продажу від 11.08.2006 р.

Рішенням
Господарського суду м. Києва від 28.03.2008 р. у справі № 2-666/07-38/385 в
задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено повністю.

Рішення
в частині первісного позову мотивоване тим, що з урахуванням приписів ст.ст.
216, 658 Цивільного кодексу України право власності або право повного
господарського відання особи в даному випадку не підлягають захисту шляхом
задоволення позову про визнання правочину недійсним, стороною яких не є
позивач, а може бути захищене за наявності підстав шляхом задоволення
віндикаційного позову. Судом встановлено, що з огляду на приписи ст. 388
Цивільного кодексу України у позивача відсутні підстави для віндикації спірного
майна у ТОВ «Заріччя-буд». Статутні обмеження КП «Готель «Знання» не мають
юридичної сили у спірних відносинах з огляду на необізнаність про такі
обмеження інших учасників ТОВ «Готельні інновації», а права ВГО Товариства
«Знання» на момент розгляду справи ніяким чином не порушуються. В задоволенні
зустрічного позову та вимоги про визнання недобросовісним набувачем за
первісним позовом відмовлено через невідповідність таких вимог встановленим ст.
16 ЦК України, ст. 20 ГК України способам захисту цивільних прав та інтересів.

Не погоджуючись
із прийнятим у справі рішенням, ВГО Товариство «Знання звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення
скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог за первісним
позовом в повному обсязі.

Апеляційна
скарга мотивована неправильним застосуванням ст.ст. 92, 216, 388, 658
Цивільного кодексу України та неповним з'ясування всіх обставин справи.

ТОВ
«Заріччя-буд» подало відзив на апеляційні скарги, в якому проти її задоволення
заперечує з огляду на законність рішення суду першої інстанції. Крім цього, ТОВ
«Заріччя-буд» посилається на постанову Київського апеляційного господарського
суду від 15.04.2008 р. у справі №38/395, якою залишено в силі рішення
Господарського суду м. Києва від 12.02.2008 р. про відмову КП «Готель «Знання»
в задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу від
11.08.2006 р.

Представник
ТОВ «Готельні інновації» проти задоволення скарг заперечує, посилаючись на
законність рішення суду першої інстанції та відсутність підстав для його
скасування.

Представники
КП «Готель «Знання» та ВГО Товариства «Знання» України просять апеляційні
скарги задовольнити.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи
апеляційних скарг, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно
до рішень Київської міської ради народних депутатів №972 від 07.06.1971р. та
№1379 від 31.12.1975р. вбудовано-прибудовані приміщення загальною площею 1099,7
кв.м., розташовані на перших трьох поверхах житлового будинку у м. Києві по
вул. Микільсько-Ботанічній, 31, збудовані за рахунок Товариства «Знання» УРСР.

27.02.1997
р. рішенням Всеукраїнської громадської організації Товариство «Знання» України
(правонаступник Товариства «Знання» УРСР) було затверджено статут КП Готель
«Знання» та вирішено передати КП Готель «Знання» спірні вбудовано-прибудовані
приміщення у володіння та користування. Відповідно до п.3 Статуту КП Готель
«Знання» майно, передане підприємству засновником, належить йому на праві повного
господарського відання.

Рішенням
Сихівського районного суду м. Львова від 29.03.2006 р. у справі №2-1188/2006
стягнено з КП «Готель «Знання» на користь ТОВ «Готельні інновації» кошти в сумі
764 705,50 грн. в якості внеску до статутного фонду ТОВ «Готельні інновації».

Рішенням
Шевченківського районного суду м. Києва від 06.06.2006р. у справі №2-4772/06,
яке набрало законної сили, через невиконання КП Готель «Знання» грошових
зобов'язань звернуто стягнення на спірні вбудовано-прибудовані приміщення та визнано
право власності на таке майно за ТОВ «Готельні інновації».

20.06.2006р.
укладено акт приймання-передачі №1 за яким КП Готель «Знання» передало, а ТОВ
«Готельні інновації» прийняло вбудовано-прибудовані приміщення готелю
«Знання»  загальною площею 1099,7 кв.м.,
розташоване на перших трьох поверхах житлового будинку у м. Києві по вул.
Микільсько-Ботанічній, 31.

29.06.2006р.
КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності
на об'єкти нерухомого майна» видало ТОВ «Готельні інновації» реєстраційне
посвідчення №022101 про те, що вбудовано-прибудовані приміщення готелю
«Знання»  загальною площею 1099,7 кв.м.,
розташовані у м. Києві по вул. Микільсько-Ботанічній, 31, зареєстровано за ТОВ «Готельні
інновації» на приватній власності. Зроблено запис в реєстрову книгу 141п-10 за
реєстровим №8039-П.

14.07.2006р.
КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності
на об'єкти нерухомого майна» видало ТОВ «Готельні інновації»
довідку-характеристику №1175701 для відчуження нерухомого майна -
вбудовано-прибудовані приміщення готелю «Знання» загальною площею 1099,7 кв.м.

11.08.2006р.
між ТОВ «Готельні інновації» та ТОВ «Заріччя-буд» укладено договір
купівлі-продажу, за яким ТОВ «Готельні інновації» продало, а ТОВ «Заріччя-буд»
придбало вбудовано-прибудовані приміщення готелю «Знання» загальною площею
1099,7 кв.м., розташовані по вул. Микільсько-Ботанічній, 31 в м. Києві. Договір
посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу
ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за №3509.

Згідно
із п.4 договору купівлі-продажу від 11.08.2006р. представник ТОВ «Готельні
інновації» стверджує, що на момент укладання цього договору об'єкт продажу не
перебуває під арештом або забороною, щодо нього не ведуться судові справи, він
не є предметом застави (іпотеки), у податковій заставі не знаходиться, відносно
нього не укладено будь-яких договорів найму, відчуження з іншими особами, як
місцезнаходженням юридичної особи (юридична адреса) він не використовується.
Треті особи не мають прав на нього.

Відповідно
до п.12 договору купівлі-продажу від 11.08.2006р. право власності на нежилі
приміщення - вбудовано-прибудовані приміщення готелю «Знання» у ТОВ
«Заріччя-буд» виникає з моменту державної реєстрації цього договору.

11.08.2006р.
приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 здійснено
державну реєстрацію договору купівлі-продажу від 11.08.2006р. в Державному
реєстрі правочинів за №1499706, що підтверджується витягом з Державного реєстру
правочинів №2752851 від 11.08.2006р.

18.08.2006р.
КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності
на об'єкти нерухомого майна» видало ТОВ «Заріччя-буд» реєстраційне посвідчення
№025197 про те, що вбудовано-прибудовані приміщення готелю «Знання» загальною
площею 1099,7 кв.м., розташовані у м. Києві по вул. Микільсько-Ботанічній, 31,
зареєстровано за ТОВ «Заріччя-буд» на приватній власності.

01.09.2006р.
укладено акт приймання-передачі за яким ТОВ «Готельні інновації» передало, а
ТОВ «Заріччя-буд» прийняло вбудовано-прибудовані приміщення готелю «Знання»
загальною площею 1099,7 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, вул.
Микільсько-Ботанічна, 31.

21.09.2006р.
платіжним дорученням №14 на суму 720 000,00 грн., 25.09.2006р. платіжним
дорученням №15 на суму 40 000,00 грн., 29.09.2006р. платіжним дорученням №18 на
суму 140 000,00 грн. ТОВ «Заріччя-буд» перерахувало на користь ТОВ «Готельні
інновації» повну вартість придбаного за договором купівлі-продажу від
11.08.2006р. майна, що становить 900 000,00 грн.

За
таких обставин ТОВ «Заріччя-буд» набуло право власності на
вбудовано-прибудовані приміщення готелю «Знання» загальною площею 1099,7 кв.м.,
розташовані за адресою: м. Київ, вул. Микільсько-Ботанічна, 31.

05.12.2006р.
ухвалою Апеляційного суду м. Києва у справі №22-9147/06 скасовано рішення
Шевченківського районного суду м. Києва від 06.06.2006р., а справу передано на
новий розгляд до суду першої інстанції.

25.12.2006р.
ухвалою Апеляційного суду Львівської області у справі №22-2472 скасоване рішення
Сихівського районного суду м. Львова від 29.03.2006 р., справу направлено на
новий розгляд.

Позивач
за первісним позовом вказує, що зміст правочину суперечить ст.ст. 203, 215, 658
Цивільного кодексу України, оскільки право продажу майна належить власнику
майна, а в силу вимог ст.ст. 216, 236 Цивільного кодексу України спірний
правочин не тягне за собою ніяких юридичних наслідків.

Відповідно
до ч. 3 ст. 216 Цивільного кодексу України правові наслідки, передбачені
частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не
встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки
окремих видів недійсних правочинів.

Згідно
ч. 1 ст. 658 Цивільного кодексу України право продажу товару, крім випадків
примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить
власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває
право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його
повернення.

Наведеною
статтею передбачено інші наслідки недійсності угоди, тому право особи, яка
вважає себе власником майна, не підлягає захистові шляхом задоволення позову до
добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого ст.
216 Цивільним кодексом України.

Отже,
підстав для задоволення позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу,
заявленого особою, яка не є стороною такого договору, а обґрунтовує право на
позов порушенням її речових прав на спірне майно, немає.

Такий
захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави,
передбачені ст.388 Цивільного кодексу України. Правомірність такого висновку
підтверджується п.15 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від
12.03.19999 р. №02-5/11, п.27.3 рекомендацій Вищого господарського суду України
від 27.06.2007р. №04-5/120 та практикою застосування наведених норм, що
міститься в постановах Судової палати у господарських справах Верховного Суду
України від 02.11.2004р., 27.09.2005р., 25.07.2006р.

Із
матеріалів справи вбачається, що на момент укладання спірного договору рішення
Шевченківського районного суду м. Києва від 06.06.2006р. у справі №2-4772/06
було чинним та в силу ст. 124 Конституції України обов'язковим до виконання.
Право власності на майно, що є предметом договору, було належним чином
зареєстровано КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації
права власності на об'єкти нерухомого майна» за ТОВ «Готельні інновації», яке
отримало відповідну довідку-характеристику для продажу такого майна. За таких
обставин, ТОВ «Заріччя-буд» не знало та не могло знати про відсутність у ТОВ
«Готельні інновації» права продажу майна.

Посилання
апелянта на те, що ТОВ «Заріччя-буд» могло знати про відсутність у ТОВ
«Готельні інновації» права продажу майна через зміст рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 06.06.2006р. суперечить приписам ст. 124
Конституції України, оскільки безпосередньо із резолютивної частини судового
рішення вбачається, що саме ТОВ «Готельні інновації» визнано власником майна.

Матеріалами
справи підтверджується факт повної оплати за придбане згідно договору
купівлі-продажу від 11.08.2006 р. майно, про що свідчать платіжні доручення №14
від 21.09.2006р. №15 від 25.09.2006р., №18 від 29.06.2006р., лист Київської
філії АБ «Факторіал-банк» №07/179 від 08.02.2008р., лист АКБ «Трансбанк»
№28-02/354 від 08.02.2008р.

Таким
чином, ТОВ «Заріччя-буд» є добросовісним набувачем вбудовано-прибудованих
приміщень готелю «Знання» загальною площею 1099,7 кв.м., що розташовані за
адресою: м. Київ, вул. Микільсько-Ботанічній, 31.

Аналогічного
правового висновку дійшов Вищий господарський суд України у постанові від
31.10.2007р. у даній справі.

Твердження
апелянтів про здійснення представництва ТОВ «Готельні інновації» та ТОВ
«Заріччя-буд» в судах протягом 2007 року тими самими представниками не може
свідчити про обізнаність ТОВ «Заріччя-буд» на момент укладання спірного
договору про те, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від
06.06.2006р. у справі №2-4772/06 буде в майбутньому скасоване як незаконне.

Згідно
ст. 330 Цивільного кодексу України якщо майно відчужене особою, яка не мала на
це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього тільки, якщо
таке майно згідно із ст. 388 Цивільного кодексу України не може бути
витребуване у нього. Приписи ст. 330 та ст. 338 Цивільного кодексу України не
пов'язують право власника на витребування майна від добросовісного набувача із
визнанням недійсним договору, на підставі якого спірне майно вибуло із
володіння власника, в тому числі і договорів про відчуження, які укладалися
його подальшими набувачами.

Відповідно
до ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором
придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і
не міг знати (добросовісний набувач), власник, або особа, яка має право
користуватися тими ж засобами захисту, що і власник, має право витребувати це
майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або
особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або
особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або
особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Судом
встановлено та не заперечується позивачем за первісним позовом, той факт, що
майно, яке є предметом спірного договору до укладання акту приймання передачі
№1 від 20.06.2006р. знаходилося у володінні КП «Готель «Знання» за волею ВГО
Товариства «Знання» Україна, а з матеріалів справи вбачається, що таке майно
вибуло із володіння КП Готель «Знання» за її волею згідно акту приймання-передачі
№1 від 20.06.2006р. Вказана обставина також встановлена постановою Вищого
господарського суду України від 31.10.2007р. у даній справі.

За
таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав,
за наявності яких положення ст. 388 Цивільного кодексу України передбачають
можливість витребування майна у добросовісного набувача, яким є ТОВ
«Заріччя-буд». Таким чином, підстави для задоволення первісного позову в
частині визнання права власності на майно, визнання недійсним договору
купівлі-продажу, визнання відсутності права на набуття права власності на майно
відсутні.

Суд
першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні первісного позову в частині
визнання недійсним протоколу загальних зборів, договору про продовження діяльності
товариства та статуту з огляду на наступне.

Правовою
підставою заявленого позову у вказаній частині позивач вказує укладання
генеральним директором КП «Готель «Знання» правочинів на суму, що перевищує 10
000 грн. без письмової згоди ВГО Товариства «Знання» - із перевищенням
повноважень, визначених п.п. 5.1 та 6.4 Статуту КП «Готель «Знання».

Із
матеріалів справи вбачається, що станом на 09.03.2006 р. - проведення загальних
зборів учасників ТОВ «Готельні інновації» та прийняття оскаржуваного протоколу загальних
зборів, статуту в новій редакції та договору про продовження діяльності
товариства інші учасники ТОВ «Готельні інновації» - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також
сама юридична особа ТОВ «Готельні інновації» не знали про такі обмеження
генерального директора КП «Готель «Знання». Про існування таких обмежень їм
стало відомо лише 15.03.2006 р.

Крім
цього судом встановлено, що згідно ухвали Чугуївського міського суду
Харківської області від 27.02.2006 р., яка набула законної сили 27.02.2006 р.
та згідно ст. 124 Конституції України є обов'язковою до виконання, положення
Статуту КП «Готель «Знання», які обмежують повноваження Генерального директора
КП «Готель «Знання» на укладання правочинів на суму, що перевищує 10 000 грн.,
були зупинені. Станом на момент прийняття оскаржуваного рішення загальних
зборів учасників ТОВ «Готельні інновації», договору про продовження діяльності
товариства та статуту в новій редакції, ухвала суду була чинна та обов'язкова
до виконання.

Часиною
1 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права
та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч.2 ст. 16
Цивільного кодексу України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором або законом.

З
огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вимога ВГО
Товариства «Знання» про визнання ТОВ «Заріччя-буд» недобросовісним набувачем за
договором купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 11.08.2006 р. між ТОВ
«Готельні інновації» та ТОВ «Заріччя-буд», а також всі вимоги за зустрічним
позовом ТОВ «Заріччя-буд» не відповідають визначеним чинним законодавством
способам захисту цивільних прав та інтересів, а тому не можуть бути задоволені.

Згідно
із ч.1 ст. 11112 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що
містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої
інстанції під час нового розгляду справи.

Судова
колегія зазначає, що рішення Господарського суду м. Києва від 28.03.2008 р.
відповідає приписам ч.1 ст. 11112 Господарського процесуального кодексу
України, оскільки під час нового розгляду дотримані всі вказівки, що містяться
в постанові Вищого господарського суду України від 31.10.2007 р.

Решта
доводів апеляційної скарги не спростовують правильність висновків рішення суду
першої інстанції.

Таким
чином, судова колегія Київського апеляційного господарського суду вважає, що
рішення Господарського суду м. Києва від 28.03.2008р. ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх фактичних обставин справи,
відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому підстави для
його зміни чи скасування відсутні.

На
підставі наведеного вище та керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського
процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Всеукраїнської громадської
організації Товариства «Знання» на ухвалу Господарського суду м. Києва від
29.02.2008р. у справі № 2-666/07-38/385 залишити без задоволення.

Ухвалу
Господарського суду м. Києва від 29.02.2008р. у справі № 2/666-07-38/385
залишити без змін.

Апеляційну
скаргу Всеукраїнської громадської організації Товариства «Знання» на рішення
Господарського суду м. Києва від 28.03.2008р. у справі № 2-666/07-38/385
залишити без задоволення.

Рішення
Господарського суду м. Києва від 28.03.2008р. у справі № 2/666-07-38/385
залишити без змін.

Матеріали
справи № 2-666/07-38/385  повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова
набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до суду
касаційної інстанції протягом одного місяця у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя

Судді