ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" червня 2008 р.

Справа № 13/2/3029

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Невоста”

с. Вербка Кам’янець-Подільського району

до відкритого акціонерного товариства „Подільські товтри”

с. Вербка Кам’янець-Подільського району

про           зобов’язання відповідача відшкодувати понесені збитки                     (втрачена вигода) у розмірі 111 341,72 грн., збитки у вигляді                     сплаченого залізничного тарифу у сумі 25 000,00 грн. та                     зобов’язання відповідача відвантажити щебінь вапняковий                     фракції 20-40мм у кількості 57 вагонів, щебінь вапняковий                     фракції 40-80мм у кількості 36 вагонів, камінь вапняковий                     фракції 80-120мм у кількості 58 вагонів

та за зустрічним позовом           відкритого акціонерного товариства „Подільські товтри” с. Вербка Кам’янець-Подільського району

до товариства з обмеженою відповідальністю

„Невоста” с. Вербка Кам’янець-Подільського району

про визнання договору №01/12 від 01.12.2005 р. неукладеним

за участю третіх осіб                    приватне підприємство “Кастен”

які не заявляють вимог на          м. Хмельницький

предмет спору на стороні

позивача                                        суб’єкта підприємницької діяльності

фізичної особи Яцкова Віталія Володимировича с. Олешин Хмельницького району

закритого акціонерного товариства “Турбів-цукор” смт Турбів Липовецького району Вінницької області

Суддя Матущак О.І.

За участю представників сторін:

позивача:            Мірошниченко О.В. по довіреності б/н від 09.06.2006 р.

відповідача: Клименко Р.Ю. за довіреністю № 3 від 23.06.2007 р.;

третіх осіб:                    не з’явилися

Позивач у позові та з урахуванням заяв про зміну предмету та правової підстави позову, просить господарський суд стягнути на його користь з відповідача збитки у зв’язку з не одержаним прибутком (втрачена вигода) у розмірі 11134,72 грн. та сплачений залізничний тариф у сумі 250000 грн. в зв’язку з не виконанням в натурі договору №01/12 від 01.12.2005 р. а також зобов’язати виконати договір в натурі шляхом поставки щебеню вапнякового фракції 20-40мм у кількості 58 вагонів, щебеню вапнякового фракції 40-80мм у кількості 39 вагонів, каменю вапнякового фракції 80-120мм у кількості 58 вагонів.

В обґрунтування позивачем збитків у вигляді не отриманого прибутку покладено не виконані ним угоди з іншими суб’єктами господарювання щодо поставки щебеню вапнякового. Зокрема, з ЗАТ „Турбів-цукор” згідно угоди № 3/4-2006 від 03.04.2006 р., ПП „Кастет” № 3/12 від 03.12.2005 р. та приватним підприємцем-фізичною особою Яцковим В.В. № б/н від 12.10.2005 р.

Під час провадження у справі ВАТ „Подільські товтри” подано зустрічний позов до ТОВ „Невоста” про визнання вказаного вище договору №01/12 від 01.12.2005 р. недійсним, а з урахуванням заяви про зміну предмету зустрічного позову від 09.04.2008 р. просить названий вище договір визнати у відповідності до ч.8 ст. 181 Господарського кодексу України неукладеним та відповідно відмовити у задоволенні первісного позову.

Підставою визнання договору неукладеним вважає, що сторони у відповідності до ч.2 ст.180 Господарського кодексу України не досягли згоди по усіх істотних умовах. Зокрема щодо кількості продукції, яка повинна бути поставлена з огляду на зазначену у договорі одиницю виміру як один вагон (без зазначення точних одиниць виміру) а також з огляду на те, що всупереч вимог ст. 15 Господарського кодексу України сторони не досягнули згоди щодо якості продукції.

Первісний позивач у письмових запереченнях на зміну предмету зустрічного позову від 15.05.2008 р. вважає що оскільки сторони підписали оспорювань угоду, скріпили круглими печатками, акти розбіжностей від сторін не надходили, тому згідно ч.2 ст. 207 ЦК України вважає укладеним. Разом з тим, також вважає що згідно ст. 16 Цивільного кодексу України такого захисту порушеного права як визнання угоди неукладеною не існує. Вимога про встановлення факту не укладання договору не призводить до поновлення порушених прав і тому не може бути предметом спору і є лише встановленням факту, що має юридичне значення , який може встановлюватися лише при існуванні та розгляді між сторонами договору про право цивільне. З цих підстав просить господарський суд у задоволенні зміненого предмету зустрічного позову відмовити.

13.11.2006 р. у даній справі прийнято рішення, яким позов первісного позивача задоволено у повному об’ємі, стягнуто суму 111341,72 грн. збитків у вигляді неотриманого доходу та 25000 грн. збитків у вигляді сплаченого залізничного тарифу. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

24.11.2006 р. на рішення господарського суду подано скаргу до Житомирського апеляційного господарського суду, постановою якого від 03.05.2007 р. рішення скасовано в частині 25 000 грн. залізничного тарифу, в решті залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.08.2007 р. вказані вище рішення першої судової інстанції та постанову апеляційної скасовано, а справу надіслано до господарського суду Хмельницької області для подальшого розгляду.

Ухвалою господарського суду від 22.08.2007 р. розгляд справи був призначений на 12.09.2007 р., проте такий розгляд не відбувся у зв’язку із поданням позивачем касаційної скарги до Верховного суду України.

Ухвалою Верховного суду України від 27.09.2007 р. відмовлено позивачу у порушенні касаційного провадження, а справу повернуто для подальшого розгляду.

На виконання постанови Вищого господарського суду від 07.08.2007 р. ухвалою суду від 10.12.20007 р. залучено до участі у розгляді справи як третіх осіб на стороні позивача які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ПП „Кастен” м. Хмельницький та суб’єкта підприємницької діяльності –фізичну особу Яцкова Віталія Васильовича с. Олешин Хмельницького району, а ухвалою від 23.01.2007 р. на таких же умовах ЗАТ “Турбів-цукор” смт Турбів.

У відзиві на позов третя особа –ПП „Кастет” повідомило, що позовних вимог не визнає, оскільки пред’явлений позивачем примірник угоди від 10.10.2005 р. позивачем самостійно змінений шляхом підміни першого аркушу, а додаткова угода ним не підписувалась. Наміру отримувати від позивача щебінь фракцією 40-80 у кількості 2433 не було, а подані позивачем договори сфальсифіковані.

Приватний підприємець Яцков В.В у відзиві на позов також повідомив, що позовних вимог не визнає з огляду на те, що укладений між ним та ТзОВ „Невоста” договір 12.10.2005 р. щодо поставки 3450 тон щебеню, виконаний був у повному об’ємі, а згідно додаткової угоди від 31.12.2005 р. зміни щодо п.2.2 основного договору в частині кількості додаткової поставки не вносилися, графік поставки не погоджувався, і відповідно він не мав наміру отримувати додатково щебінь вапняковий.

ЗАТ „Турбів-цукор” у відзиві на позов за вих. № 256 від 29.02.2008 р. повідомило, що дійсно між ним та позивачем було укладено договір № ѕ-2006 від 03.04.2006 р. та перераховано позивачу передоплату у сумі 55000 грн. Після надсилання претензії в адресу ТзОВ „Невоста”, ним було в листопаді 2007 р. поставлено щебеню вапнякового на суму 11385 грн. та повернуто коштів у сумі 43615 грн. Станом на 28.02.2008 р. розрахунки із позивачем закрито.

Позивач в судове засідання, яке відбулося 21.02.2008 р. подав письмові заперечення на відзиви третіх осіб та повідомив, що між ним та третіми особами укладалися багато угод, і тому їх заперечення щодо існування одних та не існування інших, викликане незрозумілою поведінкою. Факт підробляння умов угод заперечує.

Враховуючи викладене вище, розглядом матеріалів справи, господарським судом встановлено наступне.

Між позивачем та відповідачем було укладено договір №01/12 від 01.12.2005 р., згідно п.п. 1.1, 3.1 якого, ВАТ "Подільські товтри" зобов'язалося як продавець передати у власність позивача камінь вапняковий та щебінь вапняковий наступного асортименту: щебінь вапняковий фракції 20-40 мм у кількості 58 вагонів по ціні 5,19 грн.; щебінь вапняковий фракції 40-80 мм у кількості 39 вагонів по ціні 16,00 грн.; камінь вапняковий фракції 80-120 мм у кількості 58 вагонів по ціні 16,59 грн.

Згідно п. п. 3.1-3.3 договору, ціна товару встановлюється в національній валюті - українська гривня; оплату залізничного тарифу до станції призначення здійснює покупець; загальна сума договору складає 131000 грн.

Згідно ж п.п.5.1, 5.3, 7.1 договору, поставки товару повинні здійснюватись зі складів готової продукції ВАТ "Подільські товтри" с. Вербка Кам'янець-Подільського району Хмельницької області, а відвантаження товару повинно здійснюватися продавцем тільки після письмової заявки покупця з зазначеною кількістю та асортиментом товару.

Розрахунок за товар може здійснюватися як у безготівковому порядку, так і шляхом проведення взаєморозрахунку.

Згідно п. 13.1, договір набрав чинності з моменту підписання його сторонами з дією до моменту його остаточного виконання, але в будь-якому випадку - до 30.11.2006 р.

У відповідності до акту від 22.12.2005 р. приймання-передачі товару згідно вказаного договору, підтвердженого актом взаємозаліку за даним договором, ВАТ "Подільські товтри" передано, а ТОВ "Невоста" прийнято щебінь вапняковий ф. 40-80 мм - 276 тон на суму 4416 грн. та щебінь вапняковий 20-40 мм 69 тон на суму 358,11 грн.

01.03.2006 р. сторонами підписано додаткову угоду до зазначеного вище договору за №1, згідно якої, п.5.3 договору, викладено в наступній редакції: відвантаження товару по договору здійснюється по узгодженій з продавцем письмовій заявці в рамках строку дії договору. Заявка може узгоджуватись на наступні три місяці. Окрім того, доповнено договір п.7.2 такого змісту: відвантаження товару по договору здійснюється в рахунок заборгованості по орендній платі у сумі 126567,78 грн. за договором оренди обладнання автотранспорту №10/10-2004 від 10.10.2004 р.

На виконання умов договору ТОВ "Невоста" було направлено ряд заявок на відвантаження товару, проте вони залишилися не виконаними.

Надаючи правову оцінку умовам договору №01/12 від 01.12.2005 р., та додатковій угоді № 1 від 01.03.2006 р. господарський суд вважає за належне звернути увагу на наступне.

У відповідності до ч.1 ст. 265, ст. 266, ч.ч.1, 2 ст. 268 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів.

Номери та індекси стандартів, технічних умов або іншої документації про якість товарів зазначаються в договорі. Якщо вказану документацію не опубліковано у загальнодоступних виданнях, її копії повинні додаватися постачальником до примірника договору покупця на його вимогу.

Як видно із п. п. 2.1, 4.1 договору № 01/12 від 01.12.2005 р., сторони не домовилися та не узгодили письмово належних та визнаних одиниць вимірювання предмету поставки, не узгодили ціни вартості товару щодо одиниці виміру (ваги, об’єму), а також не досягли згоди щодо якості товару.

Так, у п.2.4 договору одиницею вимірювання товару що поставляється є залізничний вагон, а ціна одиниці вартості товару визначена відповідно як 5,19 грн., 16 грн. та 16,59 грн. в залежності від виду товару (щебеню, каменю вапнякових).

Проте, належною одиницею вимірювання товару може бути лише його вага, яка точно може відображати кількість товару, а не залізничний вагон, який крім відсутності точної ваги у ньому завантаженого товару, може бути заповнений товаром поставки частково.

Також, у договорі відсутня належним чином обумовлена вартість одиниці товару. Із змісту названого вище п. 2.1 договору неможливо зрозуміти чи у ньому ціна зазначена за один вагон, чи за будь-яку іншу одиницю виміру товару.

Крім цього, сторони укладаючи угоду у п. 4.1 договору всупереч п. 4 ст. 268 названого вище Кодексу конкретно не обумовили якість товару що поставляється.

У відповідності до ч.ч.1, 2, 3, 4 ст. 180, ч.8 ст. 181 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Аналогічні норми щодо встановлення факту відсутності (не укладення) договору містяться у ст.ст. 638 та 639 Цивільного кодексу України.

Підсумовуючи зазначене вище, господарський суд приходить до висновку про відсутність факту укладання названої вище угоди, а також, оскільки у додатковій угоді від 01.03.2006 р. не усунуто обставин, які стали підставою встановлення факту не укладення, така додаткова угода вважається також такою що не відбулася, і оцінюється господарським судом як наміри сторін на досягнення згоди із усіх істотних умов.

Часткове виконання сторонами спірної угоди, не може бути підставою її визнання, тобто вважати такою що відбулася, а ч.8 ст. 181 названого вище Кодексу передбачає правові наслідки таких дій з урахуванням правил та норм, визначених нормами Цивільного кодексу України.

Правомірними є заперечення первісного позивача, що у відповідності до ч.2 ст. 16 та ст. 20 Цивільного кодексу України такі способи захисту права як визнання угоди неукладеною відсутні. Вимога про встановлення факту не укладення договору не призводить до поновлення порушених прав. Вона не може бути предметом спору і є лише встановленням факту, що має юридичне значення, який може встановлюватися лише при існуванні та розгляді між сторонами договору про право цивільне.

Відсутність угоди, не породжує виникнення прав та обов’язків, в тому числі і обов’язку щодо виконання умов неіснуючої угоди. Тому, господарський суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову та зустрічного позовів.

Крім усього іншого, господарським судом під час розгляду справи у судових засіданнях до дати зміни предмету позову зустрічним позивачем також було встановлено, що первісним позивачем було укладено угоди на реалізацію щебеня вапнякового суб’єктам господарювання, які залучені до розгляду у справі як треті особи, і внаслідок невиконання яких, ним начебто понесено збити у вигляді втраченої вигоди на суму 111341,72 грн., яка є предметом позову.

Так, у відповідності до п.2.2 договору від 12.10.2005 р., укладеного між позивачем та приватним підприємцем Яцковим В.В., позивач зобов’язався поставити йому 3450 тон щебеню вапнякового фракцією 20-40 мм, який фактично було виконано у повному об’ємі до 10.12.2005 р., шляхом поставки більшої кількості щебеню вагою 4325 тон.

Поставка вказаної кількості підтверджується поданими третьою особою накладними № 30/10-26 від 31.10.2005 р. та № 30/11-5 від 30.11.2005 р., а також актом звірки взаємних розрахунків станом на 10.12.2005 р. про відсутність взаємних зобов’язань.

Укладеною між цими ж сторонами додатковою угодою № 1 від 31.12.2005 р. не внесено змін до п.2.2, 3.1 основного договору щодо кількості та асортименту товару.

Також, у відповідності до п.3.1 поданого позивачем примірника договору № 3/12 від 03.12.2005 р., укладеного між позивачем та ПП „Кастен”, позивач зобов’язався поставити 2400 тон щебеню вапнякового фракції 40-80 мм.

Проте, у відповідності до п. 3.1 першого аркушу аналогічного примірника такого ж договору, проте № 10/10-1 від 10.10.2005 р., позивач зобов’язався поставити ПП „Кастен” 1000 тон щебеню вапнякового, проте різних фракцій.

Згідно письмових пояснень третьої особи, позивачем було замінено перший аркуш з обома сторінками договору саме від 10.10.2005 р. із зміною дати на 03.12.2005 р., саме з тією метою, щоб невиконання перед нами угоди начебто від 03.12.2005 р., поставити у причинний зв’язок із невиконанням угоди, невиконання умов якої є предметом спору із ВАТ „Подільські товтри” від 01.12.2005 р.

Такий висновок небезобгрунтовано підтверджено поданим в судовому засіданні представником ПП „Кастен” не підписаним третьою особою, пропонованим до підписання ТзОВ „Невоста” задніми датами примірника додаткової угоди до договору № 10/10 від 10.10.2005 р., у якому начебто сторони домовилися що 2500 тон товару буде поставлено до 01.06.2006 р., а також завіреною копією листа-пояснення ПП „Кастен” на адресу відповідача на вих. № 23 від 20.11.2006 р.

Також, між позивачем та ЗАТ „Турбів-цукор” укладено угоду № 3/4-2006 від 03.04.2006 р., згідно умов якої, без зазначення строків поставки та умовах попередньої оплати, ТзОВ „Невоста” зобов’язувалося поставити ЗАТ „Турбів-цукор” на суму 275000 грн. камінь вапняковий фракції 80-120 мм по ціні 55 грн. за одну тонну.

На виконання умов зазначеного договору, ЗАТ „Турбів-цукор” згідно платіжного доручення № 57 від 06.04.2006 р. перераховано позивачу 55000 грн. на умовах передоплати.

У зв’язку із відсутністю поставки, ЗАТ „Турбів-цукор” за вих. № 7138 від 23.05.2006 р. та без вихідного номера від 11.07.2006 р. надіслало претензії в адресу ТзОВ „Невоста” про повернення суми передоплати, сплати штрафних санкцій у вигляді пені у сумі 92988 грн. та відмовилось від отримання виконання договору в натурі внаслідок прострочення.

Дійсно, у відповідності до ч.1 ст. 225 Господарського кодексу України, до складу збитків що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків мала право розраховувати у разі належного виконання зобов’язання другою стороною.

Проте, господарський суд приходить до висновку, що у будь-якому випадку, збитки у формі втраченої вигоди по угодах з такими третіми особами як приватний підприємець Яцков В.В. та ПП „Кастен” не знайшли свого підтвердження, оскільки угоди щодо виконання договорів, які були укладені ще до укладання угоди, невиконання якої позивач ставить в залежність настання збитків, були виконані. Разом з тим, не може існувати прямий причинний зв’язок між протиправною поведінкою та негативними наслідками такої поведінки, як обов’язкова підстава настання відповідальності за заподіяні збитки, коли не виконані первісним позивачем угоди, укладалися раніше тієї, невиконання якої стало підставою настання збитків саме у формі втраченої вигоди. Належить також прийти до висновку, що укладаючи такі угоди, первісний позивач мабуть мав інші засоби виконання зобов’язань щодо поставки товару, не розраховуючи на укладені договори в майбутньому.

Крім цього, позивачем у відповідності до ст. 33 Господарського кодексу України не доведено існування вказаних вище угод до дати укладання угоди із відповідачем, а угода з ПП „Кастен” № 3/12 від 03.12.2005 р., ставиться під сумнів в частині дати укладання з огляду на наведені вище докази та пояснення представників такої третьої особи.

Такий же висновок належить зробити і щодо збитків, заподіяних невиконанням угоди з ЗАТ „Турбів-цукор”, оскільки у ній відсутня така достатня для настання відповідальності умова, як строк виконання зобов’язання щодо поставки товару. Також, неможливість отримання вигоди від поставки товару саме такому отримувачу, підтверджено його власним відзивом на позовну заяву, та відмовою від отримання виконання зобов’язання в натурі внаслідок простроченні постачальником строків поставки, викладеної у претензії від 11.07.2006 р.

Що стосується вимог первісного позивача про стягнення збитків у вигляді сплаченого залізничного тарифу у сумі 25000 грн., то Житомирським апеляційним господарським судом у постанові від 03.05.2007 р., що знайшло своє підтвердження під час нового судового розгляду у судових засіданнях першої судової інстанції, встановлено наступне.

Дійсно, п. 3.2. вказаного вище договору №01/12 від 01.12.2005 р., укладеного між первісним позивачем та відповідачем передбачено, що оплату залізничного тарифу до станції призначення проводить покупець.

Проте, перевезення щебеню за вказаним договором не відбулось, тобто не було понесення витрат зі сплати залізничного тарифу.

Зі змісту платіжних доручень № 333 від 05.04.2006 р. та №334 від 07.04.2006 р. вбачається, що позивачем здійснено передплату за залізничний тариф по рахункам від 05.04.2006 р. та від 07.04.2006 р. без посилання на договір № 01/12 для зарахування на загальну суму 25000 грн. на код 4268568.

Зазначений код присвоєно особовому рахунку позивача як вантажовласника згідно договору №633 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги (п.2.3.), укладеного між ДТГО "Південно-західна залізниця" в особі Жмеринської дирекції залізничних перевезень та позивачем (а.с.85, т. 1).

Пунктом 2.4. зазначеного договору передбачено, що ТОВ "Невоста" здійснює попередню оплату за перевезення вантажу та додаткові послуги.

Сума, сплачена авансом для майбутніх перевезень, може бути використана позивачем для будь-яких перевезень, що відбудуться в подальшому.

Таким чином, передоплата залізничного тарифу позивачем за вказаним вище платіжним дорученням не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, тому вимоги первісного позивача у цій частині крім того виникли на підставі неукладеного договору, є також необґрунтованими

Незважаючи на те, що вказану вище постанову апеляційної судової інстанції постановою Вищого господарського суду від 07.08.2007 р. скасовано у повному об’ємі, проте у ній щодо цього зазначено наступне: „Стосовно вимог про стягнення залізничного тарифу у сумі 25000 грн. господарським судом апеляційної інстанції встановлено, що перевезення щебеню за договором № 01/12 не відбулось, тобто не було витрат зі сплати залізничного тарифу.

Господарський суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що передоплата залізничного тарифу позивачем за платіжним дорученням не є збитками в розумінні ст. 22 Цивільного кодексу України. Вказаний висновок касаційна інстанція вважає вірним.”

Керуючись ч.ч.1,2,3,4 ст. 180, ч.8 ст. 181, ч. 2 ст. 265, 266, 268 Господарського процесуального кодексу України, ст. 16, ч.1 ст. 638, ч.1 ст. 669 Цивільного кодексу України, ст. 82-85 Господарського кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовити.

Примірники рішення надіслати в адреси позивача, відповідача та третіх осіб

Суддя                                                                      О.І. Матущак