ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2008 р.

№ 8/155

Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Бернацької Ж.О. –головуючої (доповідач),

Воліка І.М.,

Шевчук С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу приватного підприємства фірми "Васлєс" на постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 13.08.2007 р. в справі № 8/155 господарського суду Полтавської області за позовом приватного підприємства "Дніпроліс" до приватного підприємства фірми "Васлєс" про стягнення 6030,97 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явилися,

від відповідача: не з'явилися, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - приватне підприємство "Дніпроліс" звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до відповідача - приватного підприємства фірми "Васлєс" про стягнення 6030,97 грн., що становить 3268, 96 грн. боргу по оплаті пиловника хвойного, отриманого відповідачем по накладній № 58 від 31.03.2004 р., 570, 77 грн. пені, 277, 86 грн. трьох процентів річних від простроченої суми та 1013, 38 грн. суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 14.06.2007 р. (суддя Плєханова Л.Б.) в задоволенні позову відмовлено, мотивуючи тим, що факт передачі позивачем пиловника хвойного відповідачу без укладення договору не може бути підставою для визнання господарсько-правових відносин у вигляді поставки, а також виникнення грошового зобов'язання відповідача у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 13.08.2007 р. (судді: Жук Г.А. - головуючий, Мазур Л.М., Рудченко С.Г.) рішення господарського суду Полтавської області від 14.06.2007 р. скасовано та прийнято нове рішення, яким частково задоволено позов приватного підприємства "Дніпроліс" до приватного підприємства фірми "Васлєс": стягнуто з приватного підприємства фірми "Васлєс" на користь приватного підприємства "Дніпроліс" 3268, 96 грн. боргу, 179, 67 грн. пені, 104, 60 грн. суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 35, 47 грн. трьох процентів річних від простроченої суми, з підстав правомірності та обґрунтованості позовних вимог; 60, 69 грн. витрат по оплаті державного мита, 70, 21 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в решті частини позову відмовлено; стягнуто з приватного підприємства фірми "Васлєс" на користь приватного підприємства "Дніпроліс" 15, 17 грн. витрат по оплаті державного мита за розгляд апеляційної скарги.

Не погоджуючись з постановою, відповідач - приватне підприємство фірма "Васлєс" звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 13.08.2007 р. та залишити в силі рішення господарського суду Полтавської області від 14.06.2007 р.

Касаційна скарга обґрунтована порушенням і неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно накладної № 58 від 31.03.2004 р. та довіреності серії ЯЗФ № 896715 від 31.03.2004 р., виданої на ім'я Василенко Л.Є. на отримання від приватного підприємства "Дніпроліс" цінностей за рахунком № 58 від 31.03.2004 р. приватним підприємством "Дніпроліс" поставлено приватному підприємству фірмі "Васлєс" пиловник хвойний в розмірі 9 куб.м. на суму 3268, 96 грн.

31.03.2004 р. позивачем виставлено відповідачу рахунок-фактуру № 58 на сплату вказаної вартості отриманого пиловника.

Судом апеляційної інстанції додатково встановлено, що позивачем направлено відповідачу 10.10.2006 р. претензію № 45, 01.02.2007 р. претензію № 6 про сплату вартості поставленого пиловника.

Строк виконання зобов'язання наступив після спливу семиденноьго строку від дня пред'явлення вимоги, згідно статті 5 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач не заперечував факт передачі позивачем 31.03.2004 р. пиловника у визначеній кількості.

Згідно частини статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтями 202, 208 Цивільного кодексу України передбачено, що двостороннім правочином є погоджена дія двох осіб, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини між юридичними особами, якими є сторони у справі, належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно до пунктом 1 частини 1 статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно вимог статей 626, 638, 639 Цивільного кодексу України, статей 179, 180 Господарського кодексу України, при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строки дії договору.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у накладній № 58 від 31.03.2004 р. вказано найменування продукції, кількість, одиниця виміру, ціна та загальна вартість товару, що є істотними умовами договору купівлі-продажу.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статей 638, 655, 656, 669, 671, 691 Цивільного кодексу України, істотними умовами договору купівлі-продажу є предмет договору, кількість товару (продукції), який передається покупцеві, ціна, строк, оплати.

За правовою природою договір купівлі-продажу є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної сторони прав та обов'язків. Оплатний характер вказаного договору полягає в тому, що продавцеві сплачується вартість відчужуваного майна лише у грошовому вираженні.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 199 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до вказівок закону, акту планування, договору. При цьому, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд апеляційної інстанції правильно дійшов висновку, що сторонами у накладній № 58 не передбачено строк виконання зобов'язання щодо оплати товару (продукції), а тому згідно частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк виконання боржником обов'язку не встановлений           або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строку від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного судочинства.

В силу статей 546, 548, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Суд апеляційної інстанції правильно дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлена вимога про стягнення суми боргу, відшкодування пені, трьох процентів річних від простроченої суми та суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, період нарахування яких починається з 18.10.2006 р. та закінчується датою звернення позивача до суду, тобто 26.02.2007 р.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог та скасування рішення суду першої інстанції.

Інші доводи заявника касаційної скарги свого підтвердження не знайшли.

За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції дійшов вичерпного юридичного висновку щодо встановлених обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Таким чином, постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів Вищого господарського суду України не вбачає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного підприємства фірми "Васлєс" залишити без задоволення.

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 13.08.2007 р. в справі № 8/155 господарського суду Полтавської області залишити без змін.

Головуючий, суддя:

Ж. Бернацька

Судді:

І. Волік

С. Шевчук