ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2008 р.

№ 20-4/374

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого –судді

Дерепи В.І.

суддів :

Грека Б.М. –(доповідача у справі)

Стратієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційне подання

Заступника військового прокурора Військово-Морських Сил України

на рішення

господарського суду міста Севастополя від 25.09.07

у справі

№ 20-4/374

господарського суду

міста Севастополя

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Об'єднана торгівельна група"

до

Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункове) Міністерства оборони України "Укроборонбуд"

про

визнання недійсним договору

за участю прокурора Спорого І.Г. (посв. №4) та представників від:

позивача

не з'явилися, були належно повідомлені

відповідача

Коваль О.Б. (дов. від 14.01.08), Шеремет О.В. (дов. від 11.01.08)

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Об'єднана торгівельна група" звернулось до суду з позовною заявою до Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункове) Міністерства оборони України "Укроборонбуд" про визнання дійсним договору №11/012/03-062/КБп62 від 23.03.06 про компенсацію пайової участі (паю) Міністерства оборони в інвестиційному договорі №11/011/03-061/КБп62 від 15.03.06 про спільну діяльність шляхом будівництва (реконструкції)об'єктів житлово-цивільного призначення, розташованих за адресою: АР Крим,

м. Севастополь, набережна Назукіна, причал №262 Балаклавської бухти, створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін; визнання права власності на нерухоме майно: причал площею 250,9 кв.м., бетонний технічний майданчик установки антени зв'язку трансформатора, площею 22,3 кв.м.

Рішенням господарського суду м. Севастополя від 25.09.07 (суддя Остапова К.А.) позов задоволено повністю з підстав обґрунтованості позову.

Не погоджуючись з цим рішенням, заступник військового прокурора Військово-Морських Сил України звернувся до Вищого господарського суду України з касаційним поданням, в якому просить його скасувати, в позові відмовити. Подання мотивоване посиланням на порушення судом ст.ст. 241, 227, 234 Цивільного кодексу України, ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна".

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційне подання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 15.03.06 між позивачем та відповідачем, від імені якого діяв Мельник В.Л. на підставі довіреності від 09.03.06, виданої Міністром оборони України, був укладений договір №11/011/03-061/КБп62 від 15.03.06 про спільну діяльність шляхом будівництва (реконструкції) об'єктів житлово-цивільного призначення, розташованих за адресою: АР Крим, м. Севастополь, набережна Назукіна, причал №262 Балаклавської бухти, створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого проекту шляхом пайової участі сторін.

Відповідно до пункту 2.5 вказаного договору, предметом договору є спільна діяльність сторін по проектуванню та будівництву об'єктів житлово-цивільного призначення з вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового, торговельного та адміністративного призначення, підземним паркінгом та інженерними мережами на будівельному майданчику, що знаходиться за адресою: АР Крим, м. Севастополь, набережна Назукіна, причал №262 Балаклавської бухти. Дане нерухоме майно є державною власністю і складає пайовий внесок Міністерства оборони України по вказаному договору.

23.03.06 між позивачем та відповідачем був укладений договір №11/012/03-062/КБп62 від 23.03.06 про компенсацію пайової участі (паю) Міністерства оборони в інвестиційному договорі №11/011/03-061/КБп62 від 15.03.06.

Згідно умов вказаного договору, Товариство з обмеженою відповідальністю "Об'єднана торгівельна група" здійснює компенсацію вартості пайової участі (паю) Міністерства оборони України в договорі від 15.03.06 №11/011/03-061/КБп62 шляхом купівлі-продажу майна, що становить розмір пайової участі (паю) Міністерства оборони України, а саме: причал площею 250,9 кв.м. та бетонний майданчик площею 22,3 кв.м., за ціною 310000,00 грн.

Пунктом 6 договору № 11/012/03-062/КБп62 передбачено, що позивач приймає у власність майно, що становить розмір пайової участі (паю) Міністерства оборони України за договором №11/011/03-061/КБп62 шляхом підписання акту прийому-передачі майна протягом 3 днів з моменту перерахування коштів у сумі, зазначеної у пункті 2. Акт прийому-передачі майна стає невід'ємною частиною цього договору.

На виконання вищевказаного пункту договору, 23.03.06 Міністерство оборони України передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Об'єднана торгівельна група" прийняло наступне майно: причал площею 250,9 кв.м. та бетонний майданчик площею 22,3 кв.м., розташоване за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Севастополь, набережна Назукіна, причал №262 Балаклавської бухти.

Даних про оплату паю позивач не надав. Незважаючи на це, господарський суд м. Севастополя визнав за позивачем право власності на вищевказану нерухомість, визнавши також дійсним договір №11/012/03-062/КБп62 від 23.03.06 про компенсацію пайової участі (паю) Міністерства оборони в інвестиційному договорі №11/011/03-061/КБп62 від 15.03.06.

Втім, колегія суддів Вищого господарського суду України не може погодитися з такою правовою позицією суду з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, договори №11/012/03-062/КБп62 та №11/011/03-061/КБп62, укладені Міністерством оборони України, в інтересах якого діє філія Центрального спеціалізованого будівельного управління в особі директора філії Мельника Вячеслава Леонідовича, який діє на підставі довіреності за №610 від 9 березня 2006р.

З тексту довіреності вбачається, що директора філії ЦСБУ "Укроборонбуд" уповноважено укладати від імені Міністерства оборони України правочини (договори, контракти) про пайову участь у будівництві житла на підставі рішення Тендерного комітету Міністерства оборони України або на підставі рішення Міністра оборони України та за погодженням директора Департаменту будівництва Міністерства оборони України. Проте, судом не досліджувалася наявність вищевказаних рішень та не було надано належної оцінки повноваженням Мельника В.Л. щодо укладання спірних договорів.

Також, з матеріалів справи вбачається, що договір №11/012/03-062/КБп62 від 23.03.06 про компенсацію пайової участі (паю) Міністерства оборони був укладений через 8 днів з моменту кладення інвестиційного договору №11/011/03-061/КБп62 від 15.03.06. Тобто, дані договори, в розумінні ст. 234 Цивільного кодексу України, є вдаваними (фіктивними) та укладені з метою приховати фактичне відчудження спірного майна на користь позивача.

При цьому, судом належним чином не з’ясовані обставини щодо статусу цього майна, зокрема щодо віднесення його до військового майна, яке, згідно чинного законодавства, має особливий статус. Відповідно, судом не досліджені обставини щодо дотримання порядку відчуження військового майна, встановленого Законом України „Про правовий режим майна у Збройних Силах України” та Положенням про порядок відчуження військового майна ЗС України, затвердженим Постановою КМ України №1919 від 28.12.00. Відповідно до вказаних нормативно-правових актів, реалізація військового майна здійснюється уповноваженими Кабінетом Міністрів України організаціями на підставі рішення Кабінету Міністрів України.

Крім того, відповідно до абз. 18 п. “г” ч.2 ст. 5 Закону України “Про приватизацію державного майна”, приватизації не підлягають об’єкти, що мають загальнодержавне значення та, зокрема, акваторії портів, причали всіх категорій і призначень, причальні у портах і гідрографічні споруди, набережні причалів.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.76 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Судом не визначено, на чиєму балансі знаходиться майно та порядок його вилучення з метою продажу на умовах зазначених у вищенаведених договорах, а відтак, суб'єктний склад справи не є належним чином встановленим, що стало причиною прийняття рішення про права осіб, не залучених до участі у справі. В силу приписів ст. 11110 Господарського процесуального кодексу України безумовною підставою скасування судових актів, є розгляд справи про права та обов’язки сторони, не залученої до участі в справі.

Судом також не встановлено, який статус має земельна ділянка, що була предметом вищевказаних договорів. В той же час, відповідно до ст. 77 Земельного кодексу України, землями оборони визначаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, і підприємств та організацій Збройних сил України, інших військових формувань, утворених відповідно законодавства України. Землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності.

Аналогічне визначення земель оборони міститься у ст. 1 Закону України “Про використання земель оборони”. Ст. 4 наведеного Закону визначено вичерпний перелік використання земель оборони в господарських цілях. Використання земель оборони в якості пайового внеску в житловій забудові чинним законодавством не передбачено.

Згідно ч.2 ст. 20 Земельного кодексу України, зміна цільового призначення земель проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про надання цих земель у користування. Докази того, що органами виконавчої влади або місцевого самоврядування приймалося рішення щодо земельної ділянки, в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин Вищий господарський суд позбавлений можливості ухвалити рішення по суті спору, так як не всі обставини справи є з'ясованими, а відтак, спір стосується не правозастосування, а встановлення обставин справи, що не відноситься до компетенції Вищого господарського суду України. Тому рішення підлягає скасуванню, а справа – направленню на новий розгляд до місцевого господарського суду.

При новому розгляді, суду слід з'ясувати наведені в цій постанові обставини справи, дослідити наявні у справі докази, дати їм, та доводам сторін належну правову оцінку та ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Під час нового розгляду справи суду слід врахувати, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, а обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, підтвердженими в судовому засіданні.

Враховуючи викладене і керуючись ст.ст. 1115, 1119, 1117, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційне подання Заступника військового прокурора Військово-Морських Сил України задовольнити частково, рішення господарського суду міста Севастополя від 25.09.07 у справі № 20-4/374 скасувати, справу направити на новий розгляд до господарського суду міста Севастополя.

Головуючий - суддя                                                                      В. Дерепа

Судді                                                                                                    Б. Грек

Л. Стратієнко