ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.08 Справа № 15/198

Господарський суд Львівської області у складі:

судді Костів Т.С.

при секретарі Качур Ю.

за участю представників сторін:

Позивача –ХХХХХХХ –представник

Відповідача –ХХХХХХХ - представник

розглянув матеріали позовної заяви приватного підприємства “Раз-Два”, м. Львів до управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів про спонукання до укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення.

Суть спору: Позовну заяву подано приватним підприємством “Раз-Два”, м. Львів, до управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів про зобов’язання управління комунального майна Львівської міської ради укласти з приватним підприємством “Раз-Два” договір купівлі-продажу нежитлових приміщень першого поверху площею 120,7 кв.м., що знаходяться за адресою м. Львів, пл. Соборна, 3.

09.06.2008 р. господарський суд Львівської області порушив провадження у справі та призначив розгляд справи на 26.06.2008 р.. Розгляд справи відкладався на 15.07.2008 р. з мотивів, зазначених в ухвалі господарського суду від 26.06.2008 р.. Представникам роз’яснено їх права згідно зі ст. 22 ГПК України. У відповідності до ст. 75 ГПК України справа слухається за наявними у ній доказами.

В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві. Ствердив, що ухвалою Львівської міської ради №1513 від 24.06.2004 р. позивачу було дозволено приватизувати шляхом викупу нежитлові приміщення першого поверху площею 120,7 кв.м. у будинку на пл. Соборній, 3. Листом №2-15/12 від 14.03.2005 р. відповідач відмовився від укладення такого договору купівлі-продажу, посилаючись на введену Законом України “Про тимчасову заборону приватизації пам’яток культурної спадщини” заборону приватизації пам’яток культурної спадщини. Вважає, що норми цього закону не перешкоджають виконанню обов’язкового рішення органу місцевого самоврядування, яке було прийняте до дати вступу в силу цього закону. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Послався на Закон України “Про тимчасову заборону приватизації пам’яток культурної спадщини”, який забороняє приватизацію пам'яток культурної спадщини. Ствердив, також, що хоча ухвала Львівської міської ради від 24.06.2004 року № 1513 була прийнята до набранням чинності Законом України “Про тимчасову заборону приватизації пам’яток культурної спадщини”, проте, згаданий закон набрав чинності до укладення договору купівлі-продажу, тобто в момент, коли спірні правовідносини щодо приватизації приміщення тривали. Просить суд відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Будинок на пл. Соборній, 3 у м. Львові не включений до переліку пам’яток культурної спадщини міста Львова, які не підлягають приватизації, що підтверджується змістом ухвали сесії Львівської міської ради від 14.10.2004 р. №1822 “Про затвердження переліку пам’яток культурної спадщини міста Львова, які не підлягають приватизації.

Висновками Управління охорони історичного середовища №06/1093 від 09.08.2004 р. щодо цінності пам’ятки архітектури для приватизації не житлових приміщень в будинку на пл. Соборній, 3; орендар (власник) –ПП. “Раз-Два” підтверджується, що вказаний будинок хоча і є пам’яткою архітектури (охоронний №869, рішення облвиконкому №393 від 22.11.1988 р.), яка перебуває в межах Державного історико-архітектурного заповідника на території культурної спадщини ЮНЕСКО, Управління охорони історичного середовища не заперечує проти приватизацій приміщень першого поверху площею 120,7 кв.м. приватним підприємством “Раз-Два” при умові виконання умов охоронного договору.

Ухвалою Львівської міської ради №1513 від 24.06.2004 р. “Про приватизацію об’єкта комунальної власності на пл. Соборній, 3” вирішено дозволити позивачу приватизувати способом викупу нежитлові приміщення першого поверху площею 120,7 кв.м. на пл. Соборній, 3 у встановленому законом порядку.

У відповідності до ст. 8 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”, з моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства здійснюється його підготовка до приватизації. Підготовка об'єкта малої приватизації до продажу здійснюється органами приватизації, які, зокрема, визначають ціну продажу об'єкта, що підлягає приватизації шляхом викупу, або початкову вартість продажу об'єкта на аукціоні, за конкурсом; готують та публікують інформацію про об'єкти малої приватизації у відповідних інформаційних бюлетенях та місцевій пресі, інших друкованих виданнях, визначених органами приватизації. При цьому, відповідно до ч. 2 цієї статті, строк підготовки об'єкта малої приватизації до продажу не повинен перевищувати двох місяців з дня прийняття рішення про включення його до відповідного переліку об'єктів, що підлягають приватизації. Матеріали справи свідчать про підставність посилань позивача на недотримання відповідачем встановлених законодавством строків та не укладення із позивачем договору купівлі-продажу до набрання чинності Законом України “Про тимчасову заборону приватизації пам’яток культурної спадщини”.

Листом №2-15/12 від 14.03.2005 р. на звернення позивача відповідач повідомив про неможливість вчинення жодних дій для укладення договору купівлі-продажу приміщень на пл. Соборній, 3 у зв’язку із забороною, введеною Законом України “Про тимчасову заборону приватизації пам’яток культурної спадщини”.

Законом України “Про тимчасову заборону приватизації пам’яток культурної спадщини” від 01.02.2005 р. було заборонено приватизацію пам’яток культурної спадщини до затвердження Верховною Радою України переліку пам’яток культурної спадщини, які не підлягають приватизації. Позивач правомірно стверджує, що цей нормативний акт набрав чинності з дати його опублікування та не має зворотної сили. Згідно із п. 1 ст. 2 вказаного закону, він набирає чинності з дня його опублікування. У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 р. у справі №1-7/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), положення ст. 58 Конституції України слід розуміти так, що дія нормативного акта в часі починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється втратою ним чинності, тобто, до події, факту застосовується той закон або інших нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Відповідно, з врахуванням вимог ст. 8 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)”, обов’язок відповідача щодо укладення із позивачем договору купівлі-продажу виник до набрання чинності Законом України “Про тимчасову заборону приватизації пам’яток культурної спадщини”, а з норм зазначеного закону не випливає звільнення відповідача від виконання ним своїх обов’язків.

Згідно зі ст. 24 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, законами України. Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим – також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

На наявність інших перешкод для укладення договору купівлі-продажу сторони не посилались. Належних доказів наявності передбачених законом, який поширюється на спірні відносини, підстав для відмови у виконанні обов’язкового та чинного станом на дату розгляду справи рішення органу місцевого самоврядування –ухвали №1513 від 24.06.2004 р., суду не надано. У відповідності до ст. 33 ГПК України, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов’язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об’єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Враховуючи, вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідач зобов’язаний укласти такий договір купівлі-продажу із позивачем у порядку та на умовах, визначених у відповідності із діючим законодавством. Відповідно, позов слід задовольнити. Судові витрати покладаються на відповідача. Керуючись ст.ст. 33, 41, 42 43, 49, 60 75, 80 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Зобов’язати Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (м. Львів, пл. Галицька, 15, ) укласти з приватним підприємством “Раз-Два” (м. Львів, пр. Червоної Калини, 69/26, ) договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою м. Львів, пл. Соборна, 3, у відповідності та на умовах, визначених чинним законодавством.

3.          Стягнути з Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (м. Львів, пл. Галицька, 15, ) на користь приватного підприємства “Раз-Два” (м. Львів, пр. Червоної Калини, 69/26, ) 85 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4.          Накази видати у відповідності зі ст. 116 ГПК України.

Суддя