ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2008 р.

№ 21/291

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Данилової Т.Б.,

Муравйова О.В.,

розглянула

касаційну скаргу

державного підприємства "Донецька залізниця"

(далі Залізниця)

на постанову

Донецького апеляційного господарського суду

від

05.02.08

у справі

№ 21/291

господарського суду

Донецької області

за позовом

Залізниці

до

відкритого акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (далі Товариство)

про

стягнення 811,20 грн.

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:

Ніколаєв О.С. (за дов. № Н-01/4001 від 25.12.05);

- відповідача:

Бугай В.М. (за дов. № 09-18/1162 від 29.12.06).

Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України, яка переглядає справу в касаційному порядку, не заявлено.

За згодою представника сторони, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 24.04.08 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 10.12.07 господарського суду Донецької області (суддя Матюхін В.І.) в задоволенні позовних вимог Залізниці відмовлено.

Постановою від 05.02.08 Донецького апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Шевкова Т.А., судді –Акулова Н.В., Стойка О.В.) апеляційну скаргу Залізниці залишено без задоволення, а рішення від 10.12.07 господарського суду Донецької області – без змін.

Вказані судові рішення мотивовані тим, що даними облікових карток не підтверджено факт невиконання Товариством планів перевезень №№ 725, 737 у І-й та ІІ-й декадах травня 2007 року.

Не погодившись з рішеннями попередніх судових інстанцій Залізниця звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення від 10.12.07 господарського суду Донецької області та постанову від 05.02.08 Донецького апеляційного господарського суду скасувати, та прийняти по справі нове рішення, яким позовні вимоги Залізниці задовольнити.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржених судових актів було порушено норми матеріального права, зокрема: п.п. 6.1, 6.7 Правил планування перевезення вантажів.

На день розгляду справи у судовому засіданні 24.04.08 письмовий відзив на касаційну скаргу від Товариства не надійшов, разом з тим згідно ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на касаційну скаргу (подання) не перешкоджає перегляду судового рішення, що оскаржується.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи, 22.12.05 між сторонами було укладено договір № 545 про організацію перевезень вантажів, п. 4.1 якого встановлено, що Залізниця та Товариство несуть відповідальність за невиконання планів перевезень відповідності до Статуту залізниць України.

На підставі наданих сторонами доказів по справі судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на травень 2007 року Товариством по станції Сартана було заплановано до перевезень на експорт 27 850,00 т вантажів (чорних металів) у 429 напіввагонах. Встановлено, що Залізницею вказаний план перевезень Товариства прийнято до виконання з наданням йому номеру 725, при цьому визначено, що цей план стосується експортних перевезень в прямому міжнародному залізничному сполученні.

Крім того, встановлено, що Товариством було заплановано до перевезення 127 500,00 т вантажів (чорних металів) у 2 216 напіввагонах, за планом № 737, та визначено, що такий план стосується експортних перевезень до портів держав СНГ, у тому числі українських.

При вирішенні спору місцевим та апеляційним судами встановлено, що згідно облікової картки № 725 за травень 2007 року Залізницею нараховано Товариству штраф за невиконання плану перевезень по залізницям призначення у розмірі 332,80 грн. у І-й декаді (16 вагонів) та 374,40 грн. у ІІ-й декаді

(18 вагонів).

Також встановлено, що згідно облікової картки № 737 за травень 2007 року Залізницею нараховано Товариству штраф за невиконання плану перевезень по залізницям призначення у розмірі 104,00 грн. у ІІ-й декаді

(5 вагонів).

Судовими інстанціями встановлено, що Товариство від сплати штрафу за невиконання плану перевезень №№ 725, 737 по залізницям призначення у травні 2007 року у сумі 811,20 грн. відмовилось посилаючись на те, що нарахування штрафу за невиконання планів перевезень по залізницям призначення в міжнародному сполученні Залізницею здійснено по залізницям на станціях яких вагони з вантажем передаються за кордон, та які не є залізницями призначення.

Вирішуючи спір попередні судові інстанції прийшли до висновку про те, що дані облікових карток №№ 725, 737 та розрахунок штрафу не підтверджують факт невиконання плану перевезень по залізницям призначення –Донецькій, в кількості 16 вагонів, по Південній –18 вагонів, по Південно-Західній –5 вагонів а отже й обґрунтованість нарахування штрафу у сумі

811,20 грн.

При цьому, суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до висновку, що матеріалами справи не доведено дотримання Залізницею порядку планів перевезень експортних вантажів, встановленого Правилами планування перевезень вантажів, при прийнятті до виконання замовлень Товариства

№№ 725, 737, оскільки не підтверджено обставин подачі для перевезення замість запланованих планом № 725 –886 вагонів, 1088 вагонів та за планом

№ 737 –замість запланованих 270 вагонів, подачу 374 вагонів.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Міжнародні перевезення вантажу, пасажирів, багажу та пошти здійснюються відповідно до правил, двохсторонніх та багатосторонніх міжнародних договорів (транспортних конвенцій), які відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 10 Цивільного кодексу України є частиною національного законодавства України.

Статтею 4 Статуту залізниць України встановлено, що перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення. Одним із таких багатосторонніх договорів є Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.51 (далі Угода), яка була ратифікована Україною 05.06.92.

Статтею 36 Угоди встановлено, що за відсутності в даній Угоді необхідних положень застосовуються положення, викладені у внутрішніх законах і правилах відповідної країни, залізниця якої є учасницею даної Угоди.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно ст. 306 Господарського кодексу України загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів, визначаються цим кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується із

ст. 908 Цивільного кодексу України, передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.98 № 457 (далі Статут), цей Статут визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Стаття 5 Статуту встановлює, що на підставі цього Статуту Міністерство транспорту України затверджує Правила перевезення вантажів та інші нормативні документи. Нормативні документи, що визначають, зокрема, порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно ч. 4 ст. 106 Статуту за невиконання плану перевезень по залізницях призначення вантажовідправник сплачує штраф за вагон (контейнер) у розмірі однієї добової ставки за користування вагоном (контейнером). При цьому Статут визначає, що Правила –це нормативний акт, що конкретизує передбачені цим Статутом положення, які регламентують участь та обов'язки сторін у процесі перевезення вантажів, а не доповнює чи уточнює їх.

Статтею 107 Статуту передбачено вичерпний перелік підстав за яких вантажовідправник звільняється від сплати штрафу за невиконання плану перевезень, до яких така підстава, як перевезення вантажу закордон відсутня.

Наказом Міністерства транспорту України від 09.12.02 № 873, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.02 за № 1030/7318, затверджені Правила планування перевезень вантажів (далі Правила), які визначили порядок планування перевезень вантажів залізницями у всіх видах сполучень, а також обліку виконання планів.

Так, Правилами встановлено, що перевезення вантажів залізницями здійснюється на підставі договорів про організацію перевезень за місячними планами за пред'явленням та за окремими замовленнями відправників (вантажовласників або за їх дорученням –експедиторських організацій).

Пунктом 2.1 вказаних Правил визначено, що місячне планування перевезень вантажів у межах України, на експорт у треті країни та країни СНД, у Латвійську Республіку, Литовську Республіку та Естонську Республіку здійснюється на підставі замовлень відправників у порядку, встановленому цими Правилами.

Розділ 3 Правил встановлює порядок планування перевезень експортних, імпортних і транзитних вантажів, згідно з яким відправники експортних вантажів за 16 днів до початку місяця, в якому передбачається перевезення, надають залізницям відправлення замовлення на перевезення вантажів, оформлені відповідно до п. 2.2 цих Правил.

Тимчасове положення про місячне планування та організацію перевезень експортних, імпортних і транзитних вантажів залізничним, морським та річковим транспортом, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 17.05.93 № 357, у п. 1 встановлено, що для перевезення експортних вантажів залізничними або залізнично-водними шляхами сполучення вантажовласники до початку планового місяця подають залізницям відправлення розгорнуті заявки на перевезення експортних вантажів, у яких зазначаються вид та кількість вантажу в тоннах і вагонах, прикордонні залізничні станції, морські та річкові порти, через які прямуватимуть ці вантажі, країна призначення та вантажоодержувач.

Таким чином, планування перевезень вантажів по залізницях і станціях призначення є необхідною складовою планування перевезення вантажів.

Пункт 28 цього Тимчасового положення зазначає, що виконання обсягу перевезень враховується в обліковій картці, яка підписується керівництвом залізничної станції і вантажовласником, при цьому ведення окремо облікової картки на виконання плану перевезень на експорт від загального обліку виконання плану перевезень вантажів Тимчасове положення не передбачає.

Згідно п. 6.1 Правил облік виконання плану перевезень вантажів здійснюється в обліковій картці за кожним планом, а також за пред'явленням, та за замовленням про надолуження недовантаження за попередній місяць.

На підставі цього обліку визначаються розміри матеріальної відповідальності сторін за невиконання плану.

Разом з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на те, що п. 6.7 Правил встановлює облік виконання плану перевезення вантажів в обліковій картці та передбачає, що дані про навантаження на залізниці призначення вказуються для всіх вантажів тільки у вагонах (контейнерах) і тільки для залізниць України у графах 10-15 облікової картки. Для експортних вантажів вказуються залізниці, які передають вантаж за кордон. Недовантаження на залізниці призначення за декаду визначається як сума недовантажень на окремі залізниці за вилученням загального недовантаження за декаду.

Водночас, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 20 Статуту облік виконання планів перевезень вантажів здійснюється в обліковій картці заповненій за формою встановленою Правилами планування перевезень вантажів.

Як зазначалось, згідно п. 6.7 зазначених Правил для експортних вантажів вказуються залізниці, які передають вантаж за кордон, водночас, колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що попередніми судовими інстанціями встановлено недотримання Залізницею вказаної вимоги, у зв'язку з чим не доведено в порядку ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України позовних вимог.

З урахуванням наведених правових положень колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи, викладені Залізницею в касаційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення судами не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки доказів, але оцінка доказів, на підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про встановлення тих чи інших обставин справи, здійснюється за внутрішнім переконанням суду і їх перевірка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З врахуванням того, що з’ясування підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі в силу ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій було повно та всебічно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм відповідну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм процесуального права, що дає підстави для залишення їх без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу державного підприємства "Донецька залізниця" № 2/6 від 25.02.08 залишити без задоволення.

Рішення від 10.12.07 господарського суду Донецької області та постанову від 05.02.08 Донецького апеляційного господарського суду у справі № 21/291 господарського суду Донецької області залишити без змін.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

О.Муравйов