ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2008 р.

15:00

Справа № 3/108/08

За позовом:                     Миколаївського дочірнього підприємства «Фарлеп»

54001, м. Миколаїв, вул. Лягіна, 2

До відповідача:           Державної інспекції з контролю за цінами в Миколаївської області

54009, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 41

Про визнання незаконним рішення Державної інспекції з контролю за цінами в

Миколаївській області від 18.02.2008 р. № 3.

Суддя Смородінова О.Г.

Секретар судового засідання Вязовський М.А.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача : Лебедєв Д.С., довіреність від 03.07.08 р.;

Від відповідача: НадєїнаТ.А., довіреність від 03.07.08 р.;

Одноор В.М., довіреність від 19.11.07 р.;

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до суду з позовом : визнати незаконним рішення відповідача від 18.02.2008 р. № 3.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм чинного законодавства, які регламентують правовідносини в сфері ціноутворення.

Відповідач позов заперечив, посилаючись на те, що рішення № 3 від 18.02.08 р. прийнято правомірно, оскільки у позивача відсутні правові підстави для встановлення та застосування вільних цін на загальнодоступні телекомунаційні послуги, що є порушенням п. п. 4, 5 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації».

В судовому засіданні було оголошено перерву до 10.07.2008 р.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, суд-

встановив:

12.02.2008 року Державною інспекцією з контролю за цінами в Миколаївській області було проведено планову перевірку Миколаївського дочірнього підприємства „Фарлеп” на предмет дотримання державної дисципліни цін з питання порядку застосування тарифів на загальнодоступні телекомунаційні послуги та тарифів на надання в користування каналів зв’язку операторів телекомунікацій, які займають монопольне становище на ринку цих послуг, за результатами якої було складено акт № 074 від 12.02.2008р. Актом перевірки були встановлені порушення поз.1ст.1 рішення НКРЗ України від 05.05.2006 р. № 258 та вимоги ст.ст. 40,63 ЗУ «Про телекомунікації»від 18.11.2003 р. № 1280-1У, абз. 4 п. 94 Правил надання та отримання телекомунаційних послуг, затверджених постановою КМУ від 09.08.2005 р. № 720.

На підставі даного Акту перевірки, Держінспекцією було прийнято Рішення № 3 від 18.02.2008р. про застосування до позивача штрафних санкцій за порушення державної дисципліни цін в розмірі 20 985,00 грн.

Дане рішення було вручено позивачу супровідним листом, про що свідчить підпис позивача, вхідний номер та дата отримання.

В судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримує, та зазначає, що згідно договорів про надання послуги Приоритет –в приоритетному порядку споживачу була надана послуга по організації технічної можливості встановлення в його приміщенні абонентського обладнання, а також можливість в подальшому розпоряджатися наданим телефонним номером.

Зазначені послуги до числа загальнодоступних телекомунікаційних послуг не відносяться, а тому їх розмір визначається в кожному випадку окремо і відображається у відповідних договорах, укладених з споживачами.

Крім того, предметом договорів, укладених зі споживачами, зазначеними у акті, є також додаткова послуга – передача їм права розпорядження телефонними номерами. Разом з тим, при забезпеченні споживачу універсального доступу вартість підключення до телекомунікаційної мережі загального користування застосовувалася позивачем згідно поз.1ст.1розділу 1 Граничних тарифів на загальнодоступні телекомунікаційні послуги, і не залежала від технології доступу або способу підключення, що підтверджується відповідним договором.

Таким чином, МДП „Фарлеп” не погодилось з висновками, викладеними в рішенні, оскільки воно суперечить вимогам чинного законодавства у сфері телекомунікації та звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовними вимогами про визнання незаконним рішення відповідача від 18.02.2008р.№3.

Суд дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до абзацу 2 п. 102 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 9.08.2005 № 720 (зі змінами та доповненнями) - «у разі коли будинок не обладнано кабельним вводом або довжина абонентського вводу перевищує 40 метрів, абонент, крім плати за встановлення телефону, оплачує вартість робіт з обладнання будинку кабельним вводом, будівництва абонентського вводу (за винятком вартості частини абонентського вводу, що не перевищує 40 метрів, починаючи від точки підключення кінцевого обладнання до кінцевого лінійно-кабельного пристрою у будинку), та вартість матеріалів згідно з проектно-кошторисною документацією на виконання цих робіт (додаткові будівельні роботи). У таких випадках за заявами підприємств, установ, організацій та фізичних осіб (замовників) оператор видає технічні умови на будівництво споруд зв'язку.»

Слід зазначити те, що при проведенні перевірки на запит щодо надання підтверджуючих документів про видачу технічних умов абоненту на будівництво споруд зв'язку, та актів виконання таких робіт, із зазначеною вартістю матеріалів згідно з проектно-кошторисною документацією, позивачем держінспекціі цін не було надано жодного такого документа з посиланням на їх відсутність. Такі дії позивача вказують на те, що розмір плати абонентам (населенню) за встановлення телефону на пріоритетних умовах - "Послуга ПРИОРИТЕТ" є необґрунтованим.

Відповідно до п.4 та п.5 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації»№1280-ІУ (зі змінами від 28.11.06 №378-У), зазначено, що «держава гарантує універсальне обслуговування, тобто забезпечення універсального доступу споживачів телекомунікаційних мереж загального користування та надання загальнодоступних телекомунікаційних послуг нормованої якості за регульованими державою тарифами»та «забезпечення за вимогою споживача з'єднання його кінцевого обладнання з телекомунікаційними мережами загального користування за регульованими державою тарифами».

Застосування відповідачем вільних цін (тарифів) на загальнодоступні телекомунікаційні послуги, за умови запровадження для них режиму державного регулювання призводить до порушення поз.1 ст.1 розділу 1 Граничних тарифів на загальнодоступні телекомунікаційні послуги, затверджених рішенням Національної комісії з питань регулювання зв'язку України від 05.05.2006 №258.

Таким чином, відсутні жодні правові підстави у підприємства для встановлення та застосування вільних цін на загальнодоступні телекомунікаційні послуги.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що рішення про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій від 18.02.2008 року № 3 прийнято правомірно, оскільки відповідачем не порушено прав та законних інтересів позивача.

Таким чином, керуючись ст. 160, ст.ст. 162,163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя

О.Г. Смородінова