ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2008 р.

№ 5/167-06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Кочерової Н.О., - головуючого,

Мамонтової О.М.,

Черкащенка М.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги

ВАТ "Монфарм"

на постанову

та

на рішення

Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.06.2008 року

господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2008 року

у справі господарського суду

Дніпропетровської області

за позовом

ВАТ "Монфарм"

до

3-тя особа

ВАТ "Дніпрофарм",

Обласне комунальне підприємство "Фармація"

СПД Ісаєв Дмитро Іванович

про

заборону користування майном,

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:

не з"явився,

- відповідача:

Чернишов О.В., Бразалук С.С.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2006 року ВАТ "Монфарм" звернулось до господарського суду з позовом до ВАТ "Дніпрофарм" та Обласного комунального підприємства "Фармація" про заборону ВАТ "Дніпрофарм" користуватися майном, яке було передано на зберігання по накладній на відповідальне зберігання №1 від 11.04.2006 року; заборону ВАТ "Дніпрофарм" передавати та користуватися іншим особам майном, що належить ВАТ "Монфарм" та було передано по накладній на відповідальне зберігання №1 від 11.04.2006 року; зобов"язання ВАТ "Дніпрофарм" усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном та повернути майно ВАТ "Монфарм", яке було передано ВАТ "Дніпрофарм" по накладній на відповідальне зберігання №1 від 11.04.2006 року.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2008 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Рішення мотивоване тим, що накладна на відповідальне зберігання № 1 від 11.04.2006 року до договору зберігання №13-юр від 11.04.2006 року про відпуск та прийняття товару оформлена без дотримання вимог п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку № 88 від 24.05.1995 року, а дому не є належним доказом, який підтверджує факт передачі позивачем на відповідальне зберігання відповідачу лікарських засобів. Інших допустимих доказів, які б підтверджували факт передачі позивачем не надано.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.06.2008 року рішення місцевого господарського суду від 22.04.2008 року залишено без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення. Постанова мотивована тим, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, як заборона користуватися та заборона передавати майно не узгоджується з приписами ст. 16 ЦК України, а отже відсутні підстави для задоволення цих вимог. Щодо вимоги про повернення майна ВАТ "Монфарм", яке було передано ВАТ "Дніпрофарм" по накладній на відповідальне зберігання №1 від 11.04.2006 року суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого господарського суду, що накладна № 1 від 11.04.2006 року не має доказової сили через порушення п.2.4 Положення № 88 від 24.05.1995 року.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, ВАТ "Монфарм" подало касаційну скаргу, в якій просить постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.06.2008 року та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2008 року скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судами неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до винесення незаконних судових рішень.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм процесуального права вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 11.04.2006 року між ВАТ «Монфарм»(поклажодавець) та ВАТ «Дніпрофарм» (зберігач) було укладено договір зберігання №13-юр, відповідно до якого поклажодавець в порядку та на умовах даного договору згідно з відповідними документами передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання лікарські засоби у кількості та вартістю, згідно прибуткових або супроводжувальних документів.

Згідно з пунктами 2.1.1, 2.1.4, 2.3 договору, збергач зобов»язаний вживати всіх необхідних заходів для забезпечення зберігання майна в період дії договору; повернути майно поклажодавцю за першою вимогою останнього; зберігач не має права користуватись майном, окрім випадків, узгоджених з поклажодавцем, оформлених письмово.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Приписами частини 2 ст. 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів - визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов’язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Враховуючи приписи зазаначеної статті, а також заявлені позивачем позовні вимоги - заборона ВАТ "Дніпрофарм" користуватися майном, яке було передано на зберігання по накладній на відповідальне зберігання №1 від 11.04.2006 року та заборона ВАТ "Дніпрофарм" передавати та користуватися іншим особам майном, що належить ВАТ "Монфарм ", яке було передано по накладній на відповідальне зберігання №1 від 11.04.2006 року, судова колегія приходить до висновку, що позивачем неправильно обраний спосіб захисту, а тому суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відмову у задоволенні в цій частині позову.

Щодо позовних вимог про зобов"язання ВАТ "Дніпрофарм" повернути майно ВАТ "Монфарм", яке було передано по накладній на відповідальне зберігання №1 від 11.04.2006 року, то судова колегія вважає, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, дійшли до передчасного висновку, оскільки не врахували всі обставини та докази у справі в сукупності.

Відмовляючи у задоволенні позову у зазначеній частині суди попередніх інстанцій виходили лише з того, що накладна на відповідальне зберігання № 1 від 11.04.2006 року по якій передавалось майно на зберігання згідно з договором зберігання від 13-юр від 11.04.2006 року не відповідає п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затв. Наказом Мінфіна України від 24.05.1995 року №88, оскільки не містить прізвища посадових осіб, що склали первинний документ, а тому накладна не має доказової сили.

Однак, дійшовши до такого висновку суди попередніх інстанцій не врахували, що накладна на відповідальне зберігання № 1 від 11.04.2006 року, окрім підписів із зазначенням посадового становища містить також і печатки підприємств. Крім того, суди попередніх інстанцій, розглядаючи даний спір, в сукупності не дослідили всі обставини справи, зокрема не надали належної юридичної оцінки відповіді ВАТ «Дніпрофарм»від 02.08.2006 року на вимогу ВАТ «Монфарм»щодо повернення майна переданого на зберігання (а.с.38 т.1) та відзиву на позовну заяву від 16.11.2006 року (а.с.128-129 т.1), що призвело до прийняття поспішного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ч.2 ст. 1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи вищевикладене, а також повноваження касаційної інстанції, судова колегія приходить до висновку про скасування судових рішень у даній справі в частині вимог ВАТ «Монфарм»до ВАТ «Дніпроварм»про повернення майна з відповідального зберігання, переданого по накладній № 1 від 11.04.2006 року, оскільки судові рішення в цій частині є неповними, винесені без урахування всіх обставин справи і не правильного застосування норма матеріального права.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111-11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.06.2008 року та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2008 року у справі №5/167-06 в частині позовних вимог ВАТ «Монфарм»до ВАТ «Дніпрофарм»про повернення майна переданого по накладній на відповідальне зберігання №1 від 11.04.2006 року скасувати.

В скасованій частині справу направити на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

В решті судові рішення з даної справи залишити без змін.

Головуючий, суддя                      Н. Кочерова

Судді О. Мамонтова

М. Черкащенко