ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2008 р.

№ 25/97/06

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Полякова Б.М., –головуючого (доповідач у справі),

Коваленка В.М.

Панової І.Ю.

розглянувши

касаційні скарги

1.          ТОВ "НКЗ", м. Дніпропетровськ;

2.          гр. Конькова В.О.

на постанову

та ухвалу

від 22.05.2008 р. Запорізького апеляційного господарського суду

від 17.03.2008 р. господарського суду Запорізької області

у справі

№ 25/97/06 господарського суду Запорізької області

за заявою

ТОВ "НКЗ", м. Дніпропетровськ

до

Державного підприємства полімерних виробів “Медвироб”, м. Запоріжжя

про

банкрутство

кредитори

1.          Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк в особі Комунарського безбалансового відділення філії “Відділення Промінвестбанку в м. Запоріжжя”;

2.          Міністерство фінансів України

арбітражний керуючий

Плахотнік О.О.

за участю

Міністерства економіки України

Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області

Прокуратури Запорізької області

в судовому засіданні взяли участь представники:

Генеральної прокуратури України

Рудак О.В.;

кредитора І

Комісарова Н.В., довір.;

кредитора ІІ

Пивоваров А.А., довір.;

боржника

Захаревський О.В., керівник;

ТОВ "НКЗ"

Бурянський А.В., довір.

та гр. Носко І.М., гр. Коньков В.О.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні господарського суду Запорізької області знаходиться справа № 25/97/06 про банкрутство Державного підприємства полімерних виробів “Медвироб”.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 17.03.2008 р. (суддя Дьоміна А.В.) за результатами попереднього засідання визнано грошові вимоги ряду кредиторів до боржника та затверджено реєстр вимог кредиторів, в т.ч. визнано та включено до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги Міністерства фінансів України на суму 430 830,00 грн. та Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку в особі Комунарського безбалансового відділення філії “Відділення Промінвестбанку в м. Запоріжжя” (далі –Промінвестбанк) на суму 386 877,80 грн., як такі, що забезпечені заставою майна боржника (І черга).

Інші кредитори боржника –ТОВ «НКЗ»та гр. Коньков В.О. з вказаною ухвалою суду в частині визнання Міністерства фінансів України та Промінвестбанку кредиторами боржника не погодилися та звернулися з апеляційними скаргами до суду апеляційної інстанції.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 22.05.2008 р. (судді: Антонік С.Г. –головуючий, Кричмаржевський В.А., Мойсеєнко Т.В.) апеляційні скарги ТОВ «НКЗ»та гр. Конькова В.О. залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Запорізької області від 17.03.2008 р. - без змін.

Не погоджуючись частково з винесеними у справі судовими рішеннями, ТОВ "НКЗ" та гр. Коньков В.О. звернулися до Вищого господарського суду України з касаційними скаргами, в яких просять скасувати постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 22.05.2008 р. та ухвалу господарського суду Запорізької області від 17.03.2008 р. в частині визнання грошових вимог Міністерства фінансів України та Промінвестбанку до боржника, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційні скарги мотивовані порушенням судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, абз. 5 ст. 1, ст. 15 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі –Закон про банкрутство) та ст. ст. 43, 47, 38 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України).

На думку заявників касаційних скарг, судами не перевірено обґрунтованість грошових вимог вказаних кредиторів на підставі належних доказів.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, 28.09.1992 р. між Комунарським відділенням АК Промінвестбанку в м. Запоріжжя, правонаступником якого є Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк в особі Комунарського безбалансового відділення філії “Відділення Промінвестбанку в м. Запоріжжя” (кредитор у справі), та Запорізьким заводом "Медвироб", правонаступником якого є Державне підприємство полімерних виробів “Медвироб” (боржник у справі), укладено кредитний договір, згідно якого банк надає довгостроковий державний кредит з наступним погодженням сум кредиту на здійснення реконструкції та розширення заводу для організації виробництва нових медичних виробів.

Згідно з п. 1.1 кредитного договору кредит надається виходячи з сум виділених кредитних ресурсів Національним банком України.

Також, судами встановлено, що сторони кредитного договору з урахуванням додаткових угод домовилися про надання довгострокового державного кредиту у розмірі 11 000,00 тис.руб. (110,00 грн.) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 8% річних та про надання довгострокового кредиту у розмірі 430 830,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20% річних.

Визнаючи грошові вимоги Міністерства фінансів України до боржника у розмірі 430 830,00 грн., суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що боржник отримав з державного бюджету кошти у розмірі 430 830,00 грн., що складає суму бюджетного кредиту та підтверджується балансом підприємства станом на 29.05.2006 р., довідкою Державного комітету України з мікробіологічної промисловості про фактичне фінансування будівництва підприємства "Медвироб".

Однак, такий висновок суду законним та обґрунтованим визнати не можна з огляду на таке.

В силу ст. 14 Закону про банкрутство кредитори одночасно з заявою про грошові вимоги до боржника зобов'язані подати до господарського суду документи, що їх підтверджують.

Отже, грошові вимоги кредитора до боржника повинні бути підтверджені відповідними доказами.

Ні судом першої, ні судом апеляційної інстанцій не досліджувалися первинні документи, які підтверджують фактичне отримання кредитних коштів боржником. Зокрема, до таких доказів належать платіжні документи, що свідчать про перерахування кредитором грошових коштів на рахунки боржника, виписки з банківських рахунків, тощо.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалами від 01.03.2007 р., від 17.09.2007 р., від 26.11.2007 р. та від 19.12.2007 р. суд першої інстанції витребовував у Промінвестбанку документи, які повинні підтверджувати видачу кредиту та нарахування процентів за кредитом.

Проте, такі докази ані суду першої інстанції, ані аудитору надані не були.

Між тим, матеріали справи містять два аудиторські висновки від 18.02.2007 р. та від 20.01.2008 р., складені ТОВ "Аудиторська компанія "Аваль", які протирічать один одному.

Колегія суддів відмічає, що ні аудиторські висновки, ні акти звірки взаєморозрахунків не підміняють відповідні первинні документи.

Крім того, судом апеляційної інстанції на підставі аудиторського висновку від 20.01.2008 р. було встановлено, що загальна сума наданого боржнику кредиту склала 430 940,00 грн.

Однак, докази погашення суми кредиту у розмірі 110,00 грн. судами не перевірялися.

Таким чином, судами не досліджувався належним чином дійсний розмір суми кредиту, що становить заборгованість боржника за кредитним договором від 28.09.1992 р. та додатковими угодами до нього.

Також, колегія суддів зазначає, що визнання заборгованості боржником не звільняє суд від обов'язку встановлення факту наявності такої заборгованості та її розміру.

Також, визнаючи грошові вимоги Промінвестбанку до боржника, судом встановлено, що загальна заборгованість боржника перед Промінвестбанком за кредитним договором становить 386 877,80 грн., з яких: по відсотках за кредитом у сумі 110,00 грн. –47,40 грн., а по відсотках за кредитом у сумі 430 830,00 грн. –386 830,40 грн., що підтверджується аудиторським висновком від 20.01.2008 р.

На підставі вищезазначеного не можна вважати, що вказані грошові вимоги підтверджені належними доказами.

Крім того, встановивши, що заявлені Міністерством фінансів України грошові вимоги є сумою бюджетного кредиту, судами не була досліджена правова природа відсотків за кредитом, заявлених Промінвестбанком.

Вказані обставини мають істотне значення для правильного розгляду справи в частині грошових вимог Промівестбанку до боржника, оскільки від їх встановлення залежить, чи підлягає застосуванню до даних правовідносин позовна давність.

Таким чином, суд першої інстанції допустив порушення вимог: ст. 47 ГПК України, яка визначає, що судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи; ст. 34 ГПК України, яка встановлює, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вказані порушення норм процесуального права судом першої інстанції, які не усунуті у подальшому судом апеляційної інстанції, призвели до неповного з’ясування обставин справи, в зв’язку з чим відсутні підстави вважати, що судами дана правильна юридична оцінка спірним правовідносинам та зроблений відповідаючий чинним нормам матеріального права висновок щодо прав і обов’язків сторін.

Допущені порушення норм процесуального права, що призвели до неповного з’ясування обставин справи, не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції.

Відповідно до ст. 111 7 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи наведене, прийняті судові рішення підлягають скасуванню, а справа в частині розгляду грошових вимог вказаних кредиторів –передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене та розглянути справу у відповідній частині з дотриманням вимог чинного законодавства.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 1, 14, 15 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та ст. ст. 47, 34, 38, 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційні скарги ТОВ "НКЗ" та гр. Конькова В.О. задовольнити.

2.          Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 22.05.2008 р. та ухвалу господарського суду Запорізької області від 17.03.2008 р. у справі № 25/97/06 в частині розгляду грошових вимог Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку в особі Комунарського безбалансового відділення філії “Відділення Промінвестбанку в м. Запоріжжя” та Міністерства фінансів України до боржника скасувати.

3.          Справу № 25/97/06 в цій частині передати на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді                                                    В.М. Коваленко

І.Ю. Панова