ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2008 р.

№
23/358-Б

Судова колегія Вищого господарського суду України у складі
:

Полякова
Б.М., -головуючого (доповідач у справі),

Продаєвич
Л.В.

Коваленка
В.М.

розглянувши
касаційну скаргу

ДПІ у Голосіївському районі м. Києва

на
ухвалу

від
03.03.2008 р. Київського апеляційного господарського суду

у
справі

№
23/358-б
господарського суду м. Києва

за
заявою боржника

ТОВ
"МЕГАТРЕЙД-НОВА 2000", м. Київ

про

банкрутство

арбітражний
керуючий

ОСОБА_1

в судовому засіданні взяли участь представники:

ДПІ у
Голосіївському районі м. Києва

Ярова
Л.М., довір.

та ліквідатор
банкрута

ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 05.09.2007 р. порушено провадження у справі № 23/358-б про
банкрутство ТОВ "МЕГАТРЕЙД-НОВА 2000" в порядку ст. 51 Закону України
“Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі
-Закон про банкрутство).

Постановою господарського суду м.
Києва від 19.09.2007 р. визнано боржника - ТОВ "МЕГАТРЕЙД-НОВА 2000"
банкрутом відповідно до ст. 51 Закону про банкрутство та відкрито ліквідаційну
процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого ОСОБА_1

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 14.11.2007 р. (суддя Демидова А.М.) затверджено звіт ліквідатора та
ліквідаційний баланс банкрута станом на 24.10.2007 р., ліквідовано банкрута -
ТОВ "МЕГАТРЕЙД-НОВА 2000", як юридичну особу, у зв'язку з
банкрутством та припинено провадження у справі.

Ухвалою
Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2008 р. (судді: Дзюбко
П.О. -головуючий, Дикунська С.Я., Сотніков С.В.) відмовлено ДПІ у
Голосіївському районі м. Києва у прийнятті апеляційної скарги на ухвалу
господарського суду м. Києва від 14.11.2007 р.

Не
погоджуючись з винесеною ухвалою суду апеляційної інстанції, ДПІ у
Голосіївському районі м. Києва звернулася до Вищого господарського суду України
з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного
господарського суду від 03.03.2008 р. та направити справу до суду апеляційної
інстанції для вирішення питання про прийняття апеляційної скарги до розгляду по
суті.

Касаційна
скарга мотивована порушенням судом апеляційної інстанції норм матеріального та
процесуального права, зокрема ст. ст. 124, 129 Конституції України, ст. 210
Господарського кодексу України, ст. ст. 91, 101 Господарського процесуального
кодексу України (далі -ГПК України).

Заслухавши
пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм
матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею
55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне
та касаційне оскарження.

Пункт
8 частини 3 статті 129 Конституції України встановлює серед основних засад
судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження
рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Зокрема,
такий випадок встановлений статтею 106 ГПК України.

Крім
того, вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 12 Закону
України “Про судоустрій України”, згідно з якою учасники судового процесу та
інші особи у випадках і порядку, передбачених процесуальним законом,
мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже,
реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового
рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального
закону.

Таким
чином, Господарський процесуальний кодекс України повинен містити імперативні
норми про те, в яких випадках особа має право оскаржити ухвалу суду в
апеляційному чи касаційному порядку.

Відповідно
до ч. 1 ст. 91 ГПК України право подати апеляційну скаргу (подання) на рішення
місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили, мають лише сторони
у справі, а також прокурор.

Між
тим, згідно з ч. 3 ст. 106  ГПК України
апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати як
сторони, так й інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі
та Законі про банкрутство.

Відтак,
в силу особливостей справи про банкрутство (ст. 41 ГПК України),
коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення у справі про банкрутство,
діючим законодавством звужено до учасників такої справи задля попередження
необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід
процедури банкрутства.

У
відповідності до абз. 22 ст. 1 Закону про банкрутство учасниками провадження
у справі про банкрутство визнано таких осіб: сторони (кредитори, боржник),
арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор),
власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, а також у
випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні
у справі про банкрутство, Фонд державного майна України, державний орган з
питань банкрутства, представник органу місцевого самоврядування, представник
працівників боржника, уповноважена особа акціонерів або учасників товариств з
обмеженою чи додатковою відповідальністю.

Як
вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції,
заявник апеляційної скарги -ДПІ у Голосіївському районі м. Києва не набув
статусу учасника справи про банкрутство, т.я. не звернувся з грошовими вимогами
до ліквідатора банкрута та до суду в порядку, передбаченому ст. 51 Закону про
банкрутство.

Відповідно
до ч. 3 ст. 51 Закону про банкрутство кредитори мають право заявити свої
претензії до боржника, який ліквідується, в місячний строк з дня публікації
оголошення про визнання боржника, який ліквідується, банкрутом.

Передбачений
статтею 51 Закону про банкрутство строк на звернення кредиторів з грошовими
вимогами до боржника є присічним.

Правові
наслідки пропуску встановленого строку на заявлення вимог до банкрута визначені
у ч. 5 ст. 31 Закону про банкрутство, положення якої передбачають, що вимоги
конкурсних кредиторів, що не заявлені або заявлені після закінчення строку,
встановленого для їх подання, - не розглядаються і вважаються погашеними.

У
зв'язку з чим, вказана особа позбавлена можливості оскаржити ухвалу суду про
затвердження звіту ліквідатора і ліквідаційного балансу та припинення
провадження у справі.

За
таких обставин справи суд апеляційної інстанції правомірно відмовив в прийнятті
апеляційної скарги ДПІ у Голосіївському районі м. Києва, оскільки вона подана
неучасником справи про банкрутство.

Враховуючи
викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду апеляційної
інстанції відповідає чинному законодавству та підстав для її зміни або
скасування не вбачається.

З
урахуванням наведеного та керуючись  ст.
ст. 55, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 51 Закону України “Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та ст. ст. 41,
91, 106, 1115, 1117, 1119 -11111
Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу ДПІ у Голосіївському
районі м. Києва залишити без задоволення.

2.          Ухвалу Київського апеляційного
господарського суду від 03.03.2008 р. у справі № 23/358-б залишити без
змін.

Головуючий                                                                          Б.М. Поляков

Судді
Л.В. Продаєвич

В.М.
Коваленко