ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

22.04.08                                                                                           Справа № П-14/116

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді                                                             Процика Т.С.

суддів                                                                                Городечна М.І.

Кузь В.Л.

при секретарі судового засідання Трускавецькому В.П.

розглянув           у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) «Деревообробна компанія «Прикарпаття»від 13.12.2007р. № 175/1

на рішення          Господарського суду Івано-Франківської області від 29.11.2007р.

у справі           № П-14/116

за позовом           Долинської міжрайонного прокурора, м. Долина Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Підприємства Долинського виправного центру управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Івано-Франківській області, с. Тростянець Долинського району Івано-Франківської області

до відповідача          ТзОВ «Деревообробна компанія «Прикарпаття», с. Брошнів Рожнятівського району Івано-Франківської області

про           стягнення заборгованості на суму 31367,95 грн.

за участю представників:

прокурор - Овчаренко О.З. –прокурор відділу;

від позивача –Перекіцей А.С. - представник;

від відповідача - Федорович В.І. –в.о. генерального директора.

Розгляд справи у судовому засіданні апеляційного господарського суду 19.02.0008р. було відкладено на 22.04.2008р. з підстав, зазначених в ухвалі суду апеляційної інстанції від 19.02.2008р.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 19.02.2008р., з підстав зазначених у ньому, внесено зміни у склад колегії суддів, введено у склад колегії суддів замість судді Процика Т.С. суддю Юркевича М.В.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 22.04.2008р., з підстав зазначених у ньому, внесено зміни у склад колегії суддів, введено у склад колегії суддів замість судді Юркевича М.В. суддю Процика Т.С.

Представникам учасників судового процесу права і обов’язки, передбачені ст.22 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), роз’яснено.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 29.11.2007р., суддя Булка В.І., позов задоволено, стягнуто з ТзОВ «Деревообробна компанія «Прикарпаття»на користь Підприємства Долинського виправного центру управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Івано-Франківській області заборгованість в сумі 31367,95 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване положеннями норм ст.ст. 509, 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст.193 Господарського кодексу України (далі ГК України), а також зокрема тим, що п.6.3 договору № 29/03/07/39 передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати товару відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,5 % від вартості товару за кожний день прострочення; сума прострочення становить 7604,35 грн., а саме (сума боргу 23763,60 грн. х 0,5 % х 64 дні за період з 03.08. по 05.10.2007р. = 7604,35 грн.).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТзОВ «Деревообробна компанія «Прикарпаття», відповідач у справі, подало апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу задоволити, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.11.2007р. у справі № П-14/116 змінити: стягнути з відповідача на користь позивача грошову суму в розмірі 23430,28 грн., з яких: 22763,60 грн. –основна сума боргу; 666,68 грн. –пеня за прострочення грошового зобов’язання за період з 03.08.2007р. по 05.10.207р.

Скаржник посилається зокрема на те, що оскаржене рішення місцевого господарського суду прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема, судом першої інстанції не враховано положень норм ст.ст.1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань»а саме: розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Підприємством Долинського виправного центру управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Івано-Франківській області та Долинським міжрайонним прокурором, подано відзиви на апеляційну скаргу, в яких вони просять залишити оскаржене рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.11.2007р. у справі № П-14/116 без змін, а апеляційну скаргу відповідача –без задоволення з підстав правомірності і обґрунтованості рішення.

Представники учасників судового процесу у судовому засіданні підтримали свої доводи та заперечення, викладені, відповідно, в апеляційній скарзі та у відзивах на апеляційну скаргу, а також поясненнях, наданих у судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та заслухавши пояснення представників учасників судового процесу у судовому засіданні, суд встановив наступне.

Долинський міжрайонний прокурор Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Підприємства Долинського виправного центру управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Івано-Франківській області звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТзОВ «Деревообробна компанія «Прикарпаття» про стягнення з нього заборгованості на суму 31367,95 грн.

Як встановлено місцевим господарським судом і це вбачається з матеріалів справи, між Підприємством Долинського виправного центру управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Івано-Франківській області (№ 118) та ТзОВ «Деревообробна компанія «Прикарпаття»29.03.2007р. було укладено договір №29/03/07/39 постачання сировини (а.с.а.с.43-48).

Відповідно до п. 1.1 вищезазначеного договору продавець (позивач) зобов'язався поставити та передати у власність покупцеві (відповідачу) натуральну деревину в кількості та асортименті, окремими партіями, згідно Специфікацій та графіків поставок, а покупець (відповідач) зобов'язався прийняти товар згідно актів передачі й оплатити товар на умовах договору.

Як вбачається з матеріалів справи, підприємством Долинського виправного центру управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Івано-Франківській області (№118) у відповідності до договору №29/03/07/39 постачання сировини, додатку №1, №2, змін № 56 до вищезазначеного договору та накладних № 33 від 24.04.2007р., № 41 від 05.05.2007р., № 44 від 15.05.2007р., № 54 від 31.05.2007р., № 56 від 31.05.2007р., № 60 від 31.05.2007р., № 63 від 14.06.2007р., № 66 від 20.06.2007р., № 72 від 26.06.2007р., № 74 від 27.06.2007р., № 81 від 19.07.2007р., № 85 від 27.07.2007р. (а.с.а.с.7-31) було реалізовано дошки букової всього на загальну суму 45 763, 60 грн.

Відповідач за поставлений товар оплатив 22000,00 грн.

Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч.1, ч.6 ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб’єктами господарювання товарів негосподарюючим суб’єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу.

Згідно із ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. При цьому, покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Тобто, підстави виникнення зобов’язань (цивільних прав та обов’язків) встановлені ст.11 ЦК України, вони виникають зокрема з договорів (що і є у цьому випадку), тобто носять диспозитивний характер. Це полягає у обов'язку сторін договору виконувати взяті на себе зобов'язання, визначені умовами цього договору.

Згідно з ст.509 ЦК України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч.2 ст.509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.174 ГК України Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1, ч.2, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується відповідними розрахунками, а також визнається відповідачем (вчинення ним дій щодо часткової оплати товару) - сума основного боргу за станом на 05.10.2007р. у відповідності до договору складала 23763,00 грн. Відповідачем 30.10.2007р. платіжним дорученням № 642 сплачено позивачу за пиломатеріали по договору ще 1000 грн. Таким чином за станом на 29.11.2007р. основний борг складав 22763,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч.1, ч.3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки (штрафу, пені) є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.231 ГК України законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань»платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з ст.3 вищазгаданого Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п.6.3 договору № 29/03/07/39 від 29.03.2007р. у випадку несвоєчасної оплати товару покупець виплачує продавцю пеню в розмірі 0,5 % від вартості товару за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

З огляду на вищевикладене та з врахуванням положень норм ст.ст.1, 2 ЦК України, Преамбули та ст.ст.1, 2 ГК України, норми Господарського кодексу України є спеціальними по відношенню до норм Цивільного кодексу України і підлягають до застосування у цьому випадку, оскільки учасниками цих правовідносин (позивач і відповідач) є суб’єктами господарювання і їх правовий статус, правові основи діяльності та основні засади господарювання підпадають під дію Господарського кодексу України.

У зв’язку з вищенаведеним суд апеляційної інстанції відзначає, що судом першої інстанції та позивачем у справі при визначенні розміру пені, яка підлягає до стягнення з відповідача за договором № 29/03/07/39 від 29.03.2007р., не дотримано обмежень, встановлених ч.6 ст.231 ГК України та ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань», а також самим договором (п.6.3).

Таким чином, розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача за прострочення слати поставленого товару за вищезгаданим договором за період з 03.08.2007р. по 05.10.2007р. (64 дні) становить 666,68 грн. (223763,60 х 2 х 8 % : 365 днів х 64 дні = 666,68 грн.).

З огляду на викладене, у цьому випадку, з врахуванням вищенаведеного щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача пені на суму 7604,35 грн., в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню частково, а стягненню підлягає пеня на суму 666,68 грн.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, оцінюючи усі докази, які містяться у матеріалах справи, Львівський апеляційний господарський суд вважає рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.11.2007р. у справі № П-14/116 таким, що прийняте з неповним з’ясуванням обставин, які мають значення для справи, та неправильним застосування норм матеріального права частково.

Судові витрати за розгляд справи слід покласти на сторони пропорційно задоволеним вимогам. З відповідача в доход державного бюджету підлягає стягненню державне мито на суму 331,76 грн. ((22763,60 + 666,68 = 24430,28 х 1 % = 244,30) + (244,30 : 2 = 122,15) –(156,84-122,15 = 34,69)).

Керуючись ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський ПОСТАНОВИВ:

1.          Скасувати частково рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 29.11.2007р. у справі № П-14/116. Прийняти нове рішення.

2.          Позов Підприємства Долинського виправного центру управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Івано-Франківській області (№ 118) задоволити частково. Стягнути з ТзОВ «Деревообробна компанія «Прикарпаття» на користь Підприємства Долинського виправного центру управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Івано-Франківській області (№ 118) 22763,60 грн. основного боргу, 666, 68 грн. пені, 331,76 грн. держмита.

3.          Припинити провадження у справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1000 грн.

4.          В решті позову відмовити.

5.          Судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції та в апеляційному порядку покласти на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

6.          На виконання цієї постанови місцевому господарському суду видати відповідні накази.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку

Головуючий суддя                     Процик Т.С.

Суддя                     Городечна М.І.

Суддя                     Кузь В.Л.