ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № .

За позовом Приватного науково –виробничого підприємства “МЕДІЗ”, м. Сєвєродонецьк Луганської області

до Сєвєродонецької міської ради , м. Сєвєродонецьк Луганської області

про встановлення в натурі меж земельної ділянки.

Суддя Шеліхіна Р.М.

при секретарі судового засідання Токіновій В. А.

за участю представників сторін:

від позивача –Тур Ж.А., дов. від 05.03.08.,

від відповідача –не прибув,

учасники судового засідання –Яременко Л.В., дов. від 17.07.08. №4-8-30/2221, головний спеціаліст управління земельних ресурсів Луганської області,

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: заявлена вимога про зобов’язання відповідача виконати умови укладеного договору оренди земельної ділянки від 24.09.02. та у відповідності з пунктом 3.1 вказаного договору визначити межі земельної ділянки в натурі, займаної вбудованими приміщеннями позивача.

В ході розгляду спору представник позивача мотивував свої вимоги необхідністю встановити менший розмір плату за землю або встановленням більшої площі займаної земельної ділянки, оскільки розмір його власних вбудованих приміщень дорівнює 217,4кв.м. (нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 14.12.01. №2-4054,а.с.76), а орендує позивач земельну ділянку площею в 585кв.м., тобто, більш ніж власні приміщення.

Відповідач відзивом від 05.03.08. №48 проти позову заперечує у зв’язку з неможливістю виділити межі землі, яку займає по договору позивач, в натурі, оскільки позивач веде свою господарську діяльність в займаних вбудованих приміщеннях на території земельної ділянки, якою користуються декілька суб’єктів.

В підтвердження своїх доводів представником відповідача до матеріалів справи надано копію рішення міської ради м. Северодонецька від 28.02.02. №988, яким затверджено Положення про надання та оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки в м. Северодонецьку, і встановлено, що порядок розрахунку частки площі земельної ділянки під вбудованим приміщенням визначається у відповідності до встановленого цим рішенням (і додатками до нього) правила. Рішення міської ради є чинним.

Позивачем заявлено клопотання про залучення до участі у судовому засіданні представника Центру державного земельного кадастру Луганської регіональної філії.

Приймаючи до уваги суть спору, суд вирішив клопотання позивача залишити без задоволення у зв’язку з необхідністю витребування відповідної інформації від Головного управління земельних ресурсів у Луганській області.

Суд у відповідності ст.ст.30,65 ГПК України вирішив зобов’язати керівника Головного управління земельних ресурсів у Луганській області, м. Луганськ, вул. «Оборонна», 101 «б»надати до матеріалів справи письмову інформацію, яка б містила вичерпні відповіді на питання, пов’язані з суттю спору між сторонами по даній справі, а саме: чи можливо виділити межі земельної ділянки в натурі у разі, коли землекористувач - орендар земельної ділянки за договором - веде господарську діяльність у вбудованих приміщеннях будівлі; за яким правилом має бути визначена площа займаної земельної ділянки у даному випадку і як повинна розраховуватись плата (орендна) за використання земельної ділянки.

Представник Головного управління земельних ресурсів у Луганській області - головний спеціаліст управління Яременко Л.В. надав суду листа від 16.07.08. №4-8-30/2219, в якому вказано, що встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки під вбудованими приміщеннями є технічно неможливим, оскільки перенесення на місцевість точок земельної ділянки здійснюється геодезичними методами з прив’язкою не менше двох характерних закріплених поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі та двох твердих точок на місцевість.

Також Головне управління земельних ресурсів у Луганській області висловило свою думку щодо вирішення спору між сторонами і спеціалісти управління зазначили про застосування сторонами у спірних відносинах договору про спільне використання змеленої ділянки.

Представник позивача підтримав позов та надав суду листа від 17.07.08., в якому вказав, що Приватне підприємство «Обласний центр впровадження «Агроцентрнаука»може встановити межі земельної ділянки, займаної підприємством «Медіз»(позивач), при умові надання не менше 2-х геодезичних пунктів з координатами місцевої системи на території, прилеглої до земельної ділянки, та картографічного матеріалу. Представник позивача прокоментував даний лист як технічну можливість встановити межі земельної ділянки на місцевості під вбудованим приміщенням, але картографічних документів до листа не надав, мотивуючи відсутністю часу для складання таких документів у Приватного підприємства «Обласний центр впровадження «Агроцентрнаука».

Учасник судового засідання заперечив доводи представника позивача і зазначив, що порядок встановлення меж земельної ділянки на місцевості під вбудованим приміщенням встановлено на законодавчому рівні і без прив’язки не менше двох характерних закріплених поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі та двох твердих точок на місцевості неможливо.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об’єктивно дослідивши матеріали та обставини справи, вислухав представників сторін та учасників судового засідання, оцінивши надані ними докази своїх вимог і заперечень до суті спору, їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо і у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до норми ст.19 Основного Закону держави –Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 12, 83 Земельного кодексу України суб'єктами права державної власності на землю в межах їх території є міські, селищні і сільські ради.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, на якій розташовані об’єкти позивача, належать територіальній громаді м. Северодонецька Луганської області на праві власності.

Позивач користується землею в межах територіальної громади м. Северодонецька Луганської області, вул. «Механізаторів», 2 у розмірі 0,0585га на підставі договору оренди від 24.09.02. №270 і цей факт є встановленим під час розгляду даного спору. Також, в ході вирішення спору встановлено, що позивач придбав у власність частину цілісного майнового комплексу, розташованого на виділеній на місцевості земельній ділянці.

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Частиною 2 цієї статті визначено, що при відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.

На підставі укладеного та зареєстрованого у встановленому законом порядку договору оренди земельної ділянки від 24.09.02. №270 позивач є орендарем та землекористувачем земельної ділянки площею 0,0585га, яка розташована під власними вбудованими приміщеннями позивача. Площа земельної ділянки розрахована у відповідності до рішення міської ради м. Северодонецька від 28.02.02. №988, яким затверджено Положення про надання та оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки в м. Северодонецьку і з урахуванням того, що позивач є одним з власників будівель (у тому числі і вбудованих приміщень), які розташовано на визначеній на місцевості земельній ділянці.

При цьому слід вказати, що законом передбачено сумісне володіння земельною ділянкою, на якій розташовано будівлі, що перебувають у сумісній власності. Відповідно до с.14 Закону України «Про плату за землю»за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних осіб або громадян, земельний податок (або орендна плата) нараховується кожному з них пропорційно їх частці у власності на будівлю. Дана норма права безпосередньо врегульовуватиме конфлікт інтересів між позивачем, сумісними землекористувачами і власником землі (відповідачем) по встановленню меж спільно зайнятої земельної ділянки у разі укладення договору оренди землі між всіма користувачами, які так як і позивач купили по частині майнового комплексу підприємства, і власником. Але такого договору на даний час не укладено.

Доводи позивача про невірне визначення площі займаної ним земельної ділянки і плати за користування землею спростовуються матеріалами справи, в тому числі:

Рішенням Северодонецької міської ради від 28.02.02. №988 затверджено Положення про надання та оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки в м. Северодонецьку. Додатком до цього Положення є порядок, на підставі якого розраховується частка площі земельної ділянки під вбудованим приміщенням, і розмір ділянки та плата за користування землею визначається у відповідності до встановленого вказаним рішенням (і додатками до нього) правила.

Розмір земельної ділянки та орендна плата за користування землею, що є в веденні позивача, розрахована Северодонецькою міською радою (відповідачем) на підставі вказаного рішення, яке діє є чинним.

Таким чином, посилання відповідача на необхідність дотримуватись встановленого рішенням міської ради м. Северодонецька від 28.02.02. №988 порядку при розрахуванні орендної плати за земельну ділянку під вбудованими приміщеннями, є правомірним і твердження про виконання відповідачем умов договору оренди земельної ділянки від 24.09.02. №270 у повному обсязі та у відповідності до вимог вказаного рішення - є обґрунтованими.

Крім того, суд приймає до уваги письмові пояснення спеціалістів Головного управління земельних ресурсів у Луганській області (м. Луганськ, вул. «Оборонна», 101 «б»), в яких вказано, що встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки під вбудованими приміщеннями є технічно неможливим, оскільки перенесення на місцевість точок земельної ділянки здійснюється геодезичними методами з прив’язкою не менше двох характерних закріплених поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі та двох твердих точок на місцевість.

Доказів, які спростовували доводи спеціалістів по землеустрію, позивач до матеріалів справи не надав. Доказів про невірно визначену відповідачем площу землі або плату за користування земельною ділянкою, які встановлено вказаним договором оренди землі, позивач також не надав. Вимог про визнання у зв’язку з цим договору оренди земельної ділянки недійсним позивачем не заявлено.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що умови укладеного між сторонами договору оренди земельної ділянки виконано у відповідності до вимог закону та рішення органу місцевого самоврядування, а позовні вимоги про зобов’язання відповідача виконати умови укладеного договору оренди земельної ділянки від 24.09.02. та у відповідності з пунктом 3.1 вказаного договору визначити межі земельної ділянки в натурі (на місцевості), які заявлено у зв’язку з тим, що позивач стверджує про невірно встановлену орендну плату, слід залишити без задоволення.

Відповідно до правил ст.44-49 ГПК України судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, ст.19 Конституції України, ст.ст.120,125,126 Земельного кодексу України, Закону України «Про оренду землі», керуючись ст.ст.22,30,33,34,43,49,82,84,85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1.          Відмовити у позові.

2.          Судові витрати покласти на позивача.

Рішення підписане 21.07.08.

Суддя                                                                                 Р. Шеліхіна