Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2008 р. Справа № 45/136-08

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя , судді ,

при секретарі Соколовій Ю.І.

за участю представників сторін:

позивача - Болгової О.М.

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об’нання»«Ю БІ СІ –ПРОМО», м. Харків (вх. № 1758 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 01.07.08 р. по справі № 45/136-08

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об"єднання"Ю Бі Сі - ПРОМО" м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Фламенко-ЛТД", м. Харків

про стягнення 23 292,21 грн., -

встановила:

Позивач звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою про стягнення з відповідача 22 659,00 грн. боргу та 633,21 грн. річних, які виникли в зв’язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору № 06/09-2005 від 06.09.2005р., а також просив стягнути судові витрати по справі.

Рішенням господарського суду Харківської області від 01.07.2008р. по справі № 45/136-08 (суддя Калініченко Н.ВІ.) в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що дані правовідносини між сторонами по справі регулюються нормами глави 54 Цивільного кодексу України (купівля-продаж), а, оскільки строк виконання зобов’язання щодо повернення відповідачем грошових коштів не встановлений, позивач з такою вимогою про повернення коштів не звертався, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Позивач з рішенням господарського суду не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 01.07.2008 р. скасувати та прийняти нове рішення, задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на те, що спірні правовідносини регулюються главою 83 Цивільного кодексу України – Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави; вважає, що у відповідача зобов’язання щодо повернення грошових коштів не має, а є обов’язок повернути грошові кошти, який встановлений ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, в судове засідання не з’явився, про причини неявки не повідомив, докази його належного повідомлення про час та місце розгляду справи знаходяться в матеріалах справи.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції вжито необхідних заходів для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши представника позивача, колегія суддів встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи та вірно встановлено судом першої інстанції. 06 вересня 2005 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 06/09-2005 за умовами якого позивач зобов’язався купити, а відповідач продати металообробне обладнання відповідно до специфікації до договору.

Отже, фактично між сторонами склалися правовідносини, що підпадають під норми книги 5 розділу І, ІІІ ГК України, зокрема глави 54 ЦК України. Так, між сторонами було укладено договір купівлі-продажу за умовами якого відповідач (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другої сторони (позивача (покупця)), а позивач (покупець) приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і оплатити за нього певну грошову суму.

Специфікацією № 4 до договору № 06/09-2005 від 06 вересня 2005 р. сторони узгодили кількість, асортимент та ціну обладнання: токарно-гвинторізний верстат мод. 16Б16 Т-1 або НЦ-31 з ЧПУ у кількості 2 одиниці загальною вартістю 45318 грн. Даною специфікацією сторони також обумовили здійснення позивачем передплати у розмірі 50 % та строк поставки обладнання - на протязі 30 календарних днів від здійснення передплати.

14 вересня 2005 р. позивач перерахував відповідачеві кошти в розмірі 70849,25 грн. за обладнання з посиланням на договір № 02/09-2005 від 06.09.2005 р.

02 листопада 2005 року на виконання договору за накладною № 30 відповідач передав, а позивач отримав токарно-гвинторізний верстат у кількості 1 шт. вартістю 22659 грн.

01 червня 2006 року сторонами було укладено додаткову угоду до договору № 06/09-2005 від 06.09.2005 р. відповідно якої сторони прийшли згоди щодо анулювання домовленості про поставку 1 одиниці токарно-гвинторізного верстату мод. 16Б16 з ЧПУ.

Матеріали справи також свідчать про те, що за розхідною накладною № Ю-00000001 від 08.06.2007 р. позивач повернув відповідачеві токарно-гвинторізний верстат у кількості 1 шт. вартістю 22659 грн., який був раніше одержаний позивачем за накладною № 30 від 02.11.2005 р.

19 травня 2008 року сторонами було підписано додаткову угоду до договору № 06/09-2005 від 06.09.2005 року якою сторони подовжили дію договору (п.5 розділу 5 договору) - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов’язань. Також сторони вказали, що у відповідача існує зобов’язання по поверненню отриманих від позивача грошових коштів в розмірі 22659 грн. (п. 2 вищевказаної додаткової угоди).

Згідно ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у 7-денний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач вимогу про повернення грошових коштів не направляв, що не заперечується самим представником позивача під час розгляду справи, у зв’язку з чим строк виконання зобов’язання у відповідача по поверненню грошових коштів в розмірі 22659 грн. відповідно до умов додаткової угоди від 19.05.2008р. до договору № 06/09-2005 від 06.09.2005 року не настав.

За таких обставин, місцевий господарський суд визнав позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

З даними висновками господарського суду повністю погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Оскаржене рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам, оскільки суд при його прийнятті взяв до уваги обставини, суттєві для розгляду цього спору, а висновки, викладені в ньому, узгоджуються з приписами норм чинного законодавства, які в даному випадку регулюють спірні правовідносини, що призвело до прийняття правомірного рішення.

Позивач в апеляційній скарзі стверджує, що спірні правовідносини між сторонами по справі регулюються главою 83 Цивільного кодексу України – Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави; вважає, що у відповідача зобов’язання щодо повернення грошових коштів не має, а є обов’язок повернути грошові кошти, який встановлений ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів не погоджується з даними твердженнями, оскільки згідно ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Однак, в даному випадку не може йти мова про обов’язок відповідача повернути грошові кошти у відповідності до даної норми права, оскільки у відповідача виникло зобов’язання на підставі додаткової угоди від 19.05.2008р. до договору № 06/09-2005 від 06.09.2005 року, якою сторони подовжили дію договору до повного виконання сторонами взятих на себе зобов’язань та вказали, що у відповідача існує зобов’язання по поверненню отриманих від позивача грошових коштів в розмірі 22659 грн., тобто підставою повернення є існуючи між сторонами по справі договірні відносини, якими строк (термін) виконання відповідачем зобов’язання по поверненню грошових коштів не встановлений. Тому, оскільки позивач не надав доказів направлення відповідачу вимоги у відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, тому відсутні підстави для стягнення грошових коштів в розмірі 22659 грн.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування відповідно до приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Колегія суддів вважає, що позивач в апеляційній скарзі не надав належних доказів в обґрунтування неправомірності заявлених позовних вимог, не представив і не обґрунтував належними та допустимими доказами наявності підстав для задоволення апеляційної скарги. Разом з цим, факти, викладені в апеляційній скарзі та його посилання на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження під час вирішення справи.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга позивача позбавлена фактичного та правового обґрунтування на її підтвердження, рішення господарського суду Харківської області від 01.07.2008 року по справі № 45/136-08 прийняте без порушень норм процесуального та матеріального права, а доводи з яких подана апеляційна скарга про скасування рішення, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, ст. ст. 32-34, 43, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

постановила:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 01.07.2008р. по справі № 45/136-08 залишити без змін.

Головуючий суддя

Судді