РІШЕННЯ

"24" липня 2008 р.

Справа № 5/121-2619

Господарський суд Тернопільської області

у складі

Розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Україна", Повітрофлоцький проспект, буд.54, оф.705-706, м.Київ

до Приватного сільськогосподарського підприємства "Апіс", с.Торське, Заліщицького району, Тернопільської області

за участю представники від:

Позивача: Цегельник В.Г. –представник (дов.№3 від 21.04.2008р.)

Відповідача: не з’явився

Суть справи : В розпочатому судовому засіданні представнику позивача роз’яснено права та обов’язки, передбачені ст.ст.20, 22, 81-1 ГПК України.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Україна" звернулося в господарський суд з позовом про стягнення з Приватного сільськогосподарського підприємства "Апіс" 27028,56грн. із них: 20551,02грн. боргу за поставлений товар згідно договору купівлі-продажу №7ЗК24/ТЕТО від 04.05.2007р., 2397,97грн. пені, 3701,01грн. інфляційних та 378,56грн. –3% річних. Одночасно, в тексті позовної заяви позивач звернувся з заявою про вжиття заходів до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу в межах ціни позову.

Відповідач відзиву на позов не надав, в судове засідання не з’явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином (повідомлення про вручення поштового відправлення - ухвали суду знаходиться в матеріалах справи).

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарським судом встановлено наступне:

-          04 травня 2007 року між сторонами у справі був укладений договір купівлі-продажу №7ЗК24/ТЕТО, далі - договір, згідно з умовами якого Продавець (позивач по справі) зобов’язався продати, а Покупець (відповідач по справі) купити засоби захисту рослин (далі - товар), згідно специфікацій, по ціні і вартістю визначених в Додатках, які є невід’ємною частиною договору, при цьому товар вважається прийнятим за кількістю в момент отримання його представником Покупця від представника Продавця у відповідності до видаткової накладної (п.3.4.).

-          Згідно пункту 4.1. договору Покупець зобов’язався здійснити оплату товару в терміни і на умовах, вказаних у п.п. 2.4-2.6. даного договору, зокрема: оплатити вартість товару згідно графіку: до 01.06.2007р. –30% вартості партії товару, до 01.09.2007р. –ще 30%, до 01.11.2007р. –40% вартості товару, при цьому повний розрахунок здійснюється до 01.11.2007р. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Продавця.

-          Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов договору на підставі додатку №1 від 04.05.2007р., додатку №2 від 21.05.2007р. передав відповідачу по видаткових накладних №АТ-0000373 від 18.05.2007р. та №АТ-0000551 від 06.06.2007р. через представника останнього згідно виданих йому довіреностей серії ЯЗЯ №927768 від 18.05.2007р., №ЯЛР №241404 від 06.06.2007р. товар на загальну суму 20551,02грн.

-          Відповідно до вимог ст.ст. 509, 526, 525 Цивільного кодексу України, в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться . Одностороння відмова від зобов’язання, або одностороння зміна його умов не допускається.

-          Позивач стверджує, що відповідач свої зобов’язання щодо оплати вартості отриманого товару не виконав, і станом на день подання позову заборгованість останнього становить 20551,02грн.

-          Відповідач на день розгляду справи будь-яких доказів, які б свідчили про оплату отриманого згідно договору товару не надав, а тому згідно вимог ст.ст.33,34 ГПК України слід вважати, що за ним рахується заборгованість в сумі 20551грн.02коп.

-          Враховуючи, що згідно ст. 526, ст.530 Цивільного кодексу України зобов’язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк, відповідачем дані строки порушені, в зв’язку з чим він повинен нести відповідальність, передбачену умовами договору (п.5.5), з врахуванням вимог ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, згідно яких нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано, та з врахуванням вимог Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”, згідно яких пеня нараховується в розмірі, встановленому умовами договору, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який стягується пеня, у вигляду сплати пені, що за період з 02.11.2007р. по 02.05.2008р. становить 1928,55грн.

-          Позов в частині стягнення 469,42грн.. пені задоволенню не підлягає, оскільки пеня в цій частині нарахована без врахування вимог та ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

-          Крім того, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, що за період листопад 2007р. - квітень 2008р. становить 3701,01грн. та 3% річних, що за період з 02.11.2007р. по 12.06.2008р. (включно) становить 378,56грн.

При таких обставинах та відповідно до вимог ст.ст.509, 525, 526, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст.33.34 ГПК України позов в частині стягнення 20551,02грн. боргу, 1928,55грн. пені, 3701,01грн. інфляційних та 378,56грн. –3% річних підлягає задоволенню як обґрунтовано заявлений і по суті не оспорений відповідачем.

Розглянувши клопотання позивача про вжиття заходів до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу в межах ціни позову, викладеного в тексті позовної заяви в порядку ст.66, 67 ГПК України, то суд, приймаючи до уваги, що позивачем не зазначено, чому саме невжиття відповідних заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду про стягнення коштів, також не надано доказів, що майно, яке є у відповідача на момент пред’явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення, а отже, у суду відсутні підстави вважати, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду, а тому дане клопотання позивача задоволенню не підлягає.

Державне мито і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, згідно ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 66, 67, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства "Апіс", с.Торське, Заліщицького району, Тернопільської області, код 31274029, на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Україна", Повітрофлоцький проспект, буд.54, оф.705-706, м.Київ, код 32154038 –20551грн.02коп. боргу, 1928грн.55коп. пені, 3701грн.01коп. інфляційних нарахувань, 378грн.56коп. –3% річних, 265грн.59коп. витрат по сплаті державного мита, 115грн.95коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

4.          В решті позову –відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення „____”________2008р. через місцевий господарський суд.

Суддя