ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

25.07.2008

Справа №2-27/7157-2008А

За позовом – Кримське республіканське відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Сімферополь, пр. Кірова, 51-52/10а; м. Сімферополь, вул.. Крилова, 133.

До відповідача – Комунально - господарське підприємство с. Верхоріччя, Бахчисарайський район, с. Верхоріччя, вул.. Радянська, 5.

Про стягнення штрафних санкцій у розмірі 7750,00 грн.

Суддя Н.В. Воронцова.

При секретарі Пономаренко Н. О.

представники:

Від позивача – Бахарева, дор. у справі.

Від відповідача – Десятнюк, розпорядження.

Сутність спору:

Позивач – Кримське республіканське відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернувся до Господарського суду АР Крим з позовом до відповідача про стягнення штрафних санкцій у розмірі 7750,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідач повинен був забезпечити в 2007 р. працевлаштування інвалідів на 1 робочому місці, фактично в 2007 р. жодного інваліда не працювало. Відповідач повинен був самостійно сплатити штрафні санкції у розмірі 7750,00 грн. за одне робоче місце, призначене для працевлаштування інвалідів і не зайняте інвалідами.

Позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач заперечень на позов не надав, в судовому засіданні усно повідомив про те, що ним було надіслано на адресу Бахчисарайського районного центру зайнятості звіт про наявність вакансій станом на 15.10.2007 р., однак інваліди до нього направлені не були.

Також відповідач заявив в судовому засіданні усне клопотання про розстрочення виконання постанови по даній справі в зв’язку з важким фінансовим станом, в якому опинилося в данний час підприємство.

Позивач проти задоволення вказаного клопотання не заперечує.

Суд дійшов висновку задовольнити вказане клопотання.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, суд -

В С Т А Н О В И В :

Згідно до частини першої ст. 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” від 05.077.2001р. №2606-Ш (далі – Закон) з подальшими змінами та доповненнями, для підприємств (об’єднань), установ і організацій незалежно від форм власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 15 до 25 чоловік – у кількості одного робочого місця, якщо інше не передбачено Законом.

Пунктом 14 Положення про робоче місце інваліда і порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1995р. №314 “Про організацію робочих місць та працевлаштування інвалідів” (далі – Положення) встановлено, що підприємства у межах доведеного нормативу створюють за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів; щорічно до 1 лютого року, що настає за звітним, подають до Відділення Фонду соціального захисту інвалідів відомості про середню річну заробітну плату на підприємстві, середню облікову чисельність штатних працівників облікового складу та про кількість працюючих інвалідів; інформують державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів.

Отже, нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні на підприємства покладено обов’язок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Як вибачається зі звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за формою 10-П1 затвердженою наказом Держкомстату України №49 від 10.01.2002р. за 2007 р., належним чином засвідчена копія якого наявна в матеріалах справи, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу становила 16 осіб, і у відповідності до Закону №2606-Ш становить 1 робоче місце відповідно 4% -відсотковому нормативу, тоді як відповідачем фактично не працевлаштована жодного інваліда. Кількість незайнятих інвалідами робочих місць складає - одне місце.

При цьому у вказаному звіті припущено технічну помилку, оскільки вказано, що даний звіт подано за 2008 р., тоді як дата здачі його – 25.08.2008 р., тобто за 2007 р, оскільки за 2008 р. відповідач буде подавати звіт в 2009 р.

Сума штрафних санкцій, таким чином, складає 7750,00 грн.

Згідно з Законом місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інваліда відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

А пунктом 2 Положення передбачено, що робочим місцем інваліда може бути звичайне робоче місце, якщо за умовами праці та з рахуванням фізичних можливостей інваліда воно може бути використано для його працевлаштування.

Відповідно до частини першої ст.. 18 Закону України з подальшими змінами та доповненнями, працевлаштування інвалідів, здійснюється органами Міністерства праці та соціальної політики України, органами місцевого самоврядування та громадських організацій інвалідів.

Як зазначається в частини першій ст.. 20 Закону підприємства (об’єднання), установи і організації незалежно від форм власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж встановлено нормативом, передбаченим частиною першою ст. 19 Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної плати на відповідному підприємстві (в об’єднанні ), установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

У п. 14 Положення “Про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів” визначено, що підприємства інформують державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів

Відповідно до п. 2.1 Інструкції щодо заповнення державної статистичної звітності за формою №3-ПН “Звіт про наявність вільних робочих місць ( вакантних посад) та потребу в працівниках”, затвердженою наказом Державного комітету статистики України від 06.07.1998 р. №244: звіт за формою №3-ПН надається підприємства незалежно від форм власності і господарювання місцевому органу зайнятості 28 числа щомісячно: у графі 4 ( з графи 2 ) проставляється наявність вільних робочих місць ( вакантних посад) в рахунок річної броні, встановленої місцевими державними адміністраціями відповідно до ст.. 5 Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про зайнятість населення, для працевлаштування громадян, які потребують соціального захисту і не здатні на рівних умовах конкурувати на ринку праці, а також для пенсіонерів, учнів, студентів, інвалідів. Наявність вільних робочих місць ( вакантних посад ) визначається щодо кожної категорії громадян окремо за такими цифрами: 4 – інваліди.

Однак відповідач не було виконано забовязання щомісячно направляти звіти про наявність вакансій. В матеріалах справи наявний тільки про наявність вакансій станом на 15.10.2007 р.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідач не виконав свого забовязання відносно надання інформації про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватись праця інвалідів та працевлаштування інваліда на одному робочому місці.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги і заперечення.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 263 КАСУ за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду, що видав виконавчий лист, із поданням, а сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду. Суд розглядає питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця або сторони виконавчого провадження, що звернулися із поданням (заявою), та осіб, які беруть участь у справі, та у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про розстрочення виконання постанови по даній справі належить задовольнити враховуючи важкий фінансовий стан, в якому в даний час знаходиться підприємство.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.. 94, 98, 122, 158 – 164, 167, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.           Стягнути з комунально - господарського підприємства с. Верхоріччя, Бахчисарайський район, с. Верхоріччя, вул.. Радянська, 5, ( , р/р 260099794 в КРД АППБ «Райффайзен банк Аваль», м. Сімферополь, МФО 324021 ) на користь Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів (95017, м. Сімферополь, пр. Кирова, 51-52/10а, отримувач – Держбюджет Бахчисарайського району, УДК в АРК, м. Сімферополь, МФО 824026, ЗКПО 34741000, р/р 0048, призначення платіжу: * ЗКПО платника; 50070000; 01; 4% за незайняті інвалідами робочі місця за 2007 р. ) штрафні санкції у розмірі 7750,00 грн.

3.          Розстрочити виконання постанови строком на 6 місяців і проводити сплату заборгованості в наступному порядку: з серпня 2008 р. по січень 2009 р. по 1291,66 грн. щомісячно.

Виконавчий документ видати після вступу Постанови в закону силу, за заявою особи на користь якої воно винесено.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, Постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Воронцова Н.В.