ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2008 р.

№ 4/737/07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого:

Михайлюка М.В.,

Суддів :

Дунаєвської Н.Г.,

Черкащенка М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонар"

на постанову

Одеського апеляційного господарського суду від 24.01.2008 року

у справі

№ 4/737/07 господарського суду Миколаївської області

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Сонар"

до

Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южноукраїнська АЕС"

про

стягнення 151959,71 грн.

за участю представників сторін:

позивача

Лушко Т.А.,

відповідача

Галітко С.П.,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 03.12.2007 р. у справі № 4/737/07 (суддя: Дубова Т.М.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.01.2008 р. (судді: Разюк Г.П., Колоколов С.І., Петров М.С.) у задоволенні позову відмовлено у зв’язку з тим, що сплив строк позовної давності.

Не погоджуючись з даною постановою, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просив скасувати судові рішення у даній справі та прийняти нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що господарським судом неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як встановив апеляційний господарський суд, 15.11.1999 р. позивач (замовник) та відповідач (постачальник) уклали контракт № 07-1977/99, згідно якого замовник доручає, а постачальник приймає на себе зобов’язання з поставки продукції по найменуванню, кількості, строкам, ціні, якості і базису поставки згідно специфікації № 1.

Поставка продукції здійснюється протягом 10 днів з дня підписання контракту ( п. 4.1 контракту).

Згідно накладних №№ 17, 18, 19 від 21.01.2000 р. позивач відпустив відповідачу гідроізоляційні матеріали на суму 259742,73 грн.

Згідно додаткової угоди № 1 від 09.11.2001 р. до контракту позивач та відповідач визначили залишок суми боргу у розмірі 120000 грн. та узгодили порядок погашення боргу: 72727 грн. будуть погашені шляхом поетапного перерахування грошових коштів замовником, а решта –47273 грн. будуть погашені однією з форм розрахунків, яка не заборонена в Україні. Замовник зобов’язався щомісячно перераховувати борг по 15000 грн. за наявності у нього грошових коштів, починаючи з січня 2002 р.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що строк позовної давності сплинув у червні 2005 р., оскільки про своє порушене право щодо поетапного перерахування перших 15000 грн. позивач дізнався у січні 2002 р., а про загальну суму неотриманих коштів позивач дізнався або повинен був дізнатись у червні 2002 р.

Апеляційний господарський суд прийшов до висновку про застосування правил ЦК України про позовну давність з огляду на вимоги п.п. 4, 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Закінчення строку позовної давності до пред’явлення позову є підставою для відмови у позові, якщо про це заявлено стороною (ст. ст. 257, 267 ЦК України).

Відповідач подав до суду заяву про застосування строку позовної давності.

Господарські суди прийшли до висновку про відмову у позові з огляду на сплив строку позовної давності, оскільки право на звернення з позовом до суду у позивача виникло з січня 2002 р. по червень 2002 р., тобто строк позовної давності сплинув у червні 2005 р. При цьому, позивач звернувся з позовом до суду лише в жовтні 2007 р.

Апеляційний господарський суд зазначив, що два листи ДП "НАЕК "Енергоатом" ВП "Южноукраїнська АЕС", оформлені у період з 01.01.2004 р. по червень 2005 р., а саме: №07-143 від 18.01.2005 р. та № 07-167 від 20.01.2005 р. (а.с. 33, 34) не переривають перебіг строку позовної давності, оскільки не містять ознак вчинення відповідачем дій по визнанню боргу, як того вимагають приписи ст. 264 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції також відхилив посилання позивача на зупинення перебігу строку позовної давності згідно п. 2 ст. 263 ЦК України у зв’язку з введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів ухвалою господарського суду м. Києва від 02.12.2003 р. у справі № 43/167 про банкрутство ДП "НАЕК "Енергоатом" та зазначив, що мораторій у розумінні ст. 263 ЦК України та мораторій, передбачений положеннями Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" є різними поняттями, як за своїм правовим змістом, так і за наслідками.

Разом з тим, застосовуючи строк позовної давності суди не врахували наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником вимог кредиторів за зобов’язаннями, що виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, включаючи вимоги за зобов’язаннями, що виникли після порушення справи, але згідно з цим Законом віднесені до вимог конкурсних кредиторів, а також зупинення будь-яких заходів, спрямованих на забезпечення примусового виконання таких вимог.

Вимоги до боржника, які не підлягали задоволенню в межах провадження у справі про банкрутство, або не були заявлені кредиторами, або заявлені ними після закінчення встановленого ст.14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” місячного строку, який не відновлено судом у встановленому порядку, можуть бути предметом позову. Позовне провадження за цими вимогами може бути порушено судом за наявності підстав, передбачених ГПК України.

Статтею 1 цього Закону передбачено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів це, зокрема, зупинення виконання боржником всіх вимог кредиторів за зобов‘язаннями щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію.

Таким чином, протягом дії мораторію не може здійснюватись як виконавче провадження, так і добровільна оплата боржником грошових зобов‘язань строк виконання яких настав до дня введення мораторію.

Відповідно до положень ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється у разі відстрочення виконання зобов'язання (мораторій) на підставах, встановлених законом.

Як наголошує скаржник, ухвалою господарського суду м. Києва від 02.12.2003 р. у справі № 43/167 про банкрутство ДП "НАЕК "Енергоатом" введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, а тому перебіг строку позовної давності зупинено.

Окрім того, господарські суди не звернули уваги на те, що відповідно до ст.264 ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 р., перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Разом з тим, перелік дій, які свідчать про визнання особою боргу ст. 264 ЦК України не визначено. Як зазначає скаржник, відповідач визнав борг у листі №07-143 від 18.01.2005 р., яким відповідач повідомив позивача про те, що він не може погасити борг у сумі 120000 грн. у зв’язку з введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів. Суди попередніх інстанцій належним чином не оцінили чи перервано перебіг строку позовної давності даним листом.

Враховуючи наведене, судова колегія Вищого господарського суду України дійшла висновку про те, що господарськими судами неправильно застосовані норми матеріального права, а тому оскаржувані рішення та постанова не можуть вважатися законними та обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, які не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене, рішення господарського суду Миколаївської області від 03.12.2007 р. та постанова Одеського апеляційного господарського суду від 24.01.2008 р. у справі № 4/737/07 підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 03.12.2007 р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 24.01.2008 р. у справі №4/737/07 скасувати, справу передати на новий розгляд до господарського суду Миколаївської області.

Головуючий, суддя                                                   М.Михайлюк

Судді:                                                             Н.Дунаєвська

М. Черкащенко