ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2008 р.

№ 24/39

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді

суддів

Кота О.В.,

Воліка І.М.

Шевчук С.Р.

розглянувши касаційну скаргу

Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Донецької області від 20.09.2007 р. та

постанову Донецького апеляційного господарського суду від 27.11.2007 р.

у справі №24/39

за позовом

Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до

Відкритого акціонерного товариства "Краматорський цементний завод "Пушка"

про

стягнення 3 191 303,85 грн.

за участю представників:

позивача: Лебедюк Ю.А.;

відповідача: Халецький О.В.

встановив:

Дочірня компанія “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” (далі за текстом –ДК "Газ України") звернулась з позовом до Відкритого акціонерного товариства “Краматорський цементний завод “Пушка” (далі за текстом –ВАТ "КЦЗ Пушка") про стягнення основного боргу у розмірі 1 922 901,34 грн., пені в сумі 355 154,11 грн., інфляційних у розмірі 608 867,36 грн., 3 % річних в сумі 169 777,95 грн., штрафу в сумі 134 603,09 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 20.09.2007 р. (судді Морщагіна Н. С., Новікова Р. Г., Плотніцький Б. Д.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 27.11.2007 р. (судді Діброва Г. І., Стойка О. В., Шевкова Т. А.), позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з ВАТ "КЦЗ Пушка" суму інфляційних у розмірі 608 867,36 грн., 3 % річних в сумі 169 777,95 грн. та судові витрати.

ДК "Газ України" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Донецького апеляційного господарського суду від 27.11.2007 р. та рішення господарського суду Донецької області від 20.09.2007 р. в частині припинення провадження щодо стягнення з ВАТ "КЦЗ Пушка" суми основного боргу у розмірі 1 922 901,34 грн. та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Касаційна скарг мотивована тим, що судами при винесенні оскаржуваних судових актів порушено норми матеріального права.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами, 21.01.2003 р. між ДК "Газ України" та ВАТ "КЦЗ Пушка" укладено Договір на постачання природного газу № 06/03-29 (надалі за текстом –Договір). До Договору сторонами укладено наступні додаткові угоди: додаткова угода № 1 від 31.01.2003 р., додаткова угода № 2 від 19.03.2003 р., додаткова угода № 3 від 15.03.2006 р.

Здійснення позивачем поставки природного газу відповідачу обсягом 7 312,584 м.куб. підтверджується актами прийому-передачі № 0038 від 31.01.2003 р. (6 102,004 м.куб) та № 3089 від 31.03.2003 р. (1 210,580м.куб), підписаними з боку представників сторін без зауважень та заперечень і скріпленими печатками обох підприємств.

Пунктом 6.1.2 Договору сторони визначили, що остаточний розрахунок здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу до 10 числа місяця, наступного за звітним.

Господарськими судами встановлено, що відповідачем частково, на суму 97 200 грн., виконане грошове зобов’язання за Договором. Заборгованість відповідача перед позивачем, що виникла з поставки природного газу за договором, на момент звернення до суду з позовом становила 1 922 901,34 грн.

Враховуючи те, що прострочення відповідачем грошового зобов’язання тягне за собою обов’язок сплати суми боргу, судова колегія вважає, що господарські суди правомірно дійшли висновку про наявність у відповідача зобов’язання по сплаті 3 % річних в сумі 169 777,95 грн., як суму плати за користування чужими грошовими коштами в період прострочення виконання грошового зобов’язання, і суму інфляційних витрат в розмірі 608 867,36 грн., як збільшення суми основного боргу в зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, та задовольнили в цій частині позовні вимоги ДК "Газ України" до відповідача.

Виходячи з того, що порушення відповідачем договірних зобов’язань відбулося до набрання чинності ГК України, господарськими судами обґрунтовано зазначено, що у позивача відсутнє право на нарахування 7 %-го штрафу, передбаченого нормами чинного ГК України, оскільки на момент порушення права, такої відповідальності законодавством не передбачалося.

Прострочення відповідачем грошового зобов’язання згідно пункту 7.2 Договору тягне за собою відповідальність у вигляді пені у розмірі чинної подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, у зв’язку з чим позивачем нарахована пеня в сумі 355 154,11 грн.

Ст. 72 ЦК УРСР передбачає, що за вимогами про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовуються скорочені строки позовної давності в шість місяців.

Відтак, ДК "Газ України" звернулась до суду з позовом про стягнення пені з пропуском шестимісячного строку позовної давності, внаслідок чого господарськими судами правомірно відмовлено у стягненні пені у розмірі 355 154,11 грн.

23.11.2006 р. відповідач заявою № 13-2940/ЕГЦУсм повідомив ДК "Газ України" про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 1 922 901,34грн. в порядку ст. 601 ЦК України, ст. 203 ГК України.

Вимогою відповідача, яка слугувала підставою для припинення зобов’язань за договором № 06/03-29 від 21.01.2003 р., визначено грошову вимогу, яка виникла на підставі договору № 10/6-06/02-1373 про постачання природного газу від 24.09.2002 р., укладеного між ДК "Газ України" та ВАТ "КЦЗ Пушка".

Крім того, у зв’язку з існуванням зазначеної заяви в процесі розгляду справи ВАТ "КЦЗ Пушка" 28.11.2006 р. надано клопотання до господарського суду Донецької області про припинення провадження по справі № 24/39.

Господарські суди, відмовляючи в задоволенні вимог позивача щодо стягнення суми основного боргу, зазначили, що надана позивачем заява за своїм змістом відповідає вимогам ст. 601 ЦК України та ст. 203 ГК України, та свідчить про спрямованість волевиявлення ВАТ "КЦЗ Пушка" на припинення боргових зобов’язань за договором № 06/03-29 від 21.01.2003 р.

Дане визнано судами підставою для припинення провадження в частині стягнення основного боргу в сумі в розмірі 1 922 901,34грн. на підставі норм ст. 80 ГПК України в зв’язку з відсутністю предмету спору. Колегія суддів вважає, що з такою позицією господарських судів погодитись не можна, виходячи з наступного.

Виходячи з п. 2 ст. 601 ЦК України зарахування зустрічних однорідних вимог являє собою односторонній правочин та має своїм наслідком припинення зобов’язань.

За змістом ст. 203 ГК України, ст. 601 ЦК України зарахування можливе за наявності умов зустрічності та однорідності вимог, настання строків виконання зобов’язання, а також відсутності спору відносно характеру зобов’язання, його змісту, умов виконання тощо.

Під час розгляду справи № 24/39 ВАТ "КЦЗ Пушка" неодноразово у відгуках на позовну заяву та інших зверненнях до господарських судів зазначало, що відповідач не визнає позовні вимоги.

Крім того, як встановлено господарськими судами, господарським судом м. Києва у 2006 році відкритого провадження у справі № 7/267 за позовом ВАТ "КЦЗ Пушка" до ДК "Газ України" про стягнення 2 388 811,97 грн. яка виникла на підставі договору № 10/6-06/02-1373 про постачання природного газу від 24.09.2002 р. В матеріалах справи наявна постанова ВГСУ від 22.03.2007 р., якою скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2006 р. та рішення господарського суду м. Києва від 07.09.2006 р. у справі № 7/267, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Таким чином, заперечення відповідача щодо наявності у нього боргу перед відповідачем, заявлене у рамках розгляду справи № 24/39, та відповідне заперечення ДК "Газ України" щодо наявності боргу перед ВАТ "КЦЗ Пушка" у справі № 7/267 виключають здійснення останнім зарахування в порядку наведених норм закону за заявою однієї сторони, оскільки у такому випадку спір підлягає судовому розгляду, і зарахування можливе за рішенням суду з дотриманням вимог господарського процесуального законодавства.

Отже, господарські суди в порушення ст. 43 ГПК України не дослідили всіх обставин справи та неправомірно застосували норми матеріального права.

Наведене свідчить, що винесені судові рішення підлягають скасуванню, а справа —направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене і вирішити спір у відповідності з обставинами справи і вимогами закону.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 20.09.2007 р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 27.11.2007 р. у справі № 24/39 скасувати, а справу передати до господарського суду Донецької області на новий розгляд в іншому складі суду.

Головуючий суддя                                                  О. Кот

судді:                                                   І. Волік

С. Шевчук