ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2008 р.

№ 14/421-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дерепи В.І. –головуючого,

Грека Б.М.,

Стратієнко Л.В.,

за участю повноважних представників:

позивача -

Дзери Ю.Ю.,

відповідача -

3-ї особи -

розглянувши у відкритому засіданні касаційну скаргу

Акціонерного товариства закритого типу "Інтер-Контакт"

на постанову

від 19 лютого 2008 року

Дніпропетровського апеляційного господарського суду

у справі за позовом

Акціонерного товариства закритого типу "Інтер-Контакт"

до

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Товариства з обмеженою відповідальністю "ДМД"

Відкрите акціонерне товариство "Рижівський гранітний кар’єр"

про

стягнення 104820,82 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2007 року АТЗТ "Інтер-Контакт" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ "ДМД" про стягнення 104820,82 грн., обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідач не виконує своїх зобов’язань по договору купівлі продажу від 30.04.2005 року щодо розрахунків за передану згідно договору продукцію.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.11.2007 року, залишеному без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.02.2008 року в позові відмовлено.

У касаційній скарзі АТЗТ "Інтер-Контакт" просить вказані судові рішення скасувати, як прийняті з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу від відповідача до суду не надходив.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та на підставі встановлених в ній фактичних обставин проаналізувавши правильність застосування апеляційним господарським судом при прийнятті постанови норм матеріального і процесуального права суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 30.04.2005 року акціонерне товариство закритого типу "Інтер-Контакт" (продавець) та товариство з обмеженою відповідальністю "ДМД" с. Недайвода (поку пець) уклали договір № 110/05и-к купівлі-продажу товару, згідно з яким продавець зобов'язався передати у власність, а покупець прийняти та оплатити товар (техніку, обладнання та матеріали) ціна, асортимент кількість якого визначені в додатках до договору, котрі є його невід'ємною частиною.

В пункті 3.1 договору сторони зазначили, що товар поставляється протягом 30 днів з моменту, коли покупець дав заявку на окрему партію товару.

Умови постачання обумовлюються сторонами в додатках до договору, як це передбачено з пункті 3.2 договору.

Так, відповідно до пунктів І,2 додатку № 2 до договору загальна сума партії товару складає 63227,25 грн., термін сплати товару, який постачається на умовах ЕХW - ВАТ "Рижівський гранітний кар'єр", м. Комсомольськ, сторони встановили до 01.08.05р.

Згідно міжнародних правил з тлумачення термінів "Інкотермс" поставка на умовах ЕХW - франко -3-9 означає, що зобов'язання продавця щодо поставки вважається виконаним після того, як він надав покупцю товар на своєму підприєм стві з одночасним наданням торгового рахунка-фактури або еквівалентного йо му електронного повідомлення.

За пунктами 3.3 та 3.4 договору до товару необхідно додати наступні документи: рахунок, товаротранспортна накладна, податкова накладна.

По факту виконання сторонами умов договору складається акт прийому-передачі.

Розглядаючи даний спір та приймаючи рішення у справі про відмову в позові, господарський суд, з яким погодилась апеляційна інстанція виходив з того, що оскільки позивач на вимогу господарського суду первинні документи, які б свідчили про передачу товару відповідачу, зокрема, товаротранспортну накладну не надав, то в позові йому слід відмовити.

Проте, з вказаними висновками господарських судів попередніх інстанцій погодитись не можна, враховуючи наступне.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верхов ного Суду України, викладених у п.п.1,6 постанови від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, ви рішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних право відносин, а за їх відсутності —на підставі за кону, що регулює подібні відносини, або вихо дячи із загальних засад законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, виснов ки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказа ми, дослідженими в судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які ма ють значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Визнаючи одні і відхи ляючи інші докази, суд має це обґрунтувати.

Судові рішення попередніх інстанцій, прийняті в даній справі, за своїм змістом не відповідають цим вимогам.

Так як зазначалося раніше, відповідно до п.3.4 договору, укладеного між сторонами 30.04.2005 року по факту виконання сторонами умов договору складається акт прийому-передачі.

З матеріалів справи видно, що на виконання зазначеного пункту договору сторонами 30.06.2005 року було складено та підписано акт прийому-передачі, відповідно до якого згідно договору № 110/05 п-к від 30.04.2005 року АТЗТ "Інтер-Контакт" передало, а ТОВ "ДМД" приймало товар, передбачений додатком № 2 до договору на суму 63227,25 грн., що керівники сторін засвідчили підписами та печатками на акті (а.с. 12).

Відповідно до вказаного акту позивачем було видано 30.06.2005 року податкову накладну на переданий товар на суму 63227,25 грн., що передбачено п.3.3. договору.

Проте, розглядаючи даний спір та приймаючи рішення у справі, господарський суд, з яким погодилась апеляційна інстанція на вказані обставини, уваги не звернув, з достовірністю їх не з’ясував і не перевірив, належної правової оцінки зазначеному не дав, що визнати законним і обгрунтованим не можна, оскільки судами порушено вимоги ст. ст. 32, 34, 43 ГПК України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що постанова апеляційної інстанції та рішення місцевого господарського суду як прийняті з порушенням норм матеріального і процесуального права, не можуть залишатись без змін і підлягають скасуванню.

При новому розгляді справи господарському суду необхідно врахувати наведене, більш повно та всебічно з’ясувати обставини справи, суть позовних вимог та заперечень, їх обгрунтованість, зібраним доказам дати правову оцінку та відповідно до вимог закону вирішити спір.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19 лютого 2008 року та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2007 року скасувати, частково задовольнивши касаційну скаргу.

Справу передати на новий розгляд господарському суду Дніпропетровської області в іншому складі суду.

Головуючий, суддя                                                                       В. Дерепа

Судді                     Б. Грек

Л. Стратієнко

дп