ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2008 р.

14:50

Справа № 9/295/08

м. Миколаїв

За позовом: Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, 54001, м.Миколаїв, вул. Нікольська, 46, під. 2

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ківіт», 54028, м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 9

Про: стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій в сумі 54152,64 грн. та 628,14 грн. пені.

Суддя Філінюк І. Г.

При секретарі судового засідання Цуріка І. М.

Представники:

Від позивача: Щукін І.І., дов. № 03-487/726 від 10.06.2008р.

Від відповідача: Ткаленко Г. І., дор від 25.08.07р.

СУТЬ СПОРУ: Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до господарського суду з позовними вимогами про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ківіт» адміністративно-господарських санкцій в сумі 54152,64 грн. за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2007 р. та 628,14 грн. пені за порушення терміну сплати адміністративно-господарських санкцій.

Відповідач у відзиві проти позовних вимог заперечує, та зазначає, що їм були здійснені всі необхідні заходи щодо розшуку та працевлаштуванню інвалідів, проте, необхідна кількість осіб не була направлена на працевлаштування.

В судовому засіданні 24.06.2008р. оголошено перерву до 26.06.2008р.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд –

В с т а н о в и в:

Позивач зазначає, що на підставі ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", відповідач повинен був створити робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, що складає у даному випадку 16 місць і працевлаштувати на них інвалідів.

В обґрунтування позовних вимог позивач надав звіт відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2007 рік (форма 10-ПІ) (а.с. 4) у відповідності з яким на підприємстві працювало 7 інвалідів.

Таким чином, відповідач не виконав встановлений Законом норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів і не створив 9 робочих місць.

Позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”(в редакції чинній на час спірних правовідносин) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частиною 3 ст. 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, Закон зобов’язує відповідача виділяти та створювати відповідно до 4 % нормативу робочі місця для інвалідів, інформувати центри зайнятості, та звітувати до Фонду соціального захисту інвалідів.

З наданих матеріалів вбачається, що відповідачем здійснено усі заходи щодо забезпечення працевлаштування інвалідів, зокрема:

- зверненнями в засоби масової інформації про запрошення на роботу інвалідів, що підтверджується наступними доказами рахунок - фактура № СД-0000307 від .11.2007 р., рахунок - фактура № ДИ -0000007 від 09.01.2007 р., рахунок - фактура № СД - 000078 від 16.07.2007 р., рахунок - фактура № ДИ - 0000234 від 17. 04. 2007 р., рахунок - фактура № ДИ -0000142 від 06.03.2007 р.

- проханням про допомогу у працевлаштуванні інвалідів в Раду фонду інвалідів дитинства,

- зверненням до Управління праці та соціального захисту населення Корабельного районного виконавчого комітету Миколаївської міської ради,

- зверненням до Обласної організацію інвалідів, Раду інвалідів Корабельного району,

- зверненням до Миколаївської обласної організації Червоного хреста, Управління праці та соціального захисту населення Ленінського району,

- зверненням до Управління праці та соціального захисту населення Заводського району, Управління праці та соціального захисту населення Центрального району, Раду Заводського районного Союзу організацій інвалідів України ;

- участю в «Ярмарки вакансій для осіб з обмеженими фізичними можливостями»06 грудня 2007 р. та 21 вересня 2006 р.

- зверненням з заявами про запрошення на постійну роботу інвалідів у кадрові агентства м. Миколаєва;

Також, відповідач надав 57 поштових повідомлень про направлення безпосередньо інвалідам за їх місцем проживання запрошень на працевлаштування.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів.

Відповідно до п. 10 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1995 р. N 314 ( 314-95-п ) "Про організацію робочих місць та працевлаштування інвалідів" (далі - Положення) передбачено, що працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими Радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров'я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

Відповідно до п. 5 Положення, підприємства розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Так, на підприємства покладається обов'язок із створення за власні кошти у межах доведеного нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів (п. 14 Положення ). При цьому, робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда (п. 3 Положення).

Отже, з аналізу положень частин 2, 3 ст. 18 Закону (875-12) та пунктів 2, 3 Положення (314-95-п) вбачається, що фактичне робоче місце має бути створено з урахуванням фізичних можливостей певного інваліда, індивідуальних програм реабілітації та в залежності від відповідної нозології інваліда. Тому, безпосереднє створення робочого місця для інваліда, а саме його пристосування для праці інваліда, здійснюється в кожному окремому випадку спеціально для конкретної особи. Таким чином, умовою для створення робочого місця для працевлаштування інваліда є пропозиція на працевлаштування відповідної нозології, оскільки без такої пропозиції неможливо встановити, працевлаштування інваліда якої категорії може буде запропоновано, що унеможливлює взагалі створення відповідного робочого місця.

Керуючись ст. ст. 160-163, 167, 254 КАСУ господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені адміністративного позову – відмовити.

Постанова у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову повністю або частково у порядку і строки встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

I.Г.Фiлiнюк