ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.08                                                                                 Справа № 18/108пн.

Суддя Корнієнко В.В., розглянувши матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Донбас-торгсервіс», м. Лисичанськ Луганської області

до виконавчого комітету Лисичанської міської ради, м. Лисичанськ Луганської області

про визнання права власності на самовільно збудоване нерухоме майно

за участю представників:

від позивача:           Каракачан Ю.О. –директор, паспорт, протокол зборів від 18.02.1995;

від відповідача:           не прибув.

Суть спору: позивачем заявлено вимоги про визнання за ним права власності на самовільно збудоване нерухоме майно (нежитлове приміщення), яке розташоване за адресою: м. Лисичанськ Луганської області, кв. Ленінського комсомолу, 20.

Відповідач відзивом на позовну заяву від 24.07.2008 визнав позов та просив розглянути справу без участі його представника.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника позивача, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач в позовній заяві вказав, що за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 22.09.1997 він придбав у представництва Фонду державного майна України в м. Лисичанську нежитлове приміщення загальною площею 55,2 м2 (магазин «Ступєні»), що розташоване за адресою: м. Лисичанськ Луганської області, кв. Ленінського комсомолу, 20.

В зв’язку з виробничою необхідністю, без одержання відповідних дозволів та без виділення відповідної земельної ділянки позивач самочинно прибудував до магазину склад загальною площею 9,7 м2.

Позивач пред’явив позов до виконавчого комітету Лисичанської міської ради про визнання за ним права власності на вказане самочинно побудоване нежитлове приміщення.

Позивач не обґрунтував, чому він пред’явив позов саме до виконавчого комітету Лисичанської міської ради.

Відповідач відзивом на позовну заяву від 24.07.2008 позов визнав та просив розглянути справу без участі його представника.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав:

Згідно ч. 3 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до ч. 5 ст. 78 ГПК України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Визнання позову відповідачем суперечить законодавству, тому, суд не приймає до уваги визнання позову.

Позивач пред’явив позов до особи, яка не повинна відповідати за позовом.

Як встановлено судом, виконавчий комітет Лисичанської міської ради не оспорює права власності позивача на вказане майно та взагалі не має відношення до майна щодо якого заявлено позовні вимоги.

Позивач не обґрунтував, чому від пред’явив позов саме до виконавчого комітету Лисичанської міської ради.

Позивач не подав суду доказів, що він звертався до виконавчого комітету з заявою про оформлення права власності і йому було відмовлено.

Крім того, визнати право власності на самочинно побудоване нежитлове приміщення неможливо за таких підстав:

Відповідно до ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України).

Позивачу у встановленому порядку земельна ділянка під вже збудоване нежитлове приміщення, не надана.

Тому, законні підстави для визнання права власності за позивачем на вищевказане нежитлове приміщення, відсутні.

За таких обставин, в позові слід відмовити в зв’язку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1.          В позові відмовити.

2.          Судові витрати покласти на позивача.

29 липня 2008 р. було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення. Рішення, оформлене відповідно до ст. 84 ГПК України, підписано 30 липня 2008 р.

На підставі ч. 3 ст. 85 ГПК України дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя                                                                                           В.В. Корнієнко