ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2008 р.

№
31-3/188-07-5484

Вищий
господарський  суд  України
у  складі  колегії
суддів:

головуючого

Козир
Т.П.

суддів
:

Барицька
Т.Л., Подоляк О.А.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

СПД ОСОБА_1.

на
постанову

від
25.12.2007 р. Одеського апеляційного господарського суду

у
справі

№
31-3/188-07-5484

за
позовом

Військового
прокурора Болградського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства
Оборони України та Військової частини А-1319 Південного оперативного
командування

до

СПД
ОСОБА_1.

про

стягнення
коштів

та
зустрічний позов про

визнання
договору недійсним

за
участю представників:

від
Міністерства Оборони України

-  не з'явились

від
Військової частини А-1319  Південного оперативного  командування

-  не
з'явились

від
СПД ОСОБА_1.

-  не з'явились

від
прокуратури

-  Рубан Д.В.

В С Т А Н О В И В:

В
червні 2007 р. військовий прокурор Болградського гарнізону звернувся до
господарського суду Одеської області з позовом до СПД ОСОБА_1. про стягнення
грошових коштів в сумі 4611,60 грн. та штрафних санкцій в розмірі 627,54 грн. В
обґрунтування пред'явлених вимог позивач посилався на неналежне виконання
відповідачем зобов'язань за договором постачання товару № 46 від 22.12.2005
р.

СПД
ОСОБА_1 в порядку ст. 60 ГПК України пред'явив зустрічний позов про визнання договору
постачання товару № 46 від 22.12.2005 р. недійсним. Вимоги за зустрічним
позовом мотивовані невідповідністю зазначеного договору нормам, що викладені в
Положенні про військове (корабельне) господарство Збройних сил України, що
затверджено наказом Міністерства оборони України №300 від 16.07.1997 р.

Рішенням
господарського суду Одеської області від 06.11.2007р. (суддя Лєсогоров В.М.)
відмовлено в задоволенні позову Військового прокурора Болградського гарнізону в
інтересах держави в особі Міністерства оборони України до СПД ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 4611,60 грн.
та штрафних санкцій в розмірі 627,54 грн., а також відмовлено у задоволенні
зустрічного позову СПД ОСОБА_1 до військової частини А-1319 Південного
оперативного командування про визнання недійсним договору постачання №46 від
22.12.2005 р.

Постановою
Одеського апеляційного господарського суду
від 25.12.2007 р. рішення господарського суду Одеської області від
06.11.2007р. скасовано в частині відмови у позові Військовому прокурору
Болградського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства Оборони
України про стягнення 5239,14 грн., первісний позов задоволено частково:
стягнуто з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 4611,60
грн., в іншій частині первісного позову відмовлено.

Не
погоджуючись з постановою, СПД ОСОБА_1 звернувся до Вищого господарського суду
України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, а рішення місцевого
господарського суду залишити без змін, мотивуючи скаргу порушенням і
неправильним застосуванням апеляційним господарським судом норм матеріального
та процесуального права.

Заслухавши
пояснення представника прокуратури, розглянувши матеріали справи, оцінивши
доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського
суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню,
виходячи із наступного.

Як
вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 22.12.2005 р. між
військовою частиною А 1319 (покупець) та СПД ОСОБА_1 (постачальник) укладено
договір постачання № 46 (надалі -Договір).

Відповідно
до п.п. 1.1 Договору постачальник зобов'язується передати у власність покупця
товар, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар. Пунктом 7.3
визначено ціну Договору, яка складає 27788 грн.

Відповідно
до п. 8.2 Договору покупець може здійснювати попередню оплату в розмірі до 100
відсотків від загальної суми Договору, при цьому термін звіту за використану
попередню оплату не повинен перевищувати 30 діб з дня її отримання.

На
виконання умов Договору відповідачем було виставлено рахунок-фактура №112 від
22.12.2005 р. на загальну суму 27788 грн., відповідно до якого позивач повинен
був оплатити 349 т. щебеню на суму 25128 грн. та 140 т. піску на суму 2660 грн.

Позивач
здійснив попередню оплату зазначеного рахунок-фактури, що підтверджується
платіжним дорученням №611 від 24.11.2005 р.

В
свою чергу на виконання умов Договору відповідач в період з 28.12.2005 р. по
15.02.2006 р. передав позивачу 140,5 т. піску садового на суму 2 669,50 грн. та
284,95 т. щебеню на суму 20 516,40 грн., що складає загальну суму 23 185,90
грн., що підтверджено накладними із зазначенням ціни товару за одну тону.

Приймаючи
рішення про відмову в задоволенні первісного позову місцевий господарський суд
зазначив, що відповідно до ст.
ст. 180, 265, 266 ГК України укладаючи договір поставки сторони зобов'язані у
будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Місцевий
господарський суд зазначив, що в Договорі відсутні істотні умови, а саме
кількість та ціна товару, що мав бути переданий покупцю, а тому дійшов
висновку, що зазначений договір є неукладеним, тобто таким.

Відмовляючи
в задоволенні зустрічного позову місцевий господарський суд зазначив, що законодавством
не передбачено визнання недійсним неукладеного договору.

Апеляційний
господарський суд правомірно не погодився з помилковими висновками місцевого
господарського суду в частині відмови в задоволенні первісного позову.

Приймаючи
постанову про скасування рішення місцевого господарського суду частково,
апеляційний господарський суд зазначив, що у спірному договорі присутні усі
необхідні для цього договору істотні умови.

Зокрема
п. 7.3 Договору ціна за договором складає 27 788 грн., що також підтверджується
виписаним відповідачем рахунком-фактурою №112 від 22.12.2005 р. на загальну
суму 27 788 грн., як плату за товар ( 349 тон щебеня по ціні 72 грн. за 1 тону
та 140 тон піску садового по ціні 19 грн. за 1 тону).

Крім
того, згідно умов п. 9.2 Договору перехід власності на товар відбувається в
момент здійснення відвантаження товару СПД ОСОБА_1 (Постачальник) на складі військової
частини А-1319 (Покупець) та підписання сторонами відповідного первинного
документу (накладної, акту тощо).

У
пункті 12.1 Договору зазначається, що передача товару здійснюється в пункті
поставки. Відповідно до п. 10 Договору пунктом поставки товару є військова
частина А1319.

Таким
чином, апеляційний господарський суд встановив, що згідно умов договору
відповідач повинен був доставити товар на суму 27 788 грн. на склад військової
частини А1319.

Укладений
Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174,
175 ГК України (ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є
обов'язковим для виконання сторонами.

В
силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних
умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно
до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно
до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно
ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати
товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати
передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Скасовуючи
рішення місцевого господарського суду частково апеляційний господарський суд
мотивовано виходив з того, що позивачем взяті на себе зобов'язання по оплаті
поставленого товару виконані належним чином. Натомість відповідач зобов'язання
по поставці товару виконав не повністю, що спричинило порушення прав позивача.
При цьому, суд підставно зауважив те, що згідно умов п.п. 9.2, 10, 12.1
Договору перехід власності на товар відбувається в момент здійснення
відвантаження товару відповідачем (Постачальником) на складі позивача (Покупця)
та підписання сторонами Договору відповідного первинного документу про це
(накладної, акту тощо).

З
огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційний господарський суд
правильно встановив, що згідно умов Договору відповідач повинен був доставити
позивачу товар на суму 27788 грн. на територію позивача, тобто на склад
військової частини А1319, обґрунтовано спростував твердження СПД ОСОБА_1.
про те, що 4611,60 грн. є платою за транспортні послуги, а тому дійшов законних
та обґрунтованих висновків про наявність підстав про задоволення позову.

Колегія
суддів погоджується з висновком апеляційного
господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог в частині
стягнення штрафних санкцій, оскільки в Договорі сторони не передбачили
відповідальність за невиконання умов договору стосовно порушення строків його
виконання.

Висновки
господарського суду апеляційної інстанції відповідають фактичним обставинам та
наявним матеріалам справи, нормам матеріального і процесуального права, є
законними та обґрунтованими.

Відповідно
до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної
інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна
скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного
господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та
процесуального права.

Посилання
оскаржувача на інші обставини не приймаються колегією суддів до уваги з огляду
на положення ст. 1117 ГПК України та з підстав їх суперечності
матеріалам справи.

Твердження
оскаржувача про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським
судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не
знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування
законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись
ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу СПД ОСОБА_1. залишити без задоволення.

Постанову
Одеського апеляційного господарського суду від 25.12.2007 р.  у справі № 31-3/188-07-5484 залишити без
змін.

Головуючий,
суддя
Т. Козир

С
у д д і
Т. Барицька

О. Подоляк