ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.07.2008                                                             Справа № 4/177

За позовом Коритнянської сільської ради, с. Коритняни Ужгородського району

До відповідача Комунального підприємства „Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгород”, м. Ужгород

Про розірвання договору від 11.04.1997р., укладеного між виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгорода та Коритнянською селищною радою

Суддя Л. С. Журавчак

За участю представників сторін:

від позивача –Вайда І. М., сільський голова

від відповідача –Феделещак М. М., заступник директора

Представник позивача підтримав позовні вимоги щодо розірвання договору.

Вказує зокрема на те, що договір укладено головою ради з перевищенням своїх повноважень; вказаний договір не відповідає типовому договору, передбаченому п. п. 35 –39 Правил надання населенню послуг з водопостачання та водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.1997р. № 1497; відповідач не виконує взяті на себе зобовязання, тобто суттєво порушує умови договору: не займався і не займається відведенням господарсько-побутових, виробничих і дощових стоків (п/п „а” р. 1 договору), а також не проводив і не проводить ремонт вилучених водорозбірних колонок, які знаходяться на території сільради (р. III договору), що є підставою для розірвання договору.

Вважає, що у зв’язку з існуванням вказаного договору, рада повинна займатись не властивою їй діяльністю: збирати кошти за спожиту населенням воду, що є порушенням Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”.

Відповідач просить суд в позові відмовити.

Вважає, що при укладенні договору від 11.04.1997р. голова ради діяв у межах повноважень, наданих йому Законом України „Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування” (ст. ст. 8, 23 Закону).

Зазначає, що у зв’язку з відсутністю на території Коритнянської сільської ради власного водопостачання, розірвання договору від 11.04.1997р. призведе до позбавлення подачі води населенню та господарюючим суб’єктам на території сільради, що призведе до невиконання радою та її виконкомом покладених на них обов’язків щодо вирішення питань водопостачання, відведення та очищення стічних вод відповідно до ст. 30 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”.

Підкреслює, що не допустив вказаного позивачем порушення зобов’язань за договором, бо справді не займався відведенням господарсько-побутових, виробничих та дощових стоків у зв’язку з відсутністю на території сільради мереж водовідведення, які підключені до тих, балансоотримувачем яких є КП „Водоканал м. Ужгорода”.

Не проводилося і обслуговування водорозбірних колонок, оскільки вони не перебувають на балансі відповідача (п. 1.5 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України).

Підкреслює, що укладений договір не повинен відповідати Типовому договору, передбаченому „Правилами надання населенню послуг з водопостачання і водовідведення”, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.1997р. № 1497, оскільки, по-перше, дана постанова була прийнята після укладення даного договору, по-друге, ці правила регулюють відносини між споживачами послуг, а не між виробником і споживачем.

В судовому розгляді відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України неодноразово оголошувалися перерви з метою добровільного врегулювання спору, оскільки сторони зверталися в різні органи державної влади з приводу вирішення питання водопостачання сіл Коритнянської сільської ради.

В С Т А Н О В И В:

11 квітня 1997р. між Коритнянською сільською радою і виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства м. Ужгород (правонаступником якого є відповідач) укладено договір водопостачання на об’єкти у відповідності зі списком, викладеним у додатку до договору.

Позивач звернувся до відповідача з пропозицією про розірвання договору у зв’язку з відсутністю додатку до нього, що унеможливлює виконання умов договору, зокрема здійснення обліку і розрахунків за спожиту воду.

Крім того, позивач посилався на зміну голів сільської ради за час дії договору та виділення зі складу Коритнянської як окремої Часлівської сільської ради, установи та населення якої теж є споживачами Минайського водозабору.

Відповідач не дав згоду на розірвання договору, вважаючи, що 1) відсутність списків не є підставою для такого розірвання, оскільки подача води в селі Кінчеш і Коритняни здійснюється двома вводами, а кількість об’єктів може змінюватися без відома „Водоканалу”; 2) обов’язок надавати та уточнювати список споживачів води для встановлення норм споживання покладається саме на абонента –споживача, а не постачальника послуг (пункт 11.8 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України).

У зв’язку з відсутністю згоди відповідача на розірвання договору Коритнянська сільська рада звернулася з позовом про розірвання договору від 11 квітня 1997р. в судовому порядку.

Посилається на відсутність додатку до договору з переліком об’єктів –споживачів води, а також неможливість ради всупереч Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні займатися збором коштів за спожиту населенням воду.

В доповненні до позовної заяви позивач навів наступні підстави для розірвання договору:

1) Договір від 11 квітня 1997р. був укладений на об’єкти, що були безпосередньо у віданні сільської ради і фінансувалися нею. В розрахунках з відповідачем за спожиту цими об’єктами воду рада виступала як абонент, однак, не маючи наміру бути посередником у відносинах з фізичними особами. Проте відповідач вважає Коритнянську сільську раду організацією, що надає послуги субабонентам - жителям розташованих на території сільради домогосподарств та інших суб’єктів.

2) Невиконання відповідачем зобов’язань по відведенню господарсько-побутових, виробничих і дощових стоків (п/п „а” р. 1 договору) і проведенню ремонту вуличних водорозбірних колонок на території сільради (р. III договору).

3) Договір укладений головою з перевищенням своїх повноважень, без згоди сесії сільської ради на укладення такого договору та наступного його затвердження.

4) Договір не містить чіткого погодження предмета, ціни та строку дії договору, а також не відповідає типовому договору, передбаченому Правилами надання населенню послуг з водопостачання та водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.1997р. № 1497.

Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про відмову у позові з таких міркувань.

Оскільки укладений між сторонами договір на водопостачання від 11 квітня 1997р. продовжує діяти і після набрання чинності Цивільним кодексом України, тобто після 01.01.2004р., до нього застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов’язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір, або уклали б його на інших умовах.

Частиною 2 цієї ж статті Кодексу передбачено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1)в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2)зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3)виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4)із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Таким чином, доводи позивача, наведені ним в обґрунтування своїх вимог щодо розірвання вказаного договору водопостачання, не вказують на істотну зміну обставин, при наявності якої договір може бути розірваний судом.

Наведені позивачем підстави розірвання договору водопостачання не приймаються судом з огляду на наступне.

Позивач стверджує, що сільський голова, укладаючи зазначений договір, перевищив свої повноваження та уклав його без згоди на це сесії сільської ради.

Однак, спірний договір було укладено 11 квітня 1997р., тобто до початку дії Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”, який був прийнятий 21.05.1997р. та вступив у дію з дня його офіційного опублікування –12.06.1997р. На момент підписання договору у питаннях щодо компетенції представників сільської ради сторони керувались Законом України „Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве та регіональне самоврядування” від 07.12.1990 р.

Відповідно до ст. 23 цього Закону голова сільської, селищної, міської Ради народних депутатів є найвищою посадовою особою відповідно сільської ради, селища, міста і є одночасно головою виконавчого органу місцевого самоврядування.

Статтею 8 цього ж Закону передбачено, що відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами (об’єднаннями), організаціями і установами, кооперативними та іншими організаціями, які не належать до комунальної власності, будуються на податковій і договірній основі. Голова представляє Раду у відносинах з підприємствами. Виконавчий комітет утворюється Радою на строк її повноважень і формується одноосібно головою Ради, або ж за рішенням відповідної Ради виконавчі комітети можуть не утворюватися. У таких випадках виконавчо-розпорядчі функції здійснює голова Ради одноособово. ( ст. 31 Закону).

Відповідно до п. 9 ст. 35 Закону виконавчий комітет укладає договори на виконання робіт (послуг) з підприємствами (об’єднаннями), організаціями і установами, які не належать до комунальної власності, кооперативами та громадянами.

Крім того, позивач посилається, як на підставу розірвання договору, й на те, що відповідач вважав сільську раду організацією, що надає послуги субабонентам. У противагу цьому твердженню відповідач неодноразово стверджував, що Коритнянська сільська рада є основним абонентом, яка в свою чергу укладає договори із субабонентами (юридичними та фізичними особами, що розташовані на території ради) та здійснює самостійне нарахування платежів за воду і одержує грошові кошти на спеціальний рахунок ради за водопостачання та обслуговування водопровідних мереж на території сільської ради. Статус основного абонента не передбачає наявність спеціальних дозволів чи ліцензій.

Що стосується посилання позивача на відсутність у договорі предмета, ціни, обсягів постачання і строку дії договору, а також того, що спірний договір не відповідає типовому договору, передбаченому Правилами надання населенню послуг з водопостачання та водовідведення, то слід зазначити, що відповідно до п. 1.4 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, якими зобов’язані керуватись сторони договору, Водоканал надає послуги у забезпеченні питною водою. Якість питної води повинна відповідати чинному стандартові. На відхилення якості води за тим чи іншим показником від чинного стандарту повинні бути отримані дозволи Держстандарту України, Міністерства охорони здоров”я України або СЕС відповідної території (ГОСТ 2874-82 Вода питна. Гігієнічні вимоги та контроль за якістю пункт 1.5.2, 1.5.3).

Таким чином, спростовується твердження позивача про те, що договором не було визначено, яку воду і з якими якостями (номенклатура і асортимент) має подавати Водоканал.

Стосовно кількості питної води, то у відповідності до розділу 2 вказаного договору вона визначається за даними водомірів, а при їх відсутності –за нормами водоспоживання у відповідності до зазначених вище Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України.

Щодо відсутності вказаного строку дії договору, то необхідно відмітити, що цивільним законодавством передбачено, що строк (термін) виконання обов’язків за договором може визначатись шляхом вказівки на настання певної події, на здійснення певних дій, може не визначатись взагалі або визначатись моментом вимоги.

Також є безпідставним твердження позивача про те, що укладений договір повинен відповідати Типовому договору, передбаченому Правилами надання населенню послуг з водопостачання і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.1997р. № 1497, оскільки дана постанова була прийнята після укладення договору на водопостачання, а також і того, що ці Правила регулюють взаємовідносини між споживачами послуг і виконавцями, а не між виробником і споживачем послуг (дана постанова чітко визначає і розмежовує ці три поняття).

Що стосується невиконання відповідачем свої зобов’язань по договору стосовно відведення господарсько-побутових, виробничих і дощових стоків (п/п „а” р. 1 договору) і проведення ремонту вуличних водорозбірних колонок на території сільради, то Водоканал визнає, що не займався протягом строку дії договору відведенням вказаних стоків, оскільки на території сільської ради відсутні мережі водовідведення, які підключені до мереж водовідведення, балансоутримувачем яких є відповідач у справі. Однак, разом з тим у вказаному договорі відсутні тарифи на відведення стоків, при наявності зазначених у ньому тарифів на подачу води, яка і є основною підставою для укладення цього договору, тобто саме з приводу подачі питної води населенню та оплати за цю послугу і укладався спірний договір.

Так само в договорі відсутня плата за обслуговування вуличних водорозбірних колонок, оскільки вони не перебувають на балансі Водоканалу, а згідно з вимогами вказаних вище Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення у містах і селищах України Водоканал обслуговує виключно ті мережі, споруди і обладнання, які перебувають у нього на балансі.

Вимогами ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі розірвання договору зобов’язання сторін припиняються.

Тобто правовим наслідком розірвання договору є його припинення, що тягне за собою й припинення між сторонами взятих на себе по договору зобов’язань, тобто з боку відповідача в цьому разі припиняється постачання питної води населенню, що проживає на території сільської ради, а також установам та іншим юридичним особам. Зазначене призведе до непередбачуваних негативних наслідків для споживачів води, особливо з огляду на те, що сільська рада не має власного водопостачання з інших джерел, окрім як з Минайського водозабору.

В ході судового процесу сторони зверталися в різні державні органи за вирішенням питання водопостачання об’єктів на території Коритнянської сільської ради, однак кардинально питання ще не вирішено і спір не врегульовано в добровільному порядку.

В даному випадку, з огляду на обставини, що склалися, суд вважає за необхідне для позивача не розривати вказаний договір водопостачання, а працювати згідно з його умовами (можливо, з внесенням певних змін), та одночасно шукати можливості для забезпечення питною водою населення з інших джерел водопостачання або ж на запропонованих відповідачем умовах (приєднання всіх окремих споживачів до комунальних мереж, які перебувають на балансі відповідача, і документального оформлення цих дій з наступним укладенням нових договорів).

Враховуючи наведене, керуючись ст. 652 Цивільного кодексу України, ст. ст. 82 –85 Господарського процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Рішення виготовлено в повному обсязі і підписано 15.07.2008р. та набирає законної сили відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                      Л. С. Журавчак