ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2008 р.

№
2-122/2007

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого                                    Карабаня
В.Я.

суддів:                                               Ковтонюк Л.В.

Дунаєвської Н.Г.

за
участю представників:

позивачів
не з'явився

відповідачів                                        не з'явився третьої особи                                      не з'явився

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційні  скарги

ОСОБА_1та приватного підприємства "Снаб-Сервіс"

на
постановуДонецького
апеляційного господарського суду від 25.06.2007

у
цивільній справі

Ленінського
районного суду м. Донецька

за  позовом

ОСОБА_2  ОСОБА_3

до      третя особа  про

ОСОБА_1
ОСОБА_4  приватного підприємства
"Снаб-Сервіс"  комунальне
підприємство "Бюро технічної і
іінвентаризації м. Донецька"
визнання угод недійсними та визнання права         власності на нерухоме майно

Рішенням
Ленінського районного суду м. Донецька від 22.03.2006  (суддя Кротінов В.О.) позов ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсними договори купівлі-продажу будівлі
загальною площею 400,2 кв.м (магазин № 34), розташованої за адресою:АДРЕСА_1
укладені відповідно 30.11.2001 між Товариством з обмеженою відповідальністю
"Енерго" (далі -ТОВ "Енерго") і Товариством з обмеженою
відповідальністю "Синхрон" (далі -ТОВ "Синхрон") та
17.12.2004 між ТОВ "Синхрон" та приватним підприємством "Снаб
Сервіс". Визнано заОСОБА_5 та ОСОБА_2 право власності в рівних частках на
на 1/2 частину приміщення магазину № 34 загальною площею 400,2 кв.м,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Донецький
апеляційний господарський суд (колегія у складі суддів: Волков Р.В.,
Запорощенко М.Д., Старовойтова Г.Я.) переглянув в апеляційному порядку вказане
рішення і постановою від 25.06.2007 залишив його без змін.

Постановлені
судові рішення вмотивовано тим, що договір купівлі-продажу від 30.11.2001 було
укладено директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго"
із перевищенням своїх повноважень без згоди загальних зборів учасників
товариства.

Не
погоджуючись із постановою апеляційного господарського суду  і рішенням місцевого суду загальної
юрисдикції, ОСОБА_1та приватне підприємство "Снаб-Сервіс" звернулись
із касаційними скаргами, в яких просять їх скасувати як такі, що прийнято з
порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення
про відмову в позові.

Дослідивши
матеріали справи, Вищий господарський суд України

В С Т А Н О В И В:

У
вересні 2006 рокуОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із позовом доОСОБА_1
ОСОБА_4 ТОВ "Синхрон" та приватного підприємства
"Снаб-Сервіс" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу
будівлі, розташованої за адресою:АДРЕСА_1 які укладено 30.11.2001 між ТОВ
"Енерго" та ТОВ "Синхрон" та 17.12.2004 між ТОВ
"Синхрон" та приватним підприємством "Снаб-Сервіс";
визнання права власності на частину приміщення магазину № 34 загальною площею
400,2 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 заОСОБА_5 та ОСОБА_2,
пропорційно їх часток у статутному фонді ТОВ "Енерго".

Обґрунтовуючи
свої вимоги, позивачі зазначили, що ТОВ "Енерго", учасниками якого є
позивачі, було придбано нерухоме майно, розташоване за адресою:АДРЕСА_1 а саме:
частину приміщення магазину № 34 площею 139,5 кв.м -згідно договору
купівлі-продажу від 15.08.1996 та частину приміщення магазину № 34 площею 262,6
кв.м -згідно договору купівлі-продажу від 23.10.2000. В подальшому товариством
було здійснено відчуження цього нерухомого майна за умовами договору
купівлі-продажу від 30.11.2001 на користь ТОВ "Синхрон", який в свою
чергу здійснив продаж вказаного нерухомого майна згідно договору
купівлі-продажу від 17.12.2004 приватному підприємству "Снаб-Сервіс".

ОСОБА_2
та ОСОБА_3 стверджують, що відчуження нерухомого майна відбулось директором
товариства без їх згоди як засновників товариства, які в сукупності володіють
50 % статутного фонду товариства.

Приймаючи
рішення у справі, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що, як
встановлено судами, ТОВ "Енерго" зареєстровано 29.11.1993,
засновниками (учасниками) ТОВ "Енерго" виступали:  ОСОБА_3 з часткою у статутному фонді 25
відсотків,ОСОБА_2 з часткою у статутному фонді 25 відсотків, ОСОБА_1з часткою у
статутному фонді 25 відсотків, ОСОБА_4 з часткою у статутному фонді 25
відсотків, проте позивачі своєї згоди на відчуження зазначеного нерухомого
майна не давали та за результатами фінансового року, в якому було здійснено
продаж майна, будь-яких коштів від розподілу прибутку не отримували, тому суди
дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному
обсязі.

Вищий
господарський суд України з цим не погоджується з огляду на наступне.

Визнання
судом договору купівлі-продажу від 30.11.2001 недійсним з тих підстав, що
загальними зборами учасників товариства не приймалось рішення щодо надання
повноважень директору по розпорядженню майном товариства, а статутом товариства
передбачено, що директор під час керівництва поточною діяльністю товариства
виконує рішення загальних зборів учасників, безпідставне. Положення статті 29
Цивільного кодексу УРСР та статей 23,62 Закону України "Про господарські
товариства" не містять обмежень повноважень органу юридичної особи, як
встановлено статтею 62, директор вирішує усі питання діяльності товариства, за
винятком тих, що належать до виключної компетенції зборів учасників, та діє від
імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими
документами.

Відповідно
до ст. 4 Закону України "Про господарські товариства" товариство з
обмеженою відповідальністю створюється і діє на підставі установчого договору.
Згідно із статтями 51, 52 цього ж Закону установчі документи товариства з
обмеженою відповідальністю повинні містити відомості про розмір часток кожного із
учасників, розмір, склад та порядок внесення ними вкладів; учасник зобов'язаний
повністю внести свій вклад не пізніше року після реєстрації товариства.

У
цьому зв'язку судами не досліджено заперечення відповідачів про те, щоОСОБА_2
та ОСОБА_3 не приймали участь у створенні статутного фонду товариства, крім
того, за твердженням касаторів, ОСОБА_2 таОСОБА_5 було подано відповідно
21.09.2001 та 22.09.2001 посвідчені нотаріусом заяви до загальних зборів
учасників товариства про вихід із складу учасників.

Крім
того, згідно із ст. 12 Закону України "Про господарські товариства"
(в редакції чинній до 14.12.2006) товариство є власником: майна, переданого
йому засновниками і учасниками у власність; продукції, виробленої товариством в
результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого
на підставах, не заборонених законом.

Відповідно
до ст. 26 Закону України "Про власність" (чинного до 20.06.2007)
об'єктами права власності господарського товариства, що є юридичною особою, є
грошові та майнові внески його членів, а також майно, набуте внаслідок
господарської діяльності, та інше майно, придбане на підставах, не заборонених
законом.

Згідно
із ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції
чинній до 20.06.2007) учасники товариства мають право: брати участь в
управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах,
за винятком випадків, передбачених цим Законом;
брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку
(дивіденди);  вийти в установленому
порядку з товариства; одержувати інформацію про діяльність товариства, мати
також інші права, передбачені законодавством і установчими документами
товариства.

Отже
учасник товариства не наділений суб'єктивним правом щодо здійснення повноважень
власника майна товариства.

За
таких обставин постанова Донецького апеляційного господарського суду від
25.06.2007 та рішення Ленінського районного суду м. Донецька від
22.03.2006  підлягають скасуванню як
такі, що прийнято з порушенням норм матеріального права та за неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст. ст. 1115, 1119
- 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційні скарги ОСОБА_1та приватного
підприємства "Снаб-Сервіс"задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 25.06.2007 та рішення Ленінського районного суду м.
Донецька від 22.03.2006  скасувати.

Справу № 2-122/2007 направити на
новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Головуючий
В.Карабань

судді:
Л.Ковтонюк

Н.Дунаєвська