ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м.Сімферополь, вул.Р.Люксембург/Речна, 29/11, к. 2032
РІШЕННЯ

Іменем України

12.06.2008

Справа
№2-29/12006-2007А

12
червня 2008 року
Справа  № 2-29/12006-2007

За
позовом - Державного підприємства «Санаторій «Форос», м. Ялта, смт. Форос.

до
відповідача - Державної податкової інспекції в м. Ялта, м. Ялта.

За
участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору -
Головного управління державного казначейства в АР Крим, м. Сімферополь.

Про
відшкодування 33 524,02 грн.

Суддя О.І. Башилашвілі

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від
позивача - ОСОБА_1, - представник, довіреність від 01.10.2007р.

Від
відповідача - Герасименко Н.А. - представник, довіреність від 01.02.2007р.
Володькін С.А. - представник, довіреність від 04.05.2006р. №2285/9/10-0.

За
участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору -
Пермінова Н.О. - представник, довіреність від 04.01.2008р. № 23-11.0/06-24.

Суть
спору: Державне підприємство «Санаторій «Форос» звернулось до господарського
суду АР Крим з позовом до Державної податкової інспекції в м. Ялта про
відшкодування з державного бюджету України збитків, заподіяних незаконними
діями посадових осіб ДПІ в м. Ялта, пов'язані з наданням юридичної допомоги в
сумі 33524,02 грн.

Заявою
від 03.12.2007р. позивач змінив предмет позову та просив суд відшкодування з
державного бюджету України збитків, заподіяних незаконними діями посадових осіб
ДПІ в м. Ялта, пов'язані з наданням юридичної допомоги в сумі 33507,89 грн.

Позовні
вимоги засновані на положеннях ст. ст.22, 1166, 1174, 1175 Цивільного Кодексу
України та мотивовані тим, що внаслідок неправомірності посадових осіб по
прийняттю податкових рішень позивач був змушений звернутися за юридичною
допомогою та нести відповідні витрати, пов'язані з захистом своїх прав.

Відповідач
у відзиві на позовну заяву, проти позову заперечує посилається на його
необґрунтованість та безпідставність.

Провадження
у справі порушено ухвалою господарського суду АР Крим від 22.08.2007р. суддею
Іщенко Г.М.

Ухвалою
від 04.02.2008р. Заступник Голови господарського суду АР Крим передав цю справу
на розгляд судді О.І. Башилашвілі, у зв'язку з чим справі привласнений новий
номер № 2-29/12006-2007.

За
клопотанням сторін строк вирішення спору продовжувався в порядку ст. 69 ГПК
України.

В
судовому засіданні оголошувалась перерва, розгляд справи відкладався в порядку
ст. 77 ГПК України.

Розглянувши
матеріали справи, заслухав пояснення сторін та третьої особи, суд -

встановив:

Державною
податковою інспекцією в м. Ялта проведений ряд перевірок Державного
підприємства «Санаторій «Форос», за наслідками яких позивачу були донараховані
податки і застосовані штрафні санкції.

Позивач
посилається на те, що вказані дії були проведені відповідачем без достатніх на
те законних підстав. З метою захисту своїх законних інтересів, ДП «Санаторій
«Форос» 23 вересня 2004 року був укладений договір доручення на ведення справ в
правоохоронних органах, органах влади і господарських судах з суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 (а.с. 8).

З
цього договору вбачається, що його предметом є підготовка відповідних
процесуальних документів і представлення інтересів ДП «Санаторій «Форос» в
господарських судах про визнання недійсними та скасування: податкового рішення
у справі № 2-23/1015-2004; податкового повідомлення-рішення № /0 від
29.04.2004 року.

Суд
встановив, що рішенням господарського суду АР Крим від 11-18.11.2004 року у
справі № 2-23/1015-2004 позов задоволений частково, податкове рішення визнане
недійсним в частині донарахування податку на прибуток, штрафних санкцій і пені
на загальну суму 37753,00 грн.

У
виконання вказаного договору доручення ДП «Санаторій «Форос» зобов'язаний
сплатити СПД - фізичній особі ОСОБА_1. 1887,65 грн. (5 % від задоволених
позовних вимог).

Рішенням
господарського суду АР Крим від 08 червня 2006 року у справі № 2-27/361-2006
позов ДП «Санаторій «Форос» задоволений в повному об'ємі, податкове
повідомлення-рішення № /0 від 29.04.2004 року про донарахування ДП
«Санаторій «Форос» податку на землю і штрафних санкцій на загальну суму
632404,88 грн. визнано недійсним.

У
виконання вказаного договору ДП «Санаторій «Форос» зобов'язаний сплатити СПД -
фізичній особі ОСОБА_1. 31620,24 грн. (5 % від задоволених позовних вимог).

Обидва
судові рішення набрали законної

Так,
на підставі вказаного договору у ДП «Санаторій «Форос» виникли зобов'язання
перед СПД - фізичною особою ОСОБА_1. у вигляді сплати винагороди за виконані
послуги в сумі (1887,65 + 31620,24) = 33507,89 грн. відповідно до актів
виконаних робіт від 06.01.2005 року і 29.06.2006 року (а.с. 9-10).

Рішенням
господарського суду АР Крим у справі № 2-7/15860-2006 від 16.10.2006 року з ДП
«Санаторій «Форос» на користь СПД - фізичної особи ОСОБА_1. стягнуто 34455,02
грн., у тому числі і заборгованість в сумі 33507,89 грн.

Позивач
посилається на те, що вказаними судовими рішеннями, що вступили в законну силу,
встановлена неправомірність дій посадовців державної податкової служби при
винесенні ними податкових рішень.

Позивач
вважає, що скасовані податкові повідомлення-рішення створюють безпосередній
причинно-наслідковий зв'язок між неправомірним винесенням податкових
повідомлень рішень відповідними посадовцями органів державної податкової служби
(при виконання їм службових повноважень), укладенням договору доручення на
представлення інтересів в суді із СПД - фізичною особою ОСОБА_1., і виникненням
перед ним зобов'язань у вигляді обов'язку провести витрати для відновлення свого
порушеного права.

Однак
суд не може погодитися з позицією позивача та вважає, що позов не підлягає
задоволенню.

Відповідність
із ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок
держави або органів місцевого самоврядування матеріальної і моральної шкоди,
заподіяної незаконними рішеннями, діями або бездіяльність органів державної
влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при
здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття
19 Конституції України наказує всім органам місцевого самоврядування, державним
органам і їх посадовцям діяти у відповідність з Конституцією і законами
України.

Згідно
з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»
посадовці органів державної податкової служби зобов'язані дотримуватися
Конституції і законів України, інших нормативних актів і інтересів громадян, що
охороняються законом, підприємств, установ, організацій, забезпечувати
виконання покладених на органи державної податкової служби функцій і повною
мірою використовувати надані їм права.

Відповідно
до ст. 22 Цивільного Кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками
є:

1)
втрати,  яких  особа
зазнала  у  зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі,  а також витрати,  які особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2)
доходи,  які  особа
могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Збитки  відшкодовуються  у повному обсязі,  якщо договором або законом не передбачено
відшкодування у  меншому  або
більшому розмірі.

Якщо
особа,  яка порушила право,  одержала у
зв'язку  з  цим доходи,
то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої
порушено,  не може бути меншим від  доходів,
одержаних особою, яка порушила право.

На  вимогу особи,
якій  завдано шкоди,  та відповідно до обставин справи майнова
шкода може бути відшкодована і в інший спосіб,
зокрема,  шкода,  завдана майну, може відшкодовуватися в натурі
(передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі
тощо).

Згідно
ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також
шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Шкода,
завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Згідно
ст. 1174 ЦК України шкода, завдана
фізичній  або юридичній особі
незаконними рішеннями,  діями чи бездіяльністю
посадової або  службової  особи органу
державної  влади,  органу влади Автономної Республіки Крим або
органу  місцевого  самоврядування  при
здійсненні  нею  своїх повноважень, відшкодовується державою,
Автономною Республікою Крим або органом
місцевого  самоврядування  незалежно
від  вини  цієї особи.

Стаття
1175 ЦК України передбачає, що шкода,
завдана фізичній або юридичній особі в
результаті прийняття органом
державної  влади,  органом
влади  Автономної Республіки Крим
або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний
незаконним і скасований,  відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Наведені
статті Цивільного кодексу України обмежують коло підстав, необхідних для
настання деліктної відповідальності органу державної влади, наступними
елементами складу правопорушення: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка
заподіювача шкоди; 3) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою
заподіювача.

Суд
вважає, що в діях відповідач відповідача відсутня протиправна поведінка по
відношенню до позивача, оскільки посадови особи ДПІ в силу ст. 2 Закону України
«Про державну податкову службу в Україні» зобов'язанні: здійснення контролю за
додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і
своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів
(обов'язкових платежів), що у свою чергу само по собі виключає настання
відповідальності у вигляді відшкодування матеріальної шкоди, а право давати
оцінку правомірності дій та обґрунтованості винесення податковим органом рішень
про нарахування податкових зобов'язань та штрафних санкцій, належить лише суду.

Суд також не приймає посилання
позивача на положення ст. 1175 ЦК України, оскільки рішення податкового органу
не є нормативно-правовим актом, та по своїй суті є актом індивідуальної дії.

Суд
також вважає за необхідне зазначити, що судові витрати, за своєю правовою
природою, відрізняються від такої правової категорії, як матеріальна шкода. Як
вбачається зі ст.44 ГПК України, питання стосовно судових витрат вирішуються у
рамках того провадження, у якому справа розглядається по суті.

Згідно
зі ст.33 ГПК України кожна сторона повинна доказати ті обставини, на які вона
посилається, як на підстави своїх вимог та заперечень.

Позивач
не представив суду належних доказів в обґрунтування позовних вимог, у зв'язку з
чим суд вважає, що доводи позивача не обґрунтовані, а сума позову, фактично є
не збитками, а судовими витратами позивача, питання про розподіл яких, повинно
було вирішуватися в рамках судових справ: 2-23/1015-2004 та № 2-27/361-2006.

Вступна
та резолютивна частини рішення оголошені в судовому засіданні 12.06.2008р.

Рішення
оформлено та підписано відповідно до вимог ст. 84 ГПК України - 17.06.2008р.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст.82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В
задоволенні позову - відмовити.

Суддя
Господарського суду

Автономної
Республіки Крим
Башилашвілі О.І.