ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.08 Справа № 33/121

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи :

за позовом:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Н. П. Б.»(м. Львів)

до:

Львівського комунального автотранспортного підприємства № 1339 (м. Львів)

третя особа :

Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради (м. Львів)

про :

стягнення 80 100 (вісімдесят тисяч сто) грн. 00 коп.

Суддя : Цікало А.І.

При секретарі : Герасименко В.С.

Представники:

Позивача:

П’ятковський А. П. –представник (довіреність б/н від 06.03.2008 р.)

Відповідача:

Теслюк І. І. –представник (довіреність № 45 від 06.03.2008 р.)

Третя особа :

Мелех Б.В. –представник (довіреність № 4-75-199 від 28.02.2008 р.)

Представникам сторін, присутнім в судовому засіданні, роз’яснено їх права та обов’язки відповідно до ст. 22 ГПК України, зокрема право заявляти відводи.

Представники сторін, присутні в судовому засіданні звернулись до суду з клопотанням про нездійснення технічної фіксації судового процесу.

Суть спору: До господарського суду Львівської області надійшла позовна заява від Товариства з обмеженою відповідальністю «Н. П. Б.»(м. Львів) до Львівського комунального автотранспортного підприємства № 1339 (м. Львів), третя особа Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради (м. Львів) про стягнення 80 100 (вісімдесят тисяч сто) грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 01.04.2008 р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 10.04.2008 р. У зв’язку з неявкою представника третьої особи, 10.04.2008 р. розгляд справи було відкладено на 22.04.2008 р. В судовому засіданні 22.04.2008 р. було оголошено перерву до 15.05.2008 р.

Позивач вимоги ухвал суду про порушення провадження у справі від 01.04.2008 р. та про відкладення розгляду справи від 10.04.2008 р. виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

Представник позивача позов підтримав повністю, просив задоволити позовні вимоги з підстав наведених у заяві та поясненнях.

Відповідач вимоги ухвал суду про порушення провадження у справі від 01.04.2008 р. та про відкладення розгляду справи від 10.04.2008 р. повністю не виконав, відзив на позов представив, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

10.04.2008 р. до суду за вх. № 8542 від представника відповідача, надійшло заперечення на позовну заяву.

22.04.2008 р. до суду за вх. № 9723 від представника відповідача надійшло доповнення до заперечень на позовну заяву.

Представник відповідача позов заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав наведених у запереченні, доповненні до заперечення та поясненнях.

Третя особа вимоги ухвал суду про порушення провадження у справі від 01.04.2008 р. та про відкладення розгляду справи від 10.04.2008 р. повністю не виконав, пояснення на позов представив, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

В судовому засіданні 15.05.2008 р. представник третьої особи представив суду пояснення, в якому вказав, що пояснення відповідача є необґрунтованими, оскільки між позивачем та третьою особою не укладався договір поставки піску.

Розглянувши документи і матеріали, подані до суду, заслухавши пояснення осіб присутніх в судових засіданнях, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

У лютому 2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Н. П. Б.»Львівському комунальному автотранспортному підприємству № 1339 пісок в кількості 1500 куб.м. по ціні 44,50 грн. за 1 куб.м. без ПДВ, всього на загальну суму 80100,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 33 від 27.02.2007 р. (копія в матеріалах справи, оригінал оглянуто в судовому засіданні), яка підписана керівниками позивача та відповідача.

На оплату вказаного товару позивач 27.02.2007 року виставив відповідачу рахунок-фактуру № 29 на загальну суму 80100,00 грн.

Вказаний товар було використано відповідачем для посипання доріг міста Львова, що підтверджується представленими ним товарно-транспортними накладними (копії в матеріалах справи, оригінали оглянуто в судовому засіданні).

Як вбачається з матеріалів справи позивач поставив пісок в кількості вказаній у товарно-транспортній накладній, відповідач такий прийняв та використав для посипання доріг міста Львова з метою забезпечення нормального руху транспорту вулицями міста.

На час розгляду справи відповідач не представив доказів погашення боргу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦУ України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 193 ГК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов’язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На час розгляду справи, відповідач доказів погашення заборгованості не представив.

Оскільки позивачем представлено достатньо належних доказів щодо виникнення заборгованості, стягнення якої є предметом позову, а відповідач доказів відсутності заборгованості або її погашення у встановленому законом порядку не представив, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, згідно роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, вказаних у пункті 1 Постанови від 29 грудня 1976 року № 11 “Про судові рішення”, суд прийшов до висновку, що позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Н. П. Б.»(м. Львів) до Львівського комунального автотранспортного підприємства № 1339 (м. Львів), третя особа Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради (м. Львів) про стягнення 80 100 (вісімдесят тисяч сто) грн. 00 коп. є обґрунтованою і підлягає до задоволення.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 11, 202, 204, 205, 206, 509, 510, 526, 530 ЦК України, ст.ст. 174, 193 ГК України, ст.ст. 43, 33, 43, 49,75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1.          Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Н. П. Б.»(м. Львів) до Львівського комунального автотранспортного підприємства № 1339 (м. Львів), третя особа Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради (м. Львів) про стягнення 80 100 (вісімдесят тисяч сто) грн. 00 коп. –задоволити повністю.

2.          Стягнути з Львівського комунального автотранспортного підприємства № 1339 (вул. Пасіки Галицькі, 7, м. Львів, 79035; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Н. П. Б.»(вул. Кульпарківська, 131, м. Львів, 79071; ) –80 100 (вісімдесят тисяч сто) грн. 00 коп. заборгованості, 801 (вісімсот одну) грн. 00 коп. –державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп. –витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                                           Цікало А.І.