ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2008 р.

№ 49/226-б

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Панової І.Ю.,

суддів

Заріцької А.О. (доповідач у справі),

Хандуріна М.І.

розглянувши касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва

на постанову

та постанову

господарського суду міста Києва від 19 грудня 2007 року

Київського апеляційного господарського суду від 9 квітня 2008 року

у справі

господарського суду

№ 49/226-б

міста Києва

за заявою

товариства з обмеженою відповідальністю "Мегапласт"

до

ліквідатор

товариства з обмеженою відповідальністю "Енергофорс"

Ванжула Я.В.

про

визнання банкрутом

за участю представників:

ДПІ у Подільському районі м. Києва Перепелюка О.В.,

ліквідатора Ванжули Я.В.,

ТОВ "Мегапласт" Сапранова О.О.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10 грудня 2007 року (суддя Митрохіна А.В.) за заявою товариства з обмеженою відповідальністю „Мегапласт” (далі –ТОВ „Мегапласт”) порушено провадження у справі № 49/226-б про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю „Енергофорс”) ( далі - ТОВ „Енергофорс”) у порядку ст. 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі –Закон).

З ухвалою суду першої інстанції від 10 грудня 2007 року не погодилася державна податкова інспекція у Подільському районі м. Києва (далі - ДПІ у Подільському районі м. Києва).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26 січня 2008 року ДПІ у Подільському районі м. Києва у прийнятті апеляційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва про порушення справи про банкрутство відмовлено з підстав передбачених ч. 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України).

Постановою господарського суду міста Києва від 19 грудня 2007 року визнано відсутнього боржника - ТОВ „Енергофорс” банкрутом відповідно до ст. 52 Закону та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Ванжулу Я.В. та зобов’язано ліквідатора вчинити певні дії, зокрема, подати до офіційного друкованого органу оголошення про визнання боржника банкрутом, повідомити кредиторів, тощо.

На указану постанову суду першої інстанції апеляційне подання в інтересах держави в особі ДПІ у Подільському районі м. Києва подав заступник прокурора Подільського району м. Києва.

В обґрунтування апеляційної скарги послався на те, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 34, 35 ГПК України, ст.ст. 7, 9, 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Просив постанову господарського суду міста Києва від 19 грудня 2007 року скасувати та винести ухвалу про повернення заявнику без розгляду заяви про визнання банкрутом ТОВ „Енергофорс”.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25 березня 2008 року подання заступника прокурора Подільського району м. Києва залишено без задоволення, постанову господарського суду міста Києва від 19 грудня 2007 року залишено без змін.

ДПІ у Подільському районі м. Києва постанову господарського суду міста Києва від 19 грудня 2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 25 березня 2008 року оскаржила у касаційному порядку до Вищого господарського суду України. Виходячи з того, що провадження у справі про банкрутство ТОВ „Енергофорс” порушено незаконно, просила скасувати постанови судів попередніх інстанцій за безпідставністю і вирішити питання про повернення заяви кредитора без розгляду.

За розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 13 червня 2008 року розгляд касаційної скарги здійснюється колегією суддів Вищого господарського суду України у складі: судді Панової І.Ю. –головуючого, суддів Заріцької А.О., Хандуріна М.І.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, проаналізувавши застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що провадження у справі № 49/226-б про банкрутство ТОВ „Енергофорс” порушено за заявою ТОВ „Мегапласт” ухвалою від 10 грудня 2007 року у порядку, передбаченому ст. 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" –у зв'язку з відсутність боржника за його місцезнаходженням. Сума заборгованості боржника перед кредитором за опротестованим векселем складає 1 400 грн.

У підтвердження відсутності боржника за його місцезнаходженням заявник послався на акт державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського районного відділу юстиції про неможливість стягнення від 18 вересня 2007 року, у якому зазначено, що виходом по місцю знаходження боржника за адресою м. Київ, вул. Оболонська, 7, боржника та його майна не виявлено (а.с.17).

В ухвалі про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ „Енергофорс” суд вказав, що відповідно до ч. 5 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців" в Єдиному державному реєстрі, крім іншого, містяться також відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням і зобов'язав боржника надати докази від державного органу реєстрації боржника про наявність у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців відомостей про відсутність юридичної особи –боржника за її місцезнаходженням.

Як вбачається з оскаржуваної постанови господарського суду від 19 грудня 2007 року та стверджено матеріалами справи (а.с. 29-37) 20 грудня 2007 року до справи було долучено витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців, станом на 20 грудня 2007 року, з якого вбачається місцезнаходження ТОВ „Енергофорс” за адресою: 04071, м. Київ, вул. Оболонська, 7, статус відомостей про юридичну особу підтверджено. Відомостей про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням витяг з Єдиного державного реєстру не містить.

Згідно з положеннями ст. 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” застосування процедури банкрутства відсутнього боржника можливе за наявності умов, чітко визначених законом: якщо керівні органи боржника - юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника. У зазначених випадках заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може бути подана кредитором незалежно від розміру його вимог до боржника та строку виконання зобов’язань.

Обов'язок доведення вказаних у ст. 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” підстав покладається на ініціюючого кредитора. Ініціюючий кредитор на момент порушення справи за спрощеною процедурою зобов'язаний довести обставини, зазначені у ст. 52 Закону, а також інші суттєві обставини справи про банкрутство у відповідності до чинного законодавства України.

Закон України “ Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців”, який набув чинності з 1 липня 2004 року, визначає порядок внесення до Єдиного державного реєстру записів про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням.

Відповідно до вимог ст. 17 вказаного Закону в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу, а також відомості про зарезервовані найменування юридичних осіб.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців", яка передбачає статус відомостей Єдиного державного реєстру, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою.

Вказаний закон також визначає порядок внесення до Єдиного державного реєстру відомостей про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням.

За приписами ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини щодо відсутності боржника –юридичної особи за її місце- знаходженням, не може підтверджуватися іншими засобами доказування, крім відомостей з Єдиного державного реєстру, тобто, лише факт внесення відомостей про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням до реєстру може бути належним доказом відсутності боржника.

Такі дані у матеріалах справи відсутні, а посилання у постанові про визнання боржника банкрутом на те, що у матеріалах справи знаходяться надані заявником докази відсутності боржника, не відповідають матеріалам справи і вимогам закону.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність25474654 заявником відсутності боржника та його керівних органів за його місцезнаходженням, зроблено без достатніх правових підстав і фактично без з'ясування обставин справи щодо місцезнаходження боржника у законодавчому визначенні. За таких обставин постанова про визнання боржника банкрутом не могла бути визнана законною і залишеною судом апеляційної інстанції без змін.

Суд визнає боржника банкрутом та відкриває ліквідаційну процедуру у разі наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 52 Закону, а за їх відсутності –припиняє провадження у справі на підставі ст. 80 ГПК України.

Чинне законодавство про банкрутство пов’язує можливість відкриття провадження у справі про банкрутство в порядку ст. 52 Закону з доведенням обставин відсутності боржника за місцезнаходженням або за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника.

Оскільки, суд апеляційної інстанції наведених обставин та вимог Закону не врахував і перевіряючи законність постанови суду першої інстанції про визнання боржника банкрутом припустився тих же помилок, постанова апеляційного суду, як і постанова суду першої інстанції, підлягає скасуванню із припиненням провадження у справі про банкрутство ТОВ „Енергофорс”.

На підставі наведеного, ст.ст. 1, 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 9 квітня 2008 року та постанову господарського суду міста Києва від 19 грудня 2007 року у справі № 49/226-б скасувати.

Провадження у справі про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю „Енергофорс” припинити.

Головуючий І.Ю. Панова

Судді                                                                        А.О. Заріцька

М.І. Хандурін