ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

10.06.2008

Справа №2-2/4215-2008

За позовом: Кримського республіканського підприємства "Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Сімферополя" ( 95053, АРК, м. Сімферополь, вул. Гурзуфська, 5)

до Державного підприємства "Кримські генеруючі системи" (95493, м. Сімферополь, вул. Монтажна,1)

про стягнення 466 263,06 грн.

Суддя В.І. Толпиго

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача: Міркін А.Л., представник, доруч. у справі.

Від відповідача: Чернега А.С., заст. нач. юр. відділу, доруч. у справі

Суть спору: Позивач звернувся до Господарського суду АР Крим з позовною заявою до відповідача про стягнення 466 263,06 грн., в тому числі основний борг в сумі 448 867,66 грн., інфляція в розмірі 11 055,08 грн., три відсотки річних в розмірі 1 859,82 грн., пеня в розмірі 4480,50грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між Сімферопольським виробничим підприємством водопровідно-каналізаційного господарства, правонаступником якого є Кримське республіканське підприємство "Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Сімферополя" на підставі п. 1.1 нового статуту позивача та Постанови Ради Міністрів Автономної Республіки Крим від 23.11.2005 р. № 540 та Державним підприємством "Кримські генеруючи системи" був укладений договір №141 від 01.11.2006 р. на водопостачання з комунального водопроводу та відведення стоків (водовідведення) до комунальної каналізації. На підставі зазначеного договору відповідачем споживалась вода та скидалися стоки. Однак відповідач не виконав належним чином обов'язки за даним договором щодо оплати отриманих послуг. В результаті чого за відповідачем склалася заборгованість в сумі 448 867,66 грн, яка відповідачем погашена не була, що стало підставою для звернення позивача у суд.

У судовому засіданні 29.5.2008 р. представник позивача надав заяву про зменшення позовних вимог в зв'язку з частковою сплатою основного боргу відповідачем після подання позову та просить суд стягнути 331 367,66 грн. основного боргу, інфляцію в розмірі 11 055,08 грн., три відсотки річних в розмірі 1 859,82 грн., пеню в розмірі 4 480,50 грн., а також долучив до матеріалів справи копії банківських виписок від 15.4.2008 р. на суму 27 500 грн. та 30 000 грн. та від 27.5.2008 р. на суму 60 000 грн., а також копію акту звірки та поштового повідомлення про отримання вказаного акту звірки відповідачем.

Представник відповідача в судовому засіданні 29.5.2008 р. надав клопотання про зупинення провадження по справі до надання висновку комплексної техніко-економічної експертизи по подібній справі № 2-28/17057-2007 за іншим періодом стягнення, яке судом відхилене.

У судовому засіданні була оголошена перерва на 10.6.2008 року. Після перерви судове засідання було продовжене за участю тих же представників сторін.

Представник позивача в судовому засіданні 10.6.2008 р. заявив про зменшення позовних вимог в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляції та просить суд стягнути 331 367,66 грн. основного боргу, інфляцію в розмірі 8 910,73грн., три відсотки річних в розмірі 841,66 грн., пеню в розмірі 4 480,50 грн., а також надав суду нові розрахунки річних та інфляційних.

Представник відповідача в судовому засіданні 10.6.2008 р. надав відзив №526 від 09.6.2008р. на позов, відповідно до якого просить у задоволені позову відмовити, посилаючись на те, що на думку відповідача, укладений між сторонами договір № 141 від 01.11.2006 р. на водопостачання з комунального водопроводу та відведення стоків (водовідведення) до комунальної каналізації містить елементи договору комісії, а тому, як вважає відповідач, згідно ст. 1016 ЦК України він не може відповідати перед позивачем за невиконання третіми особами (населенням) умов договору, укладеного з відповідачем.

Також представником відповідача 10.6.2008р було надане суду клопотання про відкладення розгляду справи згідно якому відповідач підтвердив часткову оплату основного боргу 117 500 грн. за рахунками, які входять до предмету даного спору, визнав залишок основного боргу (з різницею в 1800 грн.), а також просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату в зв'язку з тим, що відповідач підготовив проект договору про проведення взаєморозрахунків згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 540 від 25.04.2008 р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, встановив:

Між позивачем та відповідачем був укладений договір на водопостачання з комунального водопроводу та відведення стоків (водовідведення) до комунальної каналізації №141 від 01.11.2006року, на підставі якого відповідачем проводилось споживання води та скидання стоків.

Згідно з п. 14.1 Договору №141 від 01.11.2006р. даний договір укладений строком по 01.11.2007 року включно, застосовується до відносин позивача та відповідача з дати, вказаної на першій сторінці даного договору (тобто з 01.11.2006р.) та вважається продовженим на один рік, якщо протягом місяця до скінчення строку не надійде заява однієї з сторін про відмову від даного договору, якщо не припинився строк дії індивідуальних питомих норм (розрахунку нормативного водоспоживання) для відповідача і якщо не припинився термін дії паспорту водного господарства.

Отже, згідно змісту вказаного п. 14.1 договору та як вбачається з матеріалів справи, даний договір є продовженим, діючим, в судовому порядку недійсним не визнавався та безпосередньо застосовується до правовідносин сторін.

Відповідно до п. 2.2 договору позивач ("Водоканал") приймає на себе зобов'язання забезпечувати відповідача ("Абонента") питною холодною водою (ГОСТ 2874-82) при наявності води у джерелах і проводити водовідведення, а "Абонент" (відповідач) приймає на себе зобов'язання споживати вказані у цьому договорі послуги в кількості, не більше встановленого ліміту. При цьому "Абонент" приймає на себе зобов'язання своєчасно оплачувати надані йому послуги з водопостачання та водовідведення, належно експлуатувати водопровідні і каналізаційні мережі, які підключені до магістральних мереж "Водоканалу" (позивача), через які "Абоненту" проводиться подача води і проводиться водовідведення, і (або) які знаходяться на балансі "Абонента", прилади та пристрої на них згідно з даним договором, Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, Правилами прийняття стічних вод підприємств в комунальні та відомчі системи каналізації міст і селищ України, Правилами приймання стічних вод підприємств в систему каналізації міста Сімферополя, а також Правилами технічної експлуатації систем водопостачання і водовідведення.

Отже, судом встановлено, що згідно зазначеного у п. 2.2, предметом даного договору є виключно правовідносини сторін (позивача та відповідача) щодо надання послуг водопостачання та водовідведення відповідачу та зобов'язання відповідача, зокрема, своєчасно сплачувати вказані послуги.

Згідно з підпунктом "а" п. 7.1, п. 7.2 договору облік витраченої води та стоків визначається за показниками приладів обліку (водомірів, водолічильників), на об’єктах відповідача встановлені водоміри згідно додатку, які фіксують кількість спожитої ним води та відведених стоків.

Розрахунки за воду здійснюються згідно тарифам в розмірі за 1 м. куб. відпущеної води та за 1 м. куб відведених стоків з урахування ПДВ. Зміна тарифів на послуги водопостачання та водовідведення проводиться відповідно до п. 1.10 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, які затверджені Наказом Держжитлкомунгоспу України № 65 від 01.07.1994 р. (надалі – Правила). (п. 3.3, 4.1 Договору).

В свою чергу згідно п. 1.10 Правил тарифи на користування водою від комунальних водопроводів та приймання стічних вод до комунальної каналізації визначаються згідно з чинним законодавством України без будь-яких додаткових узгоджень з абонентом розмірів цих тарифів та термінів їх введення.

Отже, розмір тарифів, термін їх введення не погоджується з абонентом на підставі п. 1.10 Правил. Саме така позиція висловлена в Постанові Вищого господарського суду України від 18.01.2007 р. у справі № 2-5/2294-2006 (2-5/5180-2005).

До того ж відповідач з тарифами згодний, проти тарифів не заперечував. Нарахування за надані послуги проводилось відповідно до встановлених тарифів.

На оплату спожитих відповідачем послуг з водовідведення та водопостачання за вищевказаним Договором позивач виставив рахунки № 141 від 22.01.2008 р. на суму 128 308,36 грн., № 141 від 20.02.2008 на суму 143 326,27 грн., № 141 від 18.03.2008 р. на суму 177 233,03 грн. Всього було виставлено рахунків відповідачу на суму 448 867,66 грн. На вищевказаних рахунках стоїть підпис з боку абонента (відповідача) про згоду з сумами спожитих послуг та їх обсягом. Зазначені рахунки отримані відповідачем в день їх виписки, що підтверджується відмітками відповідача на даних рахунках про їх отримання у зазначенні дати.

Також на підтвердження обсягів спожитої води та водовідведення складені акти від 15.1.2008р., від 18.2.2008р., від 17.3.2008р., в яких вказано показання водолічільників, якими зафіксовано факт отримання відповідачем послуг.

Згідно п. 4.2.1 договору № 141 від 01.11.2006 р. в редакції Протоколу узгодження розбіжностей до цього договору встановлено, що оплата проводиться шляхом внесення авансового платежу на розрахунковий рахунок водоканалу в розмірі 35% від вартості спожитих послуг за попередній місяць (який був перед звітним). Авансовий платіж вноситься "Абонентом" до 15 числа звітного місяця. Остаточний розрахунок за отримані послуги з водопостачання та водовідведення проводиться протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання "Абонентом" виставленого "Водоканалом" рахунку за спожиті послуги. Звітним місяцем вважається місяць, в якому безпосередньо надавались послуги за даним договором.

Однак, відповідачем оплата за вказаним договором та виставленими рахунками належним чином не проводилась.

Сам відповідач у власному клопотанні № 527 від 09.06.2008 р. визнав основний боргу за послуги спожиті з 17.12.2007 р. - по 17.03.2008 р. перед позивачем в сумі 329 567,66 грн. (тобто на 1800 грн. менше ніж уточнив позивач). Різницю в розмірі 1800 грн. відповідач не визнав, мотивуючи це тим, що згідно п. 6.5.9 договору в редакції Протоколу узгодження розбіжностей при перерахуванні відповідачем 60 000 грн. і більше на місяць позивач повинен сплатити йому 3 % за перерахування грошових коштів.

Проте погодитися зі зменшенням основного боргу ще на 1800 грн. не можна, оскільки відповідно до ст. 33 ГПК України та ст. 601 ЦК України відповідач з позивачем заліку на суму 1800 грн. згідно п. 6.5.9 договору не проводив, будь-якого листа про залік зустрічних однорідних вимог на суму 1800 грн. та доказів його направленя позивачу та отримання позивачем відповідач не надав. Тому на дату цього судового засідання правових підстав зменшувати суму основного боргу на 1800 грн. немає.

Також на підтвердження прийнятих на себе зобов'язань (визнання боргу) за вищезазначеним договором № 141 від 01.11.2006 року на водопостачання та водовідведення, після подання позову, відповідачем сплачено 15.04.2008 р. 30 000 грн. з чітким призначенням платежу «за рахунком № 141 від 22.01.2008 р.» та 27 500 грн. з призначенням платежу «за рахунком №141 от 20.02.2008 р", а також 27.05.2008 р. 60 000 грн. з призначенням платежу «за рахунком № 141 від 18.03.2008 р.». Всі вказані рахунки входять до предмету даного спору. Загалом відповідачем сплачено 117 500 грн. на часткове погашення основного боргу за даними рахунками.

Факт часткової оплати заборгованості в сумі 117 500 грн. підтверджується самим відповідачем у власному клопотанні № 527 від 09.06.2008 р. з посиланням на конкретні платіжні доручення.

Тому в частині стягнення 117 500 грн. основного боргу провадження у справі підлягає припиненню за п. 1-1 ст. 80 ГПК України в зв'язку з відсутністю предмету спору.

В зв'язку з цим сума основного боргу відповідача станом на 10.6.2008 року з урахуванням часткової оплати після звернення позивача з позовом складає 331 367,66 грн.

Статтею 509 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року, що діє з 01.01.2004 року (надалі - ЦК України) визначено поняття зобов'язання та підстави його виникнення. Зобов'язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів.

Відповідно до ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлені строки відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Зобов’язання припиняється, зокрема, виконанням проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Посилання відповідача у відзиві на те, що, на його думку, зазначений договір № 141 від 01.11.2006 р. на водопостачання та водовідведення є змішаним та містить елементи договору комісії (фактично ніби - то є договором комісії), а тому відповідач не може нести відповідальність за невиконання умов договору (своєчасну оплату) третіми особами (населення селища ГРЕС), а також, що фактично безпосередніми споживачами послуг водопостачання та водовідведення за вказаним договором є населення селищу ГРЕС є неспроможними та не приймаються судом до уваги, виходячи з наступного.

Згідно ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів (угод) від свого імені, але за рахунок комітента.

В договорі № 141 від 01.11.2006 р. на водопостачання з комунального водопроводу і відведення стоків (водовідведення) в комунальну каналізацію не міститься жодної умови відносно того, що КРП «ВПВКГ м. Сімферополя» дає ДП «Кримські генеруючі системи» будь-яке доручення на укладення яких-то правочинів (угод) з третіми особами за рахунок КРП «ВПВКГ м. Сімферополя». Отже відсутні істотні умови договору комісії, передбачені законом. Навпаки, предмет вказаного договору на водопостачання та водовідведення (п. 2.2), як зазначено вище, передбачає, що одна сторона – КРП «ВПВКГ м. Сімферополя» («Водоканал») приймає на себе зобов'язання забезпечувати другу сторону – ДП «Кримські генеруючи системи» («Абонента») питною холодною водою і проводити водовідведення, а відповідач (абонент) приймає на себе зобов'язання своєчасно сплачувати надані йому послуги з водопостачання та водовідведення.

Також згідно до протоколу узгодження розбіжностей, підписаного сторонами, була відхилена редакція п. 6.5.9 відповідача щодо перерахування саме комісійної винагороди в розмірі 3% від перерахованої суми за збирання грошових коштів і підписана узгоджена редакція п. 6.5.9. Згідно узгодженої сторонами редакції п. 6.5.9 (остання крайня колонка Протоколу узгодження розбіжностей) закріплено, що в разі перерахування відповідачем грошових коштів в якості оплати за цим договором в розмірі 50 000 грн. на місяць, позивач виплачує відповідачу 3 % від фактично отриманої суми на свій поточний рахунок. Але в узгодженій сторонами редакції п. 6.5.9 договору не передбачено того, що позивач дає відповідачеві будь-яке доручення на укладення будь-яких правочинів від свого імені за рахунок позивача. Отже розцінювати цю умову (погоджену редакцію п. 6.5.9 договору), як умову договору комісії не можна, оскільки вона передбачених ст. 1016 ЦК України обов'язкових умов договору комісії не містить.

Винагорода за перерахування грошових коштів згідно п. 6.5.9 Договору № 141 на водопостачання з комунального водопроводу і відведення стоків (водовідведення) в комунальну каналізацію від 01.11.2006 р. (надалі - договір) в погодженій редакції Протоколу узгодження розбіжностей не є комісійною винагородою і не визначається в якості саме комісійної винагороди в даному договорі. Тобто це лише захід стимулювання відповідача платити і не більше того.

Отже вищезазначений договір на водопостачання та водовідведення не є договором комісії згідно ст. 1011 ЦК України, а є договором на надання послуг водопостачання та водовідведення згідно ст. 901 ЦК України, оскільки послуга з відчищання, транспортування води по мережам позивача до мереж відповідача, а також приймання стоків до каналізаційних мереж позивача споживається в процесі їх надання.

Також згідно ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України «Істотні умови господарського договору» встановлюється, що при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Отже така умова, як предмет договору є істотною умовою будь якого господарського договору.

Згідно з ч. 4 ст. 180 Господарського кодексу України умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

Як вказано вище, предмет вищевказаного договору на водопостачання та водовідведення (розділ 2) не містить умов щодо доручення водоканалом ДП «Кримські генеруючі системи» укладати які-небудь правочини з третьома особами, а містить умови надання послуг з водопостачання та водовідведення.

Згідно ч. 2 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Отже, в вищеназваному договорі на водопостачання та водовідведення немає істотних умов договору комісії, передбачених ст. 1011 ЦК України (дорученння позивача відповідачеві укладати будь-які правочини з третіми особами від імені відповідача та за рахунок позивача), ч. 3 ст. 180 ГК України (немає в предметі договору умов договору комісії), а тому він не є укладеним в якості договору комісії, а тому не є змішаним договором.

Також, як вбачається з матеріалів справи сторонами вищевказаного договору (п. 1.1) на водопостачання та водовідведження є виключно дві юридичних особи – суб'єкти господарської діяльності: КРП «ВПВКГ м. Сімферополя», що є правонаступником Сімферопольського ВПВКГ («Водоканал» - позивач у цій справі) і ДП «Кримські генеруючі системи» («Абонент» - відповідач у цій справі). Ніяких інших суб'єктів (громадян, населення) в якості сторін цього договору не існує, він такими особами не підписаний. Відповідач лише споживає воду для власних потреб своїх адміністраивних, виоробничих будівель та територій (господарсько-побутові потреби) та для потреб для подальшого надання послуг водопостачання та водовідведення населеню на території селища ГРЕС.

Також згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є угода двох або більше сторін, що направлена на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Також згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочини (в тому числі двосторонні правочини - договори) вважаються вчиненими у письмовій формі, якщо вони підписані їх сторонами. Правочин, що вчиняється юридичною особою , підписується особою, уповноваженою на це установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, і засвідчується печаткою.

До того ж згідно ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Окрім того, згідно ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Отже з вищенаведених норм чітко вбачається, що будь-який договір (як в формі єдиного документу, так і укладений шляхом обміну листами) це завжди угода між конкретними сторонами такого договору , яка підписується цими сторонами (два підписи), коли єдиний документ, а також підписується сторонами (два підписи на двох документах – оферта, акцепт), а для юридичних осіб (як господарюючих суб'єктів, так і не господарюючих) ще додатково посвідчений печатками сторін.

Як вказано вище в договорі на водопостачання та водовідведення № 141 від 01.11.2006 р. немає жодних інших підписів та/або печаток інших осіб, крім підписів та печаток безпосередніх сторін цього договору: позивача і відповідача у цій справі.

Згіно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Проте відповідач порушує зазначену норму, не виконує належним чином умови вказаного договору, зокрема по своєчасній сплаті за послуги водопостачання та водовідведення.

Таким чином, у частині стягнення основного боргу в розмірі 331 367,66 грн. за Договором на водопостачання з комунального водопроводу та відведення стоків (водовідведення) до комунальної каналізації № 141 від 01.11.2006 р. позов обґрунтований, підтверджується матеріалами справи та підлягає задоволенню.

Окрім вимоги про стягнення основного боргу позивачем також заявлена вимога про стягнення пені в розмірі 4 480,50 грн., яка підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Згідно пп.4.2.1, 11.1.1 договору в редакції Протоколу узгодження розбіжностей остаточний розрахунок за послуги водопостачання та водовідведення здійснюється відповідачем в триденний строк з моменту отримання рахунку на оплату спожитих послуг. Після спливу зазначеного строку відповідачеві нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діяла в період прострочення, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення до повного погашення заборгованості.

Розмір пені в сумі 4 480,50 грн. нарахований позивачем відповідно до вказаних пунктів договору, не перевищує передбаченого Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” максимального розміру пені та нарахування її проведено з дотриманням шестимісячного строку передбаченого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а тому вона підлягає стягненню з відповідача.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення інфляційних та річних.

Позивач, у судове засідання, що відбулося 10.6.2008р., надав нові розрахунки річних та інфляційних .відповідно до яких зменшує розмір річних та інфляції та просить суд стягнути з відповідача річні у розмірі 841,66 грн та інфляційні у розмірі 8 910,73грн, у цей частині позов обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не передбачений договором або законом.

У частині стягнення річних у розмірі 1018,16грн та інфляційних у розмірі 2144,35 грн, суд вважає за необхідне у позові відмовити у зв’язку із тим, що ця сума помилково нарахована позивачем, що підтверджується його новим розрахунком, тащо відображено у протоколі судового засідання за 10.6.2008р.

Відносно клопотання відповідача щодо відкладення розгляду справи в зв'язку з тим що 25.04.2008 р. було прийнято Постанову Кабінету Міністрів України № 440 "Про затвердження порядку перерахування у 2008 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості в різниці тарифів на теплову енергію, послуги водопостачання і водовіждведення, які вироблялись, транспортувались і постачались населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з водопостачання та водовідведення тарифам, затвердженим органами державної влади чи органами місцевого самоврядування"(надалі - Порядок), а тому відповідач підготував договір про організацію взаємозаліку і чекає відповіді з боку позивача та погодження з боку Мінтопенерго України, то суд відхиляє його, керуючись наступним.

Згідно ст. 54 Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та провнесення змін до деяких законодавчих актів України" та п. 1 зазначеного Порядку ці акти регламентують питання щодо перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах, зокрема, на послуги з водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися і постачалися населенню, яка (заборгованість) виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості, зокрема послуг з водопостачання та водовідведення тарифам, затвердженим (погодженим) органами державної влади чи органами місцевого самоврядування (далі – заборгованість з різниці в тарифах), за рахунок надходжень від погашення податкової заборгованості надавачів, виробників, виконавців послуг, інших підприємств або їх кредиторів – учасників розрахунків до державного бюджету та додаткових податкових зобов'язань, які виникають у результаті виконання ст. 54 Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Отже, згідно змісту вказаних норм зазначені акти регулюють публічні (фінансові) відносини відповідних суб'єктів щодо отримання субвенцій з державного бюджету до місцевого з наступним погашенням за рахунок цих субвенцій заборгованості з різниці в тарифах.

Тобто вказані актами закріплено наступне: по-перше для відповідного підприємства надавача послуг (в т.ч. водопостачання та водовідведення) тарифи на ці послуги повинні бути затвердженими нижчими від їх фактичної вартості; по-друге повинна бути наявність заборгованості з різниці в тарифах; по-третє погашення цієї заборгованості здійснюється за рахунок надходжень від погашення податкової заборгованості самих надавачів цих послуг та додаткових податкових зобов'язань, які виникають на підставі ст. 54 "Закону "Про державний бюджет на 2008 рік".

Окрім, того, якщо відповідний суб'єкт дає згоду на участь в таких розрахунках, то підставою для проведення розрахунків є договір про організацію взаєморозрахунків, форму якого затверджує Державне казначейство за погодженням з ДПА, Мінпаливенерго, Мінжитлкомунгоспом і Мінфіном.

Проте, всі зазначені обставини не відносяться до предмету спору у цій справі. Надання чи не надання відповідної субвенції з державного бюджету до місцевого бюджету, наявність чи відсутність різниці між фактичною вартістю послуг з водопостачання та водовідведення та їх затвердженим (погодженим) розміром, надання чи ненадання позивачем згоди на участь в таких розрахунках, укладення чи не укладення в майбутньому відповдного договору це певна процедура в рамках фінансових (бюджетних) правовідносин, які жодним чином не стосуються господарських (цивільних) правовідносин щодо стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення у цій справі, коли існує діючий договір на водопостачання та водовідведення, є несплачені рахунки у встановлений термін, порушені господарські зобов'язання зі сплати за надані послуги та приписи ст. ст. 525, 526,530 ЦК України. Сторони не позбавляються права при наявності взаємного бажання та згоди провести відповідні розрахунки в майбутньому.

До того ж згідно п. 1.2 вказаного Порядку перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах здійснюється на умовах, визначених цим Порядком, на суму заборгованості, що утворилася у період з 01.01.2000 р. по 01.01.2008 р. Тобто цей Порядок не регулює питання взаєморозрахунків та надання певних субвенцій щодо заборгованості, яка утворилася після 01.01.2008 р.

До предмету цього спору входять рахунки № 141 від 22.01.2008 р., № 141 від 20.02.2008 р., № 141 від 17.03.2008 р. остаточний розрахунок за якими (граничні строки сплати яких) настали відповідно до п. 4.2.1 договору 26.01.2008 р., 24.02.2008 р., 21.03.2008 р., тобто задовго пізніше після 01.01.2008 р., а тому навіть якщо і є якась різниця в тарифах за період цих рахунків, то вона не може відшкодовуватися на підставі вказаного Порядку, оскільки він питання такої заборгованості не регулює.

З вищенаведених підстав у клопотанні відповідача про відкладення розгляду справи має бути відмовлено.

Оскільки позивач зменшив суму вимог щодо стягнення інфляції та трьох відсотків річних, то відповідно державне мито на суму такого зменшення та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача згідно ст. 49 ГПК України та абзацу 2 підпункту 4.2 п. 4 Розяснень Вищого арбітражного суду України №02-5/78 від 04.03.1998 року (із змінами внесеними рекомендаціями Вищого господарського суду України № 04-5/103 від 31.05.2007 року).

В іншій частині витрати по оплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача згідно з ст. 49 ГПК України, оскільки сума боргу у розмірі 117 500грн була сплачена відповідачем у період з 15.4.2008р по 27.5.2008р.,тобто після звернення позивача з позовом до суду, тому що відповідно до штампу на конверті позивач звернувся з позовом до суду 31.3.2008р

За згодою представників сторін в судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 16.6.2008 р.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49,77,п.1-1ст.80,ст..ст.82,84,85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Державного підприємства "Кримські генеруючі системи" (п/р 3131 в КРУ "Промінвестбанк", МФО 324430, ) на користь Кримського республіканського підприємства "Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Сімферополя" (п/р в КРД ВАТ "Райффайзен банк "Аваль", МФО 324021, ) 331 367,66 грн. основного боргу, 8 910,73грн інфляції, 841,66 грн. трьох відсотків річних, 4 480,50 грн. пені, 4631,00 грн. державного мита та 117,20 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу .

3.          В частині стягнення 117 500 грн. основного боргу провадження у справі припинити в зв'язку з відсутністю предмету спору.

4.          У частині стягнення 1018,16грн. річних та 2144,35 грн. інфляційних відмовити.

5.          Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Толпиго В.І.