ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25.04.08

Справа №АС17/195-08.

За позовом: Державної
податкової інспекції в м. Суми      до
відповідачів: 1) Приватного підприємства «Агровіт»;

2) Приватного
підприємця ОСОБА_1

про визнання правочинів та господарських
зобов'язань недійсними.

Суддя Коваленко О.В.

Представники:

Від позивача        не з'явився.

Від відповідачів: 1) не з'явився.

2) ОСОБА_2

У засіданні брали участь
секретар судового засідання Котенко Н.М.

СУТЬ СПОРУ: Позивач
просить суд визнати недійсними відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України усні угоди
на постачання товарно-матеріальних цінностей, укладені між відповідачами, на
загальну суму 17 992 грн. 80 коп. з моменту вчинення; визнати недійсними відповідно
до ст. 207 ГК України господарські зобов'язання між відповідачами на загальну
суму 17 992 грн. 80 коп. з моменту вчинення; стягнути з приватного підприємства
«Агровіт» в доход держави кошти в розмірі 17 992 грн. 80 коп., одержані за
оспорюваними господарськими зобов'язаннями
відповідно до вимог ст. 208 ГК України; стягнути з приватного підприємця
ОСОБА_1в доход держави кошти в розмірі 17 992 грн. 80 коп., одержані за
оспорюваними господарськими зобов'язаннями.

Позивач подав суду
клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю прибуття
представників в судове засідання.

Суд вважає клопотання
позивача необґрунтованим і таким, що задоволенню не підлягає, оскільки ним не
подано доказів наявності поважних причин неможливості забезпечення явки в
судове засіданні його представника, тому відповідно до вимог ст. 128 КАС
України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Перший відповідач в
судове засідання не з'явився, письмового відзиву на позов не подав, про час та
місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому відповідно до вимог ст.
128 КАС України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Другий відповідач в
письмовому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на
те, що правочини, вчинені 03.12.2004 р. та 24.05.2005 р., виявлені під час
проведення оперативно-слідчих дій та проведення досудового слідства управлінням
податкової міліції ДПА у Сумській області щодо діяльності ПП «Агро світ», а
тому строки встановлені статтею 250 ГК України на момент звернення ДПІ в м.
Суми з позовом до нього вже минули.

Розглянувши матеріали
справи, заслухавши пояснення представника другого відповідача, суд встановив:

Як вбачається з
матеріалів справи Приватне підприємство «Агровіт» зареєстроване Відділом державної
реєстрації суб'єктів підприємницької діяльності Сумської міської ради
17.09.2002 р., про що зроблено запис в журналі обліку реєстраційних справ за
№7451, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію
(перереєстрацію) суб'єкта підприємницької діяльності-юридичної особи).

Підприємство взято на
облік платника податків в ДПІ в м. Суми 17.09.2002 р. за №28/35007.

Судом встановлено, що між
ПП «Агровіт» та приватним підприємцемОСОБА_1. була укладена усна угода на
постачання товарно-матеріальних цінностей.

Згідно даної домовленості
у зв'язку з передачею товарно-матеріальних цінностей були виписані податкові
накладні від 03.12.2004 р. №03/12 на загальну суму 6 456 грн. 00 коп., в т.ч.
ПДВ- 1 076 грн. 00 коп. та від 24.05.2005 р. №24-05 на загальну суму 11 536
грн. 80 коп., в т.ч. ПДВ-1 922 грн. 80 коп. та первинні бухгалтерські
документи: рахунокНОМЕР_1 від 02.12.2004 р. та накладна №03/12 від 03.12.2004
р., рахунок від 23-05/3 від 23.05.2005 р. та накладна №24-05 від 24.05.2005
року.

На виконання усного
договору ППОСОБА_1  платіжними
дорученнями №80 від 28.12.2004 р. та №43 від 24.05.2005 р. перерахував ПП
«Агровіт» відповідно 6 456 грн. 00 коп. та 11 536 грн. 80 коп.

Постановою Ковпаківського
районного суду м. Суми від 02.10.2007 р. по справі №2-А-235/07 р. за позовом
Державної податкової інспекції м. Суми до ОСОБА_3, треті особи - Приватне
підприємство «Агровіт», ОСОБА_4, про визнання недійсними реєстраційних
документів підприємства, позов задоволено: визнано недійсними Статут Приватного
підприємства «Агровіт», Свідоцтво про державну реєстрацію (перереєстрацію)
суб'єкта підприємницької діяльності -юридичної особи №7451 від 17.09.2002 р.
Приватного підприємства «Агровіт», Свідоцтво про реєстрацію платника податку на
додану вартість Приватного підприємства «Агровіт», а також всі
фінансово-господарські документи, документи бухгалтерського та податкового
обліку ПП «Агровіт» з 11.05.2004 р.

Крім того, в зазначеній
постанові судом встановлено, що вбачається, що засновником ПП «Агровіт»
єОСОБА_3, який з моменту реєстрації та по 20.01.2003 р. виконував обов'язки
директора даного товариства, про що свідчить рішення засновника №1. Відповідно
до рішення засновника №2 ОСОБА_3 звільнив себе з посади директора у зв'язку з
частково припиненою діяльністю ПП «Агровіт». Рішенням № б/н від 11.05.2004 р.
директором ПП «Агровіт» призначено ОСОБА_4. Крім того, встановлено, що в травні
місяці 2004 р. ОСОБА_5, який на той час фактично виконував обов'язки директора
ПП «Агровіт», запропонувавОСОБА_4 стати директором цього підприємства і на що
останній погодився та планував в наступному, за умови отримання кредиту  у банку, стати його засновником. Всі угоди
від імені ПП «Агровіт» укладались особистоОСОБА_5., аОСОБА_4 лише підписував бухгалтерські,
податкові та інші фінансові документи, ставив на них печатку. З листопада 2004
р. по грудень 2005 р.ОСОБА_4 фактично діяльністю підприємства не займався, а
тільки підписував надані йому документи, знімав гроші з банківського рахунку та
передавав кошти ОСОБА_6. та який завіряв про законність здійснюваних фінансових
операцій. Хто займався поставкою товарів ОСОБА_4 не знав. При відвантаженні та
транспортуванні товарів присутній не був, а лише виписував довіреності на своє
ім'я і передававОСОБА_5., не заповнював первинні документи, оскільки не знав
який товар купується і продається, не цікавився які документи підписував, не
знав суті договорів. За цеОСОБА_4 щоп'ятниці отримував відОСОБА_6 грошову
винагороду, а всього на місяць 1 000 -1 200 грн. Крім того,ОСОБА_4 на прохання
бухгалтера ставив печатку та свій підпис на пустих аркушах паперу ПП «Агровіт»,
а іноді розписувався на пустих довіреностях. Також він особисто договори на
придбання товарно-матеріальних цінностей від інших суб'єктів господарської
діяльності не укладав, а діяв по прямій вказівці інших осіб.

Таким чином,ОСОБА_4 до
діяльності ПП «Агровіт» ніякого відношення не мав, а лише за винагороду
виконував роль підставного директора ПП «Агровіт» , а отже підприємницька
діяльність ПП «Агровіт» є протиправною та суперечить інтересам держави і
суспільства, а його реєстрація дає можливість займатись фіктивним
підприємництвом та одержувати неконтрольовані державою доходи.

Дана постанова набрала
чинності  та в апеляційній інстанції не
оскаржувалась.

Відповідно до ч.1 ст. 72
КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, судом
встановлено, що на момент укладення оспорюваної угоди її сторона - ПП «Агровіт»
не мала необхідного обсягу  цивільної
дієздатності.

Відповідно ст. 207 ГК
України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам  закону, або вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із
сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним
повністю або в частині.

З огляду на
вищезазначене, позовні вимоги в частині визнання недійсними усних угод на
постачання товарно-матеріальних цінностей, укладених між відповідачами, на
загальну суму 17 992 грн. 80 коп. з моменту вчинення, а також визнання
недійсними господарських зобов'язань між відповідачами на загальну суму 17 992
грн. 80 коп. з моменту вчинення підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог,
щодо застосування наслідків визнання господарського зобов'язання недійсним,
передбачених ст. 208 Господарського кодексу України, вимоги позивача не
підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Положення ст. ст. 207 та
208 Господарського кодексу України застосовуються з урахуванням того, що
правочин, який вчинено з метою, завідомо суперечною інтересам держави і
суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з
ч. 1 ст. 203, ч 2 ст. 215 Цивільного кодексу України є нікчемним і визнання
такого правочину недійсним судом не вимагається. При цьому органи державної
податкової служби можуть на підставі п. 11 ст. 10 Закону України “Про державну
податкову службу в Україні” звертатись до суду з позовом про стягнення в доход
держави коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність.

За вчинення правочину з
метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства застосовуються
санкції, встановлені ст. 208 Господарського кодексу України. Однак вказані санкції
не можуть застосовуватись як сам факт несплати податків, зборів та інших
обов'язкових платежів однією із сторін договору. Отже, правопорушенням є
несплата податків, а не вчинення правочину. Для застосування санкцій,
передбачених ст. 208 Господарського кодексу України необхідним є наявність
умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства.

Оскільки санкції,
передбачені ч.1 ст. 208 ГК України, є конфіскаційними, стягуються за рішенням
суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності,
то такі санкції не є цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими як
такі, що відповідають визначенню ч. 1 ст. 238 ГК України. З огляду на це такі
санкції можуть застосовуватися лише протягом строків, встановлених ст. 250 ГК
України.

Згідно ст. 250 ГК України
адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше
як через один рік з дня порушення цим суб'єктом вставлених законодавчими актами
правил здійснення господарської діяльності.

З моменту порушення ПП
«Агровіт» вставлених законодавчими актами правил здійснення господарської
діяльності пройшло більше року, отже вимоги щодо застосування ст. 208 ГК
України взагалі заявлені за межами встановленого строку давності.

Враховуючи все викладене,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з приватного
підприємства «Агровіт» в доход держави кошти в розмірі 17 992 грн. 80 коп.,
одержаних за оспорюваними господарськими зобов'язаннями  відповідно до вимог ст. 208 ГК України, а
також стягнення з приватного підприємця ОСОБА_1в доход держави кошти в розмірі
17 992 грн. 80 коп., одержаних за оспорюваними господарськими зобов'язаннями є
неправомірними, необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 158-163
Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Визнати недійсними усні угоди на
постачання товарно-матеріальних цінностей, укладені між Приватним підприємством
«Агровіт» (АДРЕСА_1кодНОМЕР_1) і Приватним підприємцем ОСОБА_1АДРЕСА_2 код
НОМЕР_2) на загальну суму 17 992 грн. 80 коп. з моменту вчинення.

3.          Визнати недійсними господарські зобов'язання
між Приватним підприємством «Агровіт» (АДРЕСА_1кодНОМЕР_1) і Приватним
підприємцем ОСОБА_1АДРЕСА_2 код НОМЕР_2) на загальну суму 17 992 грн. 80 коп. з
моменту вчинення.

4.          В іншій частині в позові відмовити.

Заява про апеляційне
оскарження постанови  суду першої
інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна
скарга   на постанову суду першої
інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

Суддя                                        О.В. КОВАЛЕНКО