КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2008                                                                                           № 32/26

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Зеленіна В.О.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -

від відповідача -

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Вик Оил"

на рішення Господарського суду м.Києва від 11.06.2008

у справі № 32/26

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Вик Оил"

до                                                   Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач"

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз-Інвест"

третя особа позивача

третя особа відповідача

про                                                  визнання недійсним договору № ЦХП-14-00308-01 та зобов"язання виконувати умови договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 11.06.2008 у задоволені позовних вимог ТОВ „Вик Оил” до ДП матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України „Укрзалізничпостач”, ТОВ „Нафтогаз – інвест” про визнання недійсним договору № ЦХП – 14-00308-01 та зобов’язання виконувати умови договору відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати, посилаючись на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права.

Представник відповідача 1 в судове засідання не з’явився та не повідомив суд про причини його неявки.

Колегія суддів керуючись ст. 75 ГПК України суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні проти вимог, викладених у апеляційній скарзі заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Розглянувши справу за правилами розділу XII Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення, в зв’язку з наступних підстав.

Як встановлено матеріалами справи, на підставі рішення Тендерного комітету Укрзалізниці з питань закупівлі матеріально-технічних ресурсів № п/10 від 03.01.2007р. між Державною адміністрацією залізничного транспорту України Укрзалізниця, ТОВ „Вик Оил” та Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України „Укрзалізничпостач” 23.01.2007р. укладено договір № 012/07-ЦЮ, відповідно до мов якого на підставі проведених Державною адміністрацією залізничного транспорту України Укрзалізниця торгів позивач зобов'язався поставити, а відповідач-1 прийняти та оплатити дизельне паливо марки Л-0,2-62 (п. 1.1 Договору).

Згідно п. 11.2 Договору даний договір вступає в дію з моменту його підписання та діє до 31.12.2007.

У грудні 2007 року між Державною адміністрацією залізничного транспорту України Укрзалізниця, ТОВ „Вик Оил” та Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України „Укрзалізничпостач” укладено додаткові угоди № 33 та № 34 до Договору № 012/07-ЦЮ від 23 січня 2007 року, яким продовжено дію Договору № 012/07-ЦЮ до 31.01.2008 та включено до Договору № 012/07-ЦЮ специфікацію № 33 та № 34.

11.01.2008 р. між ТОВ „Нафтогаз-інвест” та Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України „Укрзалізничпостач” укладено Договір № ЦХП-14-00308-01 на поставку ТОВ „Нафтогаз-інвест” протягом січня 2008 року дизельного палива марки Л-0,2-62 ДП „Укрзалізничпостач” та підписано відповідну специфікацію до цього Договору.

В період, в який були укладені правочини, які є предметом позову (а саме грудень 2007р – січень 2008р.) процедура закупівлі регулювалася Законом України „Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти” № 1490-Ш із змінами і доповненнями.

Згідно абзацу 2 ч. 2 ст. 34 Закону України „Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти” дія договору про закупівлю може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі в наступному бюджетному періоді, на суму коштів не більше 15 відсотків вартості договору, укладеного в попередній бюджетний період, що не перевищує відповідного призначення в попередньому бюджетному періоді.

У разі якщо предметом закупівлі є продукція харчової промисловості, лікарські засоби і вироби медичного призначення, пальне, послуги з організації гарячого харчування, транспортні послуги, послуги з ремонту, а також сировина, матеріали, комплектуючі вироби, необхідні підприємствам для виробництва товарів, замовник на період проведення процедури закупівлі має право для поточних потреб здійснити закупівлю необхідного предмета закупівлі без застосування процедур закупівлі, передбачених цим Законом, на суму коштів, яка не перевищує 10 відсотків загальної очікуваної вартості предмета закупівлі, про що протягом трьох робочих днів повідомляє Антимонопольний комітет України, Міжвідомчу комісію з питань державних закупівель та Тендерну палату України. Положення, передбачені абзацом першим цієї частини, не застосовуються при проведенні замовником наступної процедури закупівлі щодо такого самого предмета закупівлі (ч. 5 ст. 2 Закону України „Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти”).

Відповідно до ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Під недійсним правочином розуміють дії фізичних і юридичних осіб, які хоч і спрямовані на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, але не створюють цих наслідків, внаслідок невідповідності вчинених дій вимогам закону.

Частиною 1 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5 ст.203 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, всі умови договору № ЦХП-14-00308-01 від 11.01.2008, які є необхідною умовою дійсності правочину, були погоджені між Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України „Укрзалізничпостач” та Товариством з обмеженою відповідальністю „Нафтогаз-Інвест”, про що свідчить факт підписання цього договору сторонами.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно відповідності змісту договору № ЦХП-14-00308-01 від 11.01.2008 на постачання дизельного палива марки Л-0,2-62, укладеного між ТОВ „Нафтогаз-Інвест” та ДП „Укрзалізничпостач”, вимогам законодавства, яке було чинним на момент його укладання.

Також колегія суддів звертає увагу позивача на той факт, що відповідно до умов договору № 012/07-ЦЮ від 23.01.2007, додаткової угоди № 34 та специфікації № 33 сторонами визначено граничну кількість та вартість товару (дизельного палива марки Л-0,2-62), яку сторони лише планують поставити (придбати) у січні 2008 року, але при цьому а ні договір № 012/07-ЦЮ, а ні додаткова угода № 34, а ні специфікація № 33 не містять в собі даних про точну (погоджену сторонами) кількість товару, які б свідчили про волевиявлення сторін придбати (поставити) саме цю кількість товару.

Крім того, позивач відповідно до умов договору № 012/07-ЦЮ, додаткової угоди № 34 та специфікації № 33 висловив лише свою готовність поставити відповідачу-1 дизельне паливо марки Л-0,2-62 у кількості, вказаній у специфікації № 33, а фактичний об'єм поставки дизельного палива залежить лише від волевиявлення відповідача-1, а саме від кількості дизельного палива, яке вказане в рознарядці відповідача-1.

Таким чином, підстави для зобов'язання відповідача-1 виконувати умови додаткової угоди № 33, 34 до договору № 012/07-ЦЮ від 23.01.2007 на постачання дизельного палива марки Л-0,2-62, укладеного між ТОВ „Вик Оил” і ДП „Укрзалізничпостач”, відсутні, оскільки сторонами не погоджено чітку кількість дизельного палива, що підлягає поставці, а направлення позивачу рознарядки із чіткою кількістю товару є правом відповідача-1, яке залежить від потреб відповідача-1, та не є обов'язком, визначеним договором.

За таких обставин, апеляційний господарський суд вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, щодо відмови в задоволені позову, а посилання апелянта на те, що судом першої інстанції порушення норми матеріального права, апеляційний господарський суд вважає безпідставними та такими, що не відповідають дійсності.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 102, 103 – 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення господарського суду м. Києва від 11.06.2008 у справі № 32/26 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Вик Оил”- без задоволення.

2.          Матеріали справи № 32/26 повернути господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді

29.09.08 (відправлено)