ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2008 р.

№
4/98

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів

Панової
І.Ю., Заріцької А.О., Продаєвич Л.В.

розглянувши

касаційну
скаргу

Державної
податкової інспекції у Франківському районі м. Львова

на
ухвалу  та постанову господарського суду
Львівської області від          27
листопада 2007 року Львівського апеляційного господарського суду від 11
лютого 2008 року

у
справі

№
4/98

за
заявою

товариства
з обмеженою відповідальністю "Алекс Аудит"

до дочірнього підприємства
"Карпатбуд" корпорації будівельних матеріалів "Карпатбуд"

про

порушення
справи про банкрутство

арбітражний
керуючий

ОСОБА_1

за участю
представників сторін: не
зявилися

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою
господарського суду Львівської області від 27 листопада 2007 року у справі №
4/98 (суддя Гриців В.М.) про банкрутство ДП "Карпатбуд" корпорації
будівельних матеріалів "Карпатбуд" (далі - ДП "Карпатбуд")
відмовлено ДПІ у Франківському районі м. Львова у визнанні кредиторських вимог
до боржника на суму 6 782 338, 00 грн.

Постановою
Львівського апеляційного господарського суду від             11 лютого 2008 року у праві № 4/98
(судді: Мирутенко О.Л. - головуючий, Гнатюк Г.М., Кравчук Н.М.) ухвалу
господарського суду Львівської області від 27 листопада 2007 року залишено без
змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В
обґрунтування постанови суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду
першої інстанції і вказав, що ДПІ у Франківському районі м. Львова не може бути
визнано кредитором боржника оскільки його вимоги не підтверджені належними
виконавчими чи розрахунковими документами, тобто не є безспірними у розумінні
ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (далі -Закон).

Не
погоджуючись з вказаними судовими актами ДПІ у Франківському районі м. Львова
звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій
просить їх скасувати, визнати ДПІ у Франківському районі м. Львова кредитором
боржника на заявлену суму вимог, справу передати до господарського суду
Львівської області для розгляду.

Касаційна
скарга мотивована порушенням з боку судів попередніх інстанцій ст. 14 Закону
України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом".

Колегія
суддів Вищого господарського суду України, обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність
застосування судами  першої та
апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, Закону
України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом” дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

16
червня 2007 року за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Алекс
Аудит" господарським судом Львівської області було порушено провадження у
справі про банкрутство ДП "Карпатбуд", оголошення про це було
опубліковане у  газеті "Урядовий
кур'єр"  20 вересня 2007 року.

Як
вбачається з матеріалів справи, ДПІ у Франківському районі          м. Львова було проведено комплексну
документальну перевірку дотримання вимог ДП "Карпатбуд" корпорації
будівельних матеріалів "Карпатбуд" податкового та валютного
законодавства за період з 1 жовтня 2002 року по 30 червня 2004 року.

Судами
встановлено, що за результатами перевірки звітності боржника ДПІ у
Франківському районі м. Львова було оформлено акт перевірки від              20 грудня 2005 року №
333/23-0/30918694 і винесено податкове повідомлення-рішення від 9 червня 2006
року № 12740/10/23-0/30918694/2, яким визначено суму податкового зобов'язання з
податку на прибуток в розмірі 912 120, 00 грн. (основний платіж -456 060, 00
грн., штрафна санкція -456 060, 00 грн.), та податкове повідомлення-рішення №
12739/10/23-0/30918694/2 за платежем з податку на додану вартість у
розмірі                          310 253,
00 грн., де 206 835, 00 грн. основний платіж, 103 418, 00 грн. штраф, а також
винесено рішення про застосування штрафних санкцій за порушення порядку ведення
касових операцій у національній валюті України від 29 березня 2006 року №
6254/10/23-0/30918694 у розмірі                             5 559 905, 00 грн.

19 жовтня 2007 року ДПІ у Франківському
районі м. Львова звернулася до
господарського суду Львівської області із заявою про визнання її
кредитором з грошовими вимогами у сумі 6 782 338 грн. на підставі податкових
повідомлень-рішень від 9 червня 2006 року № 12740/10/23-0/30918694/2 та №
12740/10/23-0/30918694/2. При цьому ДПІ повідомилаё що на час її звернення з
вказаною заявою зазначені вище податкові повідомлення є предметом оскарження у
адміністративному суді.

Судом першої інстанції встановлено, що
податкові повідомлення-рішення визнані недійсними постановою господарського
суду Львівської області від 7 грудня 2006 року у справі № 5/1988-15/218 А, яка
ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 4 травня 2007 року
залишена без змін і набрала законної сили.

Відмовляючи ДПІ у Франківському
районі м. Львова у визнанні грошових вимог у сумі 6 782 338, 00 грн. суд першої
інстанції виходив з того, що за обставин визнання судом недійсними податкових
повідомлень-рішень, на яких ґрунтувалися вимоги ДПІ, відсутні підстави для
визнання вимог ДПІ до ДП "Карпатбуд ".

Колегія
суддів Вищого господарського суду України вважає, що такі висновки суду
грунтуються на законі.

З
пояснень кредитора вбачається, що ним до Вищого адміністративного суду
України  було подано касаційну скаргу на
прийняті процесуальні рішення у справі № 5/1988-15/218 А.

Пунктом
5.1 ст. 5 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами” податкове зобов'язання
самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається
узгодженим з дня подання такої податкової декларації. А згідно із пп. 5.4.1 п.
5.4 ст. 5 цього ж Закону узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена
платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою
податкового боргу платника податків. Відтак, податковим боргом визнається
узгоджене платником податків або встановлене судом податкове зобов'язання.

Відповідно до вимог ст. 1 цього
Закону конкурсні кредитори -кредитори за вимогами до боржника, які виникли до
порушення провадження у справі про банкрутство та вимоги яких не забезпечені
заставою майна боржника.

Поточні
кредитори -кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення
провадження у справі про банкрутство.

Відповідно
до вимог п. 15 ст. 11 Закону  після
опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство в офіційному
друкованому органі всі кредитори, незалежно від настання строку виконання
зобов'язань  мають право подавати заяви з
грошовими вимогами до боржника згідно зі ст.14 цього Закону.

Відповідно
до приписів ч. 1 ст. 14 Закону конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до
дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від
дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення
провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду
письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Виходячи зі змісту ст. 14 Закону, при
зверненні до суду із заявою про грошові вимоги до боржника, кредитор не повинен
надавати докази безспірного характеру грошових вимог.

В
даному випадку ДПІ мала право  звернутись
до господарського суду з заявою на підставі грошових вимог, які мають характер
неузгодженого податкового зобов'язання платника податків - боржника, та яке
виникло до порушення провадження у справі про його банкрутство.

Разом
з тим, коли підстави, щодо наявності грошових вимог визнані в установленому
законом порядку недійсними, заява ДПІ у Франківському районі м. Львова
задоволенню не підлягала, про що обґрунтовано вказав суд першої інстанції у
своїй ухвалі.

Колегія  суддів також вважає законною постанову суду апеляційної
інстанції, якою ухвала місцевого господарського суду залишена без змін, і не
вбачає об'єктивних підстав для її скасування, разом з тим відмічає, що
погоджуючись із висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції
помилково вказав "суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що
вимоги ДПІ у Франківському районі м. Львова не підтверджені належними
виконавчими чи розрахунковими документами, тобто не є безспірними в розумінні
ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", а тому задоволенню не підлягають", оскільки
місцевий господарський суд, посилаючись на чинне рішення адміністративного
суду, яким податкові повідомлення були визнані недійсними, вказав про
відсутність законних підстав для підтвердження вимог ДПІ у Франківському районі
м. Львова.

Оскільки
у виконання вимог ст. 101 ГПК України суд апеляційної інстанції повторно
розглянув справу проаналізувавши встановлені і перевірені судами обставини,
колегія суддів визнає його висновки про те, що ухвала господарського суду
Львівської області від 29 листопада 2007 року винесена з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
вірними, і залишає судові рішення у даній справі без змін.

Доводи
касаційної скарги ДПІ у Франківському районі м. Львова висновків судів
попередніх інстанцій не спростовують і посилань на обставини, які б свідчили
про незаконність оскаржуваних рішень, не містять.

Враховуючи
межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, керуючись статтями 1117,
1119, 11111, 11113 ГПК України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Франківському районі м. Львова залишити без задоволення.

Постанову
Львівського апеляційного господарського суду від             11 лютого 2008 року та ухвалу
господарського суду Львівської області від             27 листопада 2007 року у справі №
4/98 залишити без змін.

Головуючий
І. Панова

Судді
А.
Заріцька

Л. Продаєвич