ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2008 р.

Справа № 12/36

за позовом ПП "Рембудмонтаж" вул. Ю.Целевича, 34А,м.Івано-Франківськ,76000

до відповідача Івано-Франківська міська рада вул.Грушевського,21,м.Івано-Франківськ,76000

про немайнові спори (визнання права на розробку проекту відведення земельної ділянки)

Cуддя Матуляк Петро Ярославович

При секретарі Дутчак Тетяна Федорівна

Представники:

Від позивача: 1)Яськів В.В. , директор, Богославець В.М. , представник , довіреність від 14.07.08

Від відповідача: Кедик Н.С. , довіреність №1085/05-17/078 від 24.07.06,

СУТЬ СПОРУ: заявлено позов про визнання права приватного підприємства "Рембудмонтаж" на розробку проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,120 га для будівництва виробничо-господарських приміщень по вул. Проектній , 2 , поруч тролейбусного депо в м.Івано-Франківську .

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 12.06.07 №289 позивачу надано дозвіл на проведення проектно-пошукових робіт для будівництва виробничо-господарських приміщень по вул. Проектній , 2 , поруч тролейбусного депо в м.Івано-Франківську . На підставі зазначеного рішення позивачем виконано проектно-пошукові роботи в повному обсязі та отримано всі необхідні матеріали погодження місця розташування земельної ділянки , проте відповідачем не прийнято жодного мотивованого рішення з приводу надання позивачу згоди на розроблення (складання) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки , як це передбачено ч. 5 ст. 123 Земельного кодексу України , або мотивованої відмови .

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Відповідач проти позову заперечив, вказав на те , що не підлягають до задоволення вимоги позивача щодо визнання права на складання проекту землеустрою земельної ділянки, оскільки вирішення вказаних питань належить до виключної компетенції міської ради, а тому, на думку відповідача, суд не вправі визнавати відповідне право.

Представник відповідача заперечення проти позову підтримав з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 15.06.2005 р. по справі №24/791-43/586 , в якому , зокрема , йдеться про те , що недотримання органами місцевого самоврядування(радами) вимог земельного законодавства та неприйняття нею рішення не може бути підставою для порушення судами земельного законодавства. А порушені права позивача підлягають захисту способами передбаченими ст. 152 ЗК України з обов'язковим дотриманням норм чинного законодавства. Згідно вказаної статті захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку, що передбачено п. 2 ст. 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" . Тобто , на думку представника відповідача , при розгляді судами спорів про визнання права на розроблення (складання) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки , суди повинні враховувати право ради самостійно визначити висновки по розгляду питання щодо надання в користування земельної ділянки, а також компетенцію суду відповідно до чинного законодавства лише щодо спонукання ради розглянути подане клопотання без визначення судом певного змісту висновку рішення сесії.

Розглянувши матеріали справи , вислухавши представників сторін , оцінивши зібрані в справі докази та надавши їм належної правової оцінки , суд встановив наступне .

Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 12.06.07 №289 позивачу надано дозвіл на проведення проектно-пошукових робіт для будівництва виробничо-господарських приміщень по вул. Проектній , 2 , поруч тролейбусного депо в м.Івано-Франківську .

Вибір земельної ділянки позивачем проведено згідно Порядку вибору земельних ділянок для розміщення об"єктів , затвердженого Постановою КМУ від 31.03.2004 №427 . Постійно діючою комісією з питань вибору земельних ділянок для розміщення об"єктів обстежено бажане місце розташування об"єкта позивача , погоджено орієнтовний розмір земельної ділянки , умови її вилучення з врахування містобудівної документації , місцевих правил забудови та комплексного розвитку території та складено акт вибору земельної ділянки від 05.09.07.

Крім того , на виконання рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 12.06.07 №289 позивачем виконано проектно-пошукові роботи в повному обсязі та отримано всі необхідні матеріали погодження місця розташування земельної ділянки, зокрема , висновки Управління архітектури і містобудування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради , Івано-Франківського міського управління земельних ресурсів , управління культури виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради , Івано-Франківської міської санітарно-епідеміологічної станції ,Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Івано-Франківській області та ін. , фотокопії яких долучено до матеріалів справи .

14.11.07 позивачем подано до Івано-Франківської міської ради клопотання про затвердження матеріалів погодження місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки , що підтверджується оглядом в судовому засіданні фотокпією опису дозвільного центру про прийняття пакету документів №3722 від 14.11.2007 р.

Разом з тим , на момент розгляду справи судом питання про погодження місця розташування земельної ділянки площею 0,120 га для будівництва виробничо-господарських приміщень по вул. Проектній , 2 , поруч тролейбусного депо в м.Івано-Франківську відповідно до вимог чинного законодавства не вирішено.

Суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягає задоволенню , з огляду на наступне.

За змістом ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України , цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Так , відповідно до п. 12 Перехідних Положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради.

Наведене дає підстави для висновку суду про те , що земельна ділянка площею 0,120 га по вул. Проектній , 2 , поруч тролейбусного депо в м.Івано-Франківську належить до об'єктів права комунальної власності, розпорядження якою здійснює Івано-Франківська міська рада.

Стаття 124 Земельного Кодексу України визначає , що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення земельних ділянок.

Статтями 118, 123, 124 Земельного Кодексу України встановлено , що особа , зацікавлена в одержанні земельної ділянки в оренду із земель державної або комунальної власності, звертається з відповідним клопотанням до районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій або сільської, селищної, міської ради. А відповідно до ч. 5 ст. 123 цього ж кодексу відповідна районна державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає згоду на розроблення проекту відведення земельної ділянки.

На підставі вищенаведеного суд прийшов до висновку про те , що діюче законодавство зобов’язує міську раду в силу належних їй повноважень розглянути та прийняти відповідне рішення. Відсутність обґрунтованого рішення міської ради з цього приводу свідчить про бездіяльність міської ради та позбавляє позивача права на реалізацію його інтересів у спосіб, визначений чинним законодавством , що є порушенням прав суб'єкта господарювання, яке в силу положень ч.2ст.16 Цивільного кодексу та ст.ст. 1 , 20 Господарського кодексу України надає право на звернення до суду за його захистом , зокрема , шляхом визнання права.

Аналогічна норма передбачена і ст. 152 ЗК України , за змісом якої захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку, що передбачено п. 2 ст. 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Наведене дає підстави для висновку суду про те , що необхідність у визнанні права як способі захисту виникає тоді, коли це право оспорюється, заперечується чи створюються перешкоди у його реалізації , і воно може бути реалізоване лише в судовому порядку.

При цьому суд не приймає до уваги , як необгрунтоване , твердження представника відповідача про те , що недотримання органами місцевого самоврядування(радами) вимог земельного законодавства та неприйняття нею рішення не може бути підставою для порушення судами земельного законодавства , оскількив цій же постанові зазначено , що порушені права позивача підлягають захисту способами , передбаченими ст. 152 ЗК України з обов'язковим дотриманням норм чинного законодавства. Згідно вказаної статті захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку, що передбачено п. 2 ст. 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" .

Крім того , не заслуговує на увагу і твердження представника відповідача про те , що при розгляді судами спорів про визнання права на розроблення (складання) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки , суди повинні враховувати право ради самостійно визначити висновки по розгляду питання щодо надання в користування земельної ділянки, а також компетенцію суду відповідно до чинного законодавства лише щодо спонукання ради розглянути подане клопотання без визначення судом певного змісту висновку рішення сесії.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити , що вищенаведена теза не стосується предмету даного спору , оскільки у спірному випадку відсутнє будь-яке рішення Івано-Франківської міської ради як органу місцевого самоврядування з приводу надання позивачу згоди на розроблення (складання) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки .

В контексті викладеного позов слід задоволити .

Судові витрати по справі покласти на відповідача .

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 83, 118, 123, 124, 152 , п. 12 Перехідних Положень Земельного кодексу України , ч.2ст.16 Цивільного кодексу , ст.20 Господарського кодексу України, ст. 49, 82- 84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задоволити.

Визнати право приватного підприємства "Рембудмонтаж"( м.Івано-Франківськ , вул.Ю.Целевича , 34 , код 31262610) на розробку проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,120 га для будівництва виробничо-господарських приміщень по вул. Проектній , 2 , поруч тролейбусного депо в м.Івано-Франківську .

Стягнути з Івано- Франківської міської ради( вул. Грушевського, 21, м.Івано-Франківськ) 85грн. державного мита та 118грн. витрат на оплату інформаційно- технічного забезпечення судового процесу на користь приватного підприємства "Рембудмонтаж"( м.Івано-Франківськ , вул.Ю.Целевича , 34 , код 31262610) .

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                            Матуляк Петро Ярославович

Виготовлено в АС "Діловодство суду"

________________ Легінь Оксана Василівна