ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

24.06.2008

Справа №2-14/10802-2007

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РСУ – Юг строй»,м. Миколаїв, проспект Миру,62

До відповідача Установі «28 управління начальника робіт» Центрального спеціалізованого будівельного управління Міністерства Оборони України, м. Євпаторія, вул. Казаса,15

Про стягнення 113158,75 грн.

Суддя Курапова З.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача – Розова Р.Г., дов. № 81 від 14.06.1007. у справі

Соболева І.М., копія дов. № 146 від 20.08.2007. у справі

Від відповідача – не з’явився

Суть спору: Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 113158,75 грн., у т.ч. 56927,88 грн. заборгованості, 21736,70 грн. індекс інфляції, 4912,95 грн. річних, 28 460,82 грн. пені, 1120,40 грн. штрафу.

Заявою № 137 від 09.10.2007. позивач збільшив позовні вимоги, просить додатково стягнути 20,95 грн. витрат, пов’язаних з відправкою листів – запитів, претензії, позовної заяви.

Позивач свої позовні вимоги пояснює невиконанням відповідачем договірних зобов’язань по своєчасної оплаті одержаного товару.

Представник відповідача у судове засідання не з’явився, про день слухання справи повідомлений належним чином: ухвала надіслана на його юридичну адресу рекомендованим листом.

У відзиві відповідач позовні вимоги не визнав за мотивами, що по накладної № 42 від 29.12.2000. вч А -1739 поставив ТОВ «РСУ-27» товар на суму 120 000 грн. і 29.12.2000. між підприємствами підписаний протокол про залік на суму 112590 грн., у зв’язку з чим ТОВ «РСУ-7» не могло уступити позивачу право вимоги на заборгованість, якої 28.11.2003. не існувало. Заявою від 18.06.2008. відповідач просить застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин і відмовити позивачу в позові.

Розглянув матеріали справи, заслухав доводи представників позивача, а також представника відповідача Брагар В.С. (копія дов. № 208 від 24.08.2007.), який брав участь у попередніх судових засіданнях, суд -

Встановив :

12 грудня 2000 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «РСУ-7» (Продавець) і військова частина А-1739 (Покупець) уклали договір № 2Т-00 купівлі-продажу товарів (т.1 а. с. 12), відповідно до якого Продавець продає, а Покупець купує трансформатор ТМ 630 в комплекті за ціною 112 590 грн. з ПДВ (р.1 договору).

По накладної № 15 від 29.12.2000. (т. 1. а. с. 14) ТОВ «РСУ-7» поставив військової частині А-1739 зазначений у договорі товар на загальну суму 112590 грн.

Товар одержаний представником вч А 1739 Малицьким В.В. по довіреності ЯВЗ № 048441 від 29.12.2000. (т. 1 а. с. 15).

28 листопада 2003 р. ТОВ «РСУ-7» (первісний кредитор) і позивач - ТОВ «РСУ – Югстрой» (новий кредитор) уклали угоду про уступку права вимоги (т. 1 а. с. 16), відповідно до якого Первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги первісного та становиться кредитором по договору № 2т -00 від 12.12.2000. між первісним кредитором і вч А-1739 (боржник).

Боржник – вч А-1739 повідомлена про уступку права вимоги, про що на угоді є підпис командира вч А-1739 і печатка військової частини.

Згідно п. 7 угоди від 28.11.2003. уступка права вимоги не тягне за собою будь-яких змін умов договору.

Згідно ст. 197 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 р.), діючого у період укладання угоди про уступку права вимоги, уступка вимоги кредитором іншій особі допускається, якщо вона не суперечить закону або договору.

По договору про уступку права вимоги первісний кредитор (цедент) перестає бути учасником зобов’язання, заміст нього в зобов’язання вступає нова особа - цесіонарій, змінюється суб’єктний склад зобов’язання, але зміст зобов’язання залишається колишнім.

Згідно ст. 514 Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 1 січня 2004 р., до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов’язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, до позивача перейшло право вимоги в обсязі, передбаченому умовами договору купівлі-продажу товарів № 2т - 00 від 12 грудня 2000 р.

Згідно з п.2.2. договору № 2Т-00 від 12.12.2000. Покупець був зобов’язаний розрахуватися за товар не пізніше 30 днів з моменту отримання товару.

Строк оплати за одержаний товар по накладної № 15 від 29.12.2000. наступив 28 січня 2001 р.

Згідно ст. 71 ЦК УРСР, ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність для захисту права за позовом особи, право якого порушено, встановлюється у три роки.

Отже, строк позовної давності на вимогу про стягнення заборгованості за товар, одержаний по договору №2т-00 від 12.12.2000. по накладної № 15 від 29.12.2000., закінчився 28 січня 2004 р.

Позивач звернувся з позовом в суд згідно поштовому штампу на конверті 25.07.2007., тобто через три року шість місяців після спливу строку позовної давності.

Доводи позивача, що 02.08.2004. військової частині А -1739 була направлена претензія (т.1. а. с. 18) про сплату боргу в сумі 56927,88 грн., у відповіді на претензію від 03.08.2004. № 300 (т.1. а. с. 19) військова частина А-1739 борг визнала, та у відповідності до п. 1, 3 ст. 264 ЦК України повинні бути застосування положення про перерву строку позовної давності, не можуть бути прийняти до уваги, тому що борг визнаний військової частиною після спливу строку позовної давності на стягнення боргу.

Перебіг позовної давності може вважатися перерваним у випадку вчинення особої дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, якщо ця дія вчинена у період дії строку позовної давності.

Закінчений строк позовної давності не може перериватися, тобто не може бути перервано то, що вже відсутнє.

Доводи представників позивача, що претензія позивача і відповідь на претензію вч А-1739 є домовленістю сторін про збільшення позовної давності, не можуть бути прийняти до уваги, тому що такий порядок збільшення позовної давності не передбачений законом.

Відповідно до ч.1 ст. 529 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Договір про збільшення позовної давності позивачем і вч А-1739 не укладався, листів з клопотанням збільшення строку позовної давності позивач не направляв і згоди на збільшення строків від військової частині не одержував.

Відповідно до довідки Головного квартирно - експлуатаційного управління Збройних Сил України від 18.06.2007. (т.1 а. с. 26) військова частина А-1739 розформована відповідно до Директиви Міністра оборони України від 20.04.2005. № 3221010 з 23.06.2005. Правонаступником її визначено 28 Управління начальника робіт Центрального спеціалізованого управління.

Листом від 18.06.2008. відповідач заявив про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, і просить відмовити позивачу в позові. Також відповідач у доказ відсутності боргу надав копії накладної № 42 від 29.12.2000. на поставку військової частиною А-1739 первісному кредитору ТОВ РСУ-7 товару на суму 120 000 грн. (т.1 а. с. 51), довіреності ЯАХ № 142886 від 29.12.2000. на одержання товару представником РСУ-7 Зинченко А.М. (т.1 а. с. 50) і протоколу про залік від 29.12.2000., укладеного Вч А 1739 і ТОВ «РСУ-7» відповідно до якого заборгованість відповідача в сумі 112590 грн. погашена взаємозаліком.

Згідно ч.3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Заяви про встановлення строку позовної давності, доказів поважності причин пропущення позовної давності більш чим на 3 роки позивач не надав.

При таких обставинах, у позовних вимогах про стягнення заборгованості в сумі 56927,88 грн. слід відмовити, у зв’язку з пропуском строку позовної давності.

У зв’язку з відмовою у стягненні основної суми боргу також не підлягають задоволенню вимоги про стягнення 21736,70 грн. індексу інфляції, 4912,95 грн. річних, 28 460,82 грн. пені, 1120,40 грн. штрафу, 20,95 грн. витрат, пов’язаних з відправкою листів – запитів, претензії, позовної заяви.

Крім того, необхідно зазначити, що витрати, пов’язані з відправкою листів – запитів, претензії, позовної заяви не є судовими витратами у розумінні ст. 44 Господарського процесуального кодексу України. Також ці витрати не можуть бути розцінені як збитки позивача.

Державне мито, витрати на інформаційно–технічне забезпечення судового процесу, витрати за проведення експертизи підлягають віднесенню на позивача.

У судовому засіданні, яке відбулося 24 червня 2008 р., оголошені тільки вступна та резолютивна частині рішення.

Відповідно до ст.84 Господарського процесуального кодексу України рішення оформлено і підписано 25 червня 2008 р.

З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 49, 82, 84 Господарського процесуального кодексу Україні, суд –

ВИРІШІВ:

1. У позові відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Курапова З.І.