СУД
Ухвала

Іменем України

27
травня 2008 року

Справа
№ 2-27/1882.1-2006А

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого
судді
Плута В.М.,

суддів
Борисової Ю.В.,

Гоголя Ю.М.,

секретар
судового засідання                                        Запорожець Т.О.

за участю
представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача:
Душенчук Тетяни
Борисівни, довіреність №
722/9/10-0 від 22.03.07;

розглянувши
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим на
постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Воронцова Н.В.) від 05 березня 2008 року у
справі № 2-27/1882.1-2006А

за
позовом           суб'єкта підприємницької діяльності  ОСОБА_2(АДРЕСА_1)

до Державної податкової інспекції у
Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим

(вул.
Белова, 2, село Мирне, Сімферопольський район, Автономна Республіка Крим,
97503)

про
визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Постановою
господарського суду Автономної Республіки Крим від 05 березня 2008 року у
справі № 2-27/1882.1-2006А (суддя Н.В. Воронцова) задоволено позов суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_2до Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі
Автономної Республіки Крим.

Визнано
недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у
Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим № /0
(570-17-1/-3215) від 08 червня 2004 року.

Стягнуто
з Державного бюджету України на користь суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_23,40  грн. судового збору.

Повернуто
з Державного бюджету України на користь суб'єкта підприємницької
діяльності  ОСОБА_2зайво сплачену суму
судового збору у розмірі 81,60 грн.

Приймаючи
постанову, місцевий суд зазначив, що в матеріалах справи наявні всі необхідні
податкові накладні, що підтверджують право позивача на податковий кредит і які
складені у чіткої відповідності до вимог Закону України “Про податок на додану
вартість”. При цьому, суд прийняв до уваги той факт, що на момент здійснення
господарських операцій позивачем, контрагент не був виключений  з Єдиного державного реєстру підприємств і
організацій України. Більш того, суд першої інстанції виходив з того, що
будь-якого чинного рішення суду про визнання недійсними установчих документів
контрагента ПП „Лугпромснаб- Т” не має.

Не
погодившись з постановою суду, Державна податкова інспекція у Сімферопольському
районі Автономної Республіки Крим звернулась до Севастопольського апеляційного
господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати постанову
суду першої інстанції, у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна
скарга мотивована тим, що постанова суду прийнята з порушенням норм
матеріального права.

Так,
головним доводом відповідача є той факт, що податковим органом готуються
матеріали (позов) про визнання статутних документів ПП „Лугпромснаб- Т”
недійсними, чого суд першої інстанції до уваги не прийняв.

При
цьому, заявник апеляційної скарги наводить доводи, які вказують на те що
діяльність ПП „Лугпромснаб- Т” як суб'єкта підприємницької діяльності велась з
порушенням встановленого порядку. Відповідач вважає, що суд першої інстанції
повинен був дати судове доручення до Жовтневого районного суду м. Луганська у
судовому засіданні допитати особу ОСОБА_3 щодо обставин справи.

Розпорядженням
заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від
27.05.2008 суддю Горошко Н.П. замінено на суддю Борисову Ю.В.   Головуючим у справі призначено суддю Плута
В.М.

Позивач
у судове засідання не з'явився, своїм процесуальним правом на участь у судовому
засіданні не скористався, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи,
що чинне законодавство не обмежує коло представників юридичних осіб при
розгляді адміністративної справи,  а
також те, що згідно з пунктом 4 статті 196 Кодексу адміністративного
судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб,  які беруть участь у справі,  належним чином повідомлених про дату, час і
місце апеляційного розгляду,  не
перешкоджає  судовому  розгляду справи, судова колегія вважає
можливим розглянути скаргу за відсутності позивача.

Розглянувши
справу у порядку статей 185, 195, 196 Кодексу адміністративного судочинства
України, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування
судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга Державної податкової інспекції у
Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

З
матеріалів справи вбачається, що в період з 12.05.2004 по 04.06.2004
відповідачем була проведена планова документальна перевірка позивача з  питання дотримання вимог податкового і
валютного  законодавства позивачем  за період з 06.09.2002 по 31.12.2003.

По
результатам перевірки було складено акт №1701/5
від 04.06.2004.

В
ході проведення перевірки відповідачем було встановлено порушення позивачем п.
п. 7.4.5 п. 7.4, п. п. 7.7.1 п. 7.7
статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість”,  що виразилося у невідповідності фактичних і
заявлених сум податку на додану вартість, що підлягають сплаті до бюджету за
травень,  червень 2003 року у розмірі 24963,77
грн.

На
підставі вказаного акту перевірки відповідачем було винесено податкове
повідомлення-рішення № /0 (570-17-1/-3215) від 08.06.2004,
відповідно до якого було визначено податкове зобов'язання по податку на додану
вартість у розмірі 37446,00 грн., в тому числі за основним платежем у розмірі
24964,00 грн. і по штрафним санкціям у розмірі 12482,00 грн.

Під
час проведення перевірки було встановлено, що позивач по справі  відповідно до договору купівлі -продажу № 63
від 06.05.2003 придбав товар у ПП “Лугпромснаб -Т” на загальну суму 149782,64
грн., в тому числі  ПДВ 24963,77 грн.
відповідно до наступних податкових накладних:

-          № 63 від 06.05.2003 на суму 101319,68
грн., в тому числі ПДВ 16886,61 грн.;

-          № 76 від 10.06.2003 на суму 48462,96
грн., в тому числі ПДВ 8077,16 грн.

Вказані
податкові накладні були виписані  ПП
“Лугпромснаб -Т”.

Таки
факти відображені в акті перевірки та по суті сторонами не оспорюються.

Судом
встановлено, що ПП “Лугпромснаб -Т” у 2003 році зареєстровано як платник
ПДВ,  про що видано свідоцтво № 17155405
від 26.03.2003.

Постановою
Вищого Господарського суду України від 31.03.2005 було скасовано постанову
Севастопольського апеляційного суду та рішення господарського суду Автономної Республіки
Крим у даній справі, в зв'язку з тим,  що
вказаними судовими інстанціями не було з'ясовано чи мала законні повноваження
на здійснення господарських операцій та підписання документів податкової
звітності, в тому числі податкових накладних, особа  яка діяла від імені  ПП “Лугпромснаб -Т”, не встановлено чи
набрало законної сили рішення Жовтневого районного  суду
м. Луганська від 21.10.2003 по справі № 2-5057.

Судом
встановлено, що рішення Жовтневого суду м. Луганська від 21.10.2003 по справі №
2-5057 за позовом ДПІ в Жовтневому районі м. Луганська до ОСОБА_3. про визнання
недійсними установчих документів ПП “Лугпромснаб -Т” 29.11.2004 ухвалою судової
палати по цивільним справам Апеляційного суду Луганської області було скасоване
та справа направлена на новий розгляд до Жовтневого районного суду м.
Луганська.

Ухвалою
Жовтневого районного суду м. Луганська від 20.06.2005 по справі № 2-2613/2005
провадження по цивільній справі за позовом ДПІ в Жовтневому районі м. Луганська
до ОСОБА_3. про визнання недійсними установчих документів ПП “Лугпромснаб -Т”
було припинено у зв'язку з непідсудністю даної справи судам загальної
юрисдикції.

Таким
чином слідує висновок про те, що будь-якого чинного рішення суду про визнання
недійсними установчих документів контрагента позивача - ПП „Лугпромснаб - Т” не
має.

Посилання
відповідача на підготовку податковим органом матеріалів (позову) про визнання
статутних документів ПП „Лугпромснаб - Т” недійсними, судовою колегією
відхиляються з тих підстав, що вказана обставина не впливає на правомірність
вирішення спору по суті. Підготовка податкового органу матеріалів для звернення
до суду не є преюдиціальним фактом. Судове рішення не може обґрунтовуватися
припущенням. Наслідок судового провадження за таким позовом податкового органу
може з'явитися підставою для звернення відповідача до суду про перегляд рішення
за ново виявленими обставинами. Проте, відсутність судового рішення про
визнання статутних документів ПП „Лугпромснаб - Т” недійсними є факультативним
фактом, оскільки у будь-якому разі свідоцтво платника податку на додану
вартість було чинним на момент виписки податкових накладних № 63 від 06.05.2003
та № 76 від 10.06.2003, при тому, що ПП „Лугпромснаб - Т” було належним чином
зареєстровано в якості платника податків на додану вартість.

Апеляційна
скарга та інші матеріали справи не містять заперечень відповідача щодо того
факту, що на момент здійснення господарських операцій продавець -ПП
“Лугпромснаб -Т”  не  був виключений  з Єдиного державного реєстру підприємств і організацій
України.

Відповідно
до пункту 19 Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України від   26.04.2002 “Про деякі питання практики
вирішення спорів,  пов'язаних з визнанням
операцій недійсними”, юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до
єдиного державного реєстру підприємств і організацій України запису про її
припинення.

Згідно
з частиною 5 статті 111 Цивільного кодексу України, юридична  особа
є  ліквідованою з дня внесення до
єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Податковим
органом не представлено такого доказу.

Відповідно
до п. 1. 7 статті 1 Закону України “Про податок на додану  вартість”
податковий  кредит  -
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим
Законом.

П. п.
7.2.1 п. 7.2  статті 7 Закон України “Про
податок на додану вартість” передбачено, що платник податку зобов'язаний надати
покупцю  податкову накладну, що має
містити певні реквізити, передбачені цим підпунктом.

Податкова
накладна виписується на  кожну повну або
часткову поставку товарів  (робіт,  послуг). У разі  коли
частка  товару (робіт,  послуг)
не  містить  відокремленої
вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів
зазначається в додатку до податкової накладної у порядку,  встановленому
центральним органом
державної  податкової  служби
України, та враховується у визначенні загальних податкових зобов'язань.

Платники
податку   повинні   зберігати
податкові   накладні протягом  строку,
передбаченого законодавством для зобов'язань із сплати податків.

Відповідно
до п. 7.2.3. п. 7.2 статті 7  Закону
України “Про податок на додану вартість”, податкова  накладна
складається  у  момент виникнення податкових  зобов'язань
продавця  у  двох
примірниках.  Оригінал
податкової  накладної  надається
покупцю,  копія  залишається
у продавця товарів (робіт, послуг).

Згідно
п. п. 7.4.5. п. 7.4 статті 7 Закону України
“Про податок на додану вартість” не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми  сплаченого  (нарахованого)  податку
у  зв'язку з придбанням товарів   (послуг),
не  підтверджені  податковими
накладними  чи митними   деклараціями.

Судом
встановлено, що податкові накладні, які є у матеріалах справи, складені у
чіткої відповідності до вимог  п. п.
7.2.1 п. 7.2  статті 7 Закон України “Про
податок на додану вартість”. Таким чином, наявні всі необхідні умови, які
підтверджують право позивача на податковий кредит.

Також
матеріали справи свідчать про те, що вказані податкові накладні як і договір
купівлі-продажу № 63 від 06.05.2003 були підписані повноважною особою -
директором і засновником ПП “Лугпромснаб -Т”
гр. ОСОБА_3.

При
цьому, судова колегія не знаходить підстав вважати вищенаведені податкові
накладні як таки, що підписані іншою особою ніж директором ОСОБА_3. Більш того,
чинне законодавство не зобов'язує суб'єкт підприємницької діяльності, у даному
випадку позивача - суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2, перевіряти
автентичність підпису контрагента на будь-якому документі, зокрема на
податковій накладній. Судова колегія також приймає до уваги те, що на цих
накладних є печать ПП “Лугпромснаб -Т”.

Відповідно
до п. п. 7.2.4 п. 7.2 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість”,
право на нарахування податку та складання податкових накладних  надається
виключно  особам, зареєстрованим
як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Суд
першої інстанції вірно звернув увагу також на те, що договір  купівлі-продажу № 63 від 06.05.2003,
укладений між позивачем  і  ПП “Лугпромснаб -Т” у судовому порядку
недійсним не визнавався.

Відповідно
до статті 19 Конституції України, органи державної влади і їх посадовці
зобов'язані діяти тільки в межах повноважень і способом, які передбачені
Конституцією України і Законами України.

Згідно  статті 13 Закону України “Про державну
податкову службу в Україні”, посадовці органів державної податкової служби
зобов'язані дотримуватись положень Конституції і Законів України, інших
нормативно-правових актів, прав та інтересів громадян, що охороняються законом,
підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи
державної податкової служби функцій, і повною мірою використовувати надані їм
права.

Статтею
71 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що в
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

Посилання
податкового органу на те, що суд першої інстанції повинен був дати судове
доручення до Жовтневого районного суду м. Луганська у судовому засіданні
допитати особу ОСОБА_3 щодо обставин справи є неспроможними, оскільки ніякими
процесуальними нормами не обґрунтовані.

З
урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що постанова господарського
суду Автономної Республіки Крим є законною та обґрунтованою, а тому підстави
для її скасування відсутні.

Керуючись
статтями 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1. ст. 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1.
Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі
Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

2.   Постанову господарського суду Автономної
Республіки Крим від 05 березня 2008 року у справі № 2-27/1882.1-2006А залишити
без змін.

Суд
апеляційної інстанції роз`яснює сторонам у справі, що відповідно до пункту 5
статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала
суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова
Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Ухвалу
суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені
статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                        В.М.
Плут

Судді
Ю.В. Борисова

Ю.М. Гоголь