ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.08 Справа № 28/249д/08

Суддя Яцун О.В.

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “ВІТІС –2000”, м.Запоріжжя

до відповідача –1: Управління житлового господарства Запорізької міської ради, м.Запоріжжя

до відповідача –2: Комунального підприємства “Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об’єднання №1”, м.Запоріжжя

про визнання повністю недійсним договір оренди нежитлового приміщення від 25.10.2006р., укладеного між управлінням житлового господарства Запорізької міської ради, комунальним підприємством “ВРЕЖО №1” та ТОВ “ВІТІС –2000”, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Петрушенко Т.І. за реєстровим №2261, з моменту його укладання.

Суддя О.В. Яцун

Представники:

від позивача: Хотин А.В. –представник на підставі довіреності №б/н від 08.08.08

від відповідача-1: не з’явився

від відповідача-2: не з’явився

Заявлені вимоги про визнання повністю недійсним договору оренди нежитлового приміщення від 25.10.2006р., укладеного між управлінням житлового господарства Запорізької міської ради, комунальним підприємством “ВРЕЖО №1” та ТОВ “ВІТІС –2000”, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Петрушенко Т.І. за реєстрованим №2261, з моменту його укладання.

Ухвалою суду від 23.05.2008р. порушено провадження у справі № 28/249д/08, судове засідання призначено на 24.06.2008р.

За клопотанням представника позивача та в зв’язку з неявкою представників сторін з метою надання додаткових доказів, розгляд справи було відкладено на 11.08.2008р.

Ухвалою в.о. голови господарського суду Запорізької області строк вирішення спору було продовжено на 1 місяць.

Розгляд справи продовжено 11.08.2008р.

Представником позивача було заявлено клопотання про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

Представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, викладених у позові.

Представники відповідача-1 та відповідача-2 заявлені позовні вимоги не спростували, відзиви на позов суду не надали, представники відповідачів 1, 2 в судове засідання за викликом не з’явилися, правом надати відзив на позов не скористалися. Про час та місце судового засідання відповідачів повідомлено належним чином. Згідно до п. 3.6 роз'яснень президії ВГСУ від 18.09.1997 р. № 02-5/289 “Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України” (з наступними змінами та доповненнями) особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місця знаходження юридичних осіб –учасників судового процесу. Відповідні процесуальні документи надіслані згідно з поштовими реквізитами учасників процесу.

Згідно ст. 75 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами, які суд визнав достатніми для вирішення спору по суті.

В судовому засіданні 11.08.2008р. представнику позивача за його згодою було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд встановив,

На підставі рішень виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28 квітня 2005 року за №146/75, від 28.02.2006 року за №64, від 25.05.2006 року №199/94 між Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради (надалі - Відповідач 1), КП ВРЕЖО №1 (надалі - Відповідач 2) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ВІТІС –2000” (надалі - Позивач) був укладений договір №1800/1 оренди нежитлового приміщення від 25.10.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Петрушенко Т.І. за реєстровим № 2261.

Відповідно до умов п. 1.1. оскаржуваного договору Відповідач-1 передав, а ТОВ “ВІТІС –2000” прийняло в строкове платне користування частину нежитлового приміщення 33, підвалу літ. А-4, а саме: коридор №1, площею 37, 7 кв.м., кімнату №2, площею 16,7 кв.м., кімнату №3, площею 19,6 кв.м., коридор №4, площею 11,8 кв.м., кімнату №5, площею 18,7 кв.м., кімнату №10, площею 79,0 кв.м., кладову №11, площею 4,9 кв.м., санвузол №12, площею 3,2 кв.м., кімнату №13, площею 28, 3 кв.м., загальною площею 219, 9 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сорок років Рад. України, буд. 84а, що знаходилося на балансі КП “ВРЕЖО №1” (Відповідача-2).

Пунктом 5.4 договору сторонами встановлено, що Орендар зобов’язується здійснювати згідно діючих норм поточний ремонт орендованих приміщень за рахунок власних коштів, а також усувати пошкодження в орендованих приміщеннях, які виникли з вини “орендаря”.

Розділом 7 договору сторонами було передбачено обов'язки Відповідача-1, як орендодавця, та Відповідача-2, як балансоутримувача, орендованого майна.

Пунктом 7.1. оскаржуваного договору було передбачено, що Відповідач-1, як орендар, зобов'язаний передати в оренду нежитлові приміщення згідно умов договору по Акту прийому-передачі приміщення, який підписується одночасно із договором.

Пунктом 7.2. договору зазначений обов'язок Відповідач-1 та Відповідача-2 забезпечувати контроль за правильністю експлуатації, технічного утримання орендованих приміщень.

У зв’язку із тим, що договором оренди нежитлового приміщення №1800/1 від 25.10.2006р. не було передбачено обов’язку відповідача-1 та відповідача-2 здійснити капітальний ремонт приміщення, що було предметом оскаржуваного договору, на думку позивача є порушенням ч.2 ст. 776 ЦК України, а також його права та законних інтересів, як орендодавця майна.

Зазначена вище обставина стала підставою для звернення позивача з позовними вимогами про визнання повністю недійсним договору оренди нежитлового приміщення від 25.10.2006р., укладеного між управлінням житлового господарства Запорізької міської ради, комунальним підприємством “ВРЕЖО №1” та ТОВ “ВІТІС –2000”, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Петрушенко Т.І. за реєстрованим №2261, з моменту його укладання.

Згідно зі ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і, в установленому порядку, набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду, згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ, за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При вирішенні зазначеного спору, суд повинен виходити з наступного:

Загальні підстави і наслідки недійсності угод встановлені частиною 1 статтею 215 Цивільного кодексу України, нормами якої встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п’ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Презумпція правомірності правочину зазначена у ст.204 ЦК України.

Отже, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За загальним правилом невиконання чи неналежне виконання угоди не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання угоди недійсною. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом чи договором наслідків, а не визнання угоди недійсною.

Статтею 10 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” встановлені істотні умови договору оренди, а саме:

об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов'язань; забезпечення виконання зобов'язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Укладений сторонами договір оренди в частині істотних умов повинен відповідати типовому договору оренди відповідного майна. Типові договори оренди державного майна розробляє і затверджує Фонд державного майна України, типові договори оренди майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, затверджують відповідно Верховна Рада

Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування.

За згодою сторін у договорі оренди можуть бути передбачені й інші умови.

З аналізу вищезазначених норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що при укладанні оскаржуваного договору оренди сторонами були передбачені всі істотні умови договору. Тобто договір відповідає нормам чинного законодавства, підстав для визнання його недійсним не має.

Інши правовідносини сторін щодо оренди майна в разі недосягнення сторонами згоди щодо них, підлягають врегулюванню нормами чинного законодавства, зокрема ст. 776 ЦК України.

Згідно зі ч.2 ст. 776 ЦК України, капітальний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 3 ст. 776 ЦК України передбачено, що якщо наймодавець не провів капітального ремонту речі, що перешкоджає її використанню відповідно до призначення та умов договору, наймач має право:

1)          відремонтувати річ, зарахувавши вартість ремонту в рахунок плати за користування річчю, або вимагати відшкодування вартості ремонту;

2) вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Таким чином, з урахуванням зазначеного вище у суду не має підстав для визнання договору оренди нежитлового приміщення від 25.10.2006р. №1800/1 недійсним.

Крім того, слід зазначити, що згідно із ст. 18-1 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” капітальний ремонт майна, переданого в оренду, проводиться орендодавцем або іншим балансоутримувачем цього майна за його рахунок, якщо інше не встановлено договором.

Якщо орендодавець або інший балансоутримувач майна, переданого в оренду, не здійснив капітального ремонту майна і це перешкоджає його використанню відповідально до призначення та умов договору, орендар має право: відремонтувати майно, зарахувавши вартість ремонту рахунок орендної плати, або вимагати відшкодувати вартість ремонту; вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Разом з тим, позивачем зазначені вище вимоги до відповідачів не ставляться.

Приписами ст.33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, заслухавши представника позивача оцінивши надані до суду матеріали, суд приходить до висновку, що позивач документально не довів та нормативно не обґрунтував позовні вимоги.

Виходячи з вищевикладеного, не вбачається порушення інтересів позивача з боку відповідачів, з чого слідує, що у суда відсутні правові підстави для задоволення позову згідно ст. 776 ЦК України.

В позові слід відмовити.

Доводи позивача спростовуються вищевикладеними обставинами.

Судові витрати покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.44,49,75 ст.ст.82-85 ГПК України, ст.ст.203,215,776 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог відмовити.

Суддя О.В. Яцун

Рішення підписано: 18 серпня 2008р.