ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2008 р.

№ 10/113

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. –головуючого,

Ковтонюк Л.В.,

Остапенка М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної

скарги

Обласного комунального підприємства "Закарпаттеплокомуненерго", м.Ужгород

на

постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17.03.2008р.

у справі

господарського суду Закарпатської області №10/113

за позовом

Виноградівського виробничого управління житлово –комунального господарства, м.Виноградів

до

Обласного комунального підприємства "Закарпаттеплокомуненерго"

про

стягнення 62 572,07грн.

за скаргою

Обласного комунального підприємства "Закарпаттеплокомуненерго"

на

постанову Підрозділу примусового виконання рішень ВДВС Головного управління юстиції у Закарпатській області про звернення стягнення на майно боржника від 19.06.2007р.

за участю представників сторін:

від позивача та ВДВС –не з'явилися;

від відповідача –Ціпле І.Ю.

У С Т А Н О В И В:

11.12.2007р. ухвалою господарського суду Закарпатської області (суддя Івашкович І.В.), залишеною без змін 17.03.2008р. постановою Львівського апеляційного господарського суду (Орищин Г.В. –головуючий, Галушко Н.А., Краєвська М.В.) відмовлено у задоволенні скарги обласного комунального підприємства "Закарпаттеплокомуненерго" на постанову підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області від 19.06.2007р. №2-150/07 про звернення стягнення на майно боржника, мотивуючи відсутністю будь-яких законодавчих заборон щодо звернення стягнення на майно комунальних підприємств.

Не погоджуючись з ухваленими рішеннями, Обласне комунальне підприємство "Закарпаттеплокомуненерго" звернулися до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою про їх скасування та ухвалення нового рішення про задоволення вимог скарги, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права. Зокрема, судами не було враховано вимоги Закону України "Про місцеве самоврядування", а також лист Департаменту державної виконавчої служби щодо звернення стягнення на майно комунального підприємства №25-32/672.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судами норм матеріального та процесуального права при ухваленні судових рішень, приходить до висновку про часткове задоволення вимог скарги виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 55 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. Копія постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника не пізніше наступного після її винесення дня надсилається боржнику та відповідно до банків чи інших фінансових установ або органів, визначених Законом.

Під час проведення опису боржник має право зазначити ті види майна або предмети, на які слід звернути стягнення в першу чергу ( ст. 56 зазначеного Закону).

Проте, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні скарги на дії ВДВС, суди попередніх інстанцій не з’ясували обставин, пов’язаних з дотриманням державною виконавчою службою вимог Закону при здійсненні виконавчих дій, не витребували та не дослідили матеріали виконавчого провадження, зокрема, суди не перевірили дотримання здійснення виконавчих дій під час виконання саме наказу суду від 13.06.2006р у цій справі, так як виконання відбувалось по зведеному виконавчому провадженні.

Окрім цього, суди не з’ясували дотримання черговості накладення арешту на майно, визначеної ст. 64 Закону України "Про виконавче провадження" та в залежності від цього не перевірили чи повідомляв виконавець власника або уповноваженого ним органу, до сфери управління якого належить майно про такі дії і чи необхідне взагалі таке повідомлення, виходячи з листа Департаменту державної виконавчої служби №25-32/672, на який посилається боржник.

Зважаючи на викладене та повноваження касаційної інстанції, ухвалені рішення підлягають скасуванню з направленням справи для нового розгляду.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України.

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Обласного комунального підприємства "Закарпаттеплокомуненерго" задоволити частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17.03.2008р. та ухвалу господарського суду Закарпатської області від 11.12.2007р. у справі №10/113 скасувати, а справу направити для нового розгляду.

Головуючий суддя

В.Я. Карабань

Суддя

Л.В. Ковтонюк

Суддя

М.І. Остапенко