СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
Справа № 9/147-АП-08
Господарський суд Херсонської
області у складі судді  Ребристої С. В. при секретарі Шевчнко
М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом приватного підприємця ОСОБА_1,
до Державної податкової інспекції у
м.Херсоні, м. Херсон
про визнання нечинним рішення про
застосування штрафних санкцій
За участю представників сторін:
від позивача -ОСОБА_1,
паспортНОМЕР_1 виданий Дніпровським РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області;
Бондаренко О.М. старший державний податковий інспектор посвідчення УХС №021976;
Мкртчян Л.С. державний податковий інспектор дов. №3808/9/10-105 від 19.03.2008р.;
Іщенко І.В. головний державний податковий інспектор дов. №4297/9/10-105 від
28.03.2008р.; Кузьмінов С.В. головний державний податковий ревізор-інспектор
дов. №5796/9/10-105 від 05.05.2008р.; Черкасов М.М. головний державний
податковий ревізор-інспектор дов. №5797/9/10-105 від 05.05.2008р.
позивач (фізична особа-підприємець) ОСОБА_1
звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання нечинним
рішення ДПІ у м.Херсоні  від 20.02.2007р.
№ про застосування  штрафних санкцій
на суму 1000 грн. 00 коп.

Свої позовні вимоги позивач
обгрунтовує тими обставинами, що свою діяльність він здійснює у відповідності
до положень Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових
операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” і стверджує, що
його прибутки фіксуються у книзі обліку розрахункових операцій.

Також позивач стверджує, що акт
перевірки від 12.02.2007р. №21220173/0235/070 перевіряючими особами відповідача
був складений з порушенням положень чинного законодавства.

У письмовому запереченні на
адміністративний позов №4207/9/10-105 від
26.03.2008р.  відповідач висловив
свої заперечення щодо заявленого позову та навів правові обгрунтування своєї
позиції.

Відповідач проти доводів позивача
заперечує, позовні вимоги не визнає та стверджує, що позивачем допущено
порушення  положень Закону України “Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг” і  встановлено
факт  проведення розрахункової операції
без застосування реєстратора розрахункових операцій.

У судовому засіданні 12.05.2008р.
представником відповідача Мкртчян Л.С. подано письмове клопотання, в якому він
просить долучити до матеріалів справи письмове пояснення посадових осіб, які
здійснювали перевірку господарської одиниці позивача. Дане клопотання суд
прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

У судовому засіданні 01.04.2008р.
оголошувалась перерви до  06.05.2008р. та
12.05.2008р. з підстав, передбачених ст. 150 КАС України.

Заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши матеріали справи суд,

в с т а н о в
и в:

Відповідно до ч.2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у
державі. Кодекс адміністративного судочинства України визначає повноваження
адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок
звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного
судочинства.

Згідно ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб,
прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування,
їхніх посадових  і службових осіб, інших
суб”єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб”єктів владних повноважень,
крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Положеннями ст. 3 КАС України
встановлено, що справа адміністративної юрисдикції-переданий на вирішення
адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін
є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи
службова особа або інший суб”єкт, який здійснює владні управлінські функції на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, даний спір має
публічно-правовий характер і на нього поширюється дія КАС України. Враховуючи
суб”єктний склад оспорюваних правовідносин та положення п.6 Прикінцевих та
перехідних положень КАС України, відповідно до якого, до початку діяльності
окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі  господарським судам відповідно до
Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються
відповідним господарським судом за правилами КАС України.

Матеріали справи свідчать, що позивач
-ОСОБА_1 зареєстрований  06.05.2003 року
виконавчим комітетом Херсонської міської ради як  суб”єкт підприємницької діяльності - фізична
особа.

12.02.2007р. посадовими особами
податкового органу  проведено перевірку
щодо контролю за дотриманням вимог чинного законодавства у сфері торгівлі,
громадського харчування послуг суб”єктами підприємницької діяльності
господарської одиниці - гральних
автоматів (3шт.) з грошовим виграшем, розташованих за адресою : м.Херсон
вул.Будьонного, район автовокзалу, приміщення ПФ “Джаніна”, що належить суб”єкту
підприємницької діяльності ОСОБА_1. Перевірка здійснена на підставі п.2 ст.11
Закону України від 04.12.1990р. №509-ХІІ “Про державну податкову службу в
Україні” (зі змінами та доповненнями), Закону України від 06.07.1995р.
№265/95-ВР “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг” (зі змінами та доповненнями),
Закону України від 01.06.2000р. №1775-ІІІ “Про ліцензування певних видів
підприємницької діяльності” (зі змінами та доповненнями), Закону України від
19.12.1995р. №481/95-ВР “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів” (зі
змінами та доповненнями) та інших нормативно-правових актів. Перевірка
здійснена в присутності бармена кафе “Джаніна” ОСОБА_2

Перевіркою встановлено факт
проведення розрахункових операцій з придбання товарів (послуг), на загальну
суму 200 грн. без застосування РРО. За наслідками перевірки перевіряючими
особами ДПІ у м. Херсоні складено акт №21220173/0235/070  від 12.02.2007р.

На підставі даного акту перевірки,
яким виявлено порушення п.1 ст.3 Закону України від 06.07.1995р. №265/95-ВР
“Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” (із
змінами) та на підставі п.11 ст.11 Закону України від 04.12.1990р. №509-ХІІ
“Про державну податкову службу в Україні” (із змінами) та згідно п.1 ст.17
Закону України від 06.07.1995р. №265/95-ВР “Про застосування РРО у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг” (із змінами) ДПІ у м. Херсоні  20.02.2007р. було прийнято рішення про
застосування штрафних санкцій № до підприємця ОСОБА_1 в сумі 1000
грн.

Основні засади функціонування та
діяльності державної податкової служби в Україні визначені Законом України „Про
державну податкову службу в Україні" (надалі Закон № 509-ХІІ).

Зокрема, статтею 1 зазначеного Закону
встановлено, що до системи органів державної податкової служби належать:
Державна податкова адміністрація України, державні податкові адміністрації в
Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, державні
податкові інспекції в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах
у містах.

Відповідно до пункту 1 частини 1
статті 8 Закону № 509-ХІІ Державна податкова адміністрація України серед іншого
виконує безпосередньо, а також організовує роботу державних податкових
адміністрацій та державних податкових інспекцій, пов'язану із здійсненням
контролю за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари
(послуги) у встановленому законом порядку, а також роботу пов'язану із
проведенням боротьби з незаконним обігом алкогольних напоїв та тютюнових
виробів, веденням реєстрів імпортерів, експортерів, оптових та роздрібних
торговців, місць зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів;
застосуванням у випадках, передбачених законодавством, фінансових санкцій до
суб'єктів підприємницької діяльності за порушення законодавства про виробництво
і обіг спирту етилового, коньячного, плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів.
Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 11 даного Закону здійснення такого
контролю віднесено до прав органів державної податкової служби.

Безпосередньо правові засади
застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг визначені Законом України „Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та
послуг" (надалі Закон № 265/95-ВР).

Так, статтями 15 та 16 цього Закону
встановлено, що контроль за додержанням суб'єктами підприємницької діяльності
порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог Закону
здійснюють органи державної податкової служби України шляхом проведення
планових або позапланових перевірок згідно із законодавством України.
Контролюючі органи мають право відповідно до законодавства здійснювати планові
або позапланові перевірки осіб, які підпадають під дію цього Закону. Планові
або позапланові перевірки осіб, що використовують реєстратори розрахункових
операцій, розрахункові книжки або книги обліку розрахункових операцій,
здійснюються у порядку, передбаченому законодавством України.

Таким чином, відповідно до норм
вищенаведених нормативних актів, законодавець наділив податкові органи правом
на проведення перевірок, які можуть носити плановий або позаплановий характер,
щодо контролю за додержанням суб'єктами підприємницької діяльності порядку
проведення розрахунків за товари (послуги), а також дотримання норм обігу
алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Також
слід зазначити, що положеннями
ст.ст. 11-1, 11-2 Закону № 509-ХІІ передбачено підстави та порядок
проведення планових та позапланових перевірок. Проте, як слідує з назви статті
11-1: „Підстави та порядок проведення органами державної податкової служби
планових і позапланових виїзних перевірок своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів)", а також
з визначення поняття планової, позапланової перевірки, підстав їх проведення,
що зазначені в тексті цієї статті, її положення регулюють підстави та порядок
проведення перевірок щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та
сплати податків та зборів (обов'язкових платежів).

В той же час, згідно до частини 7
статті 11-1 перевірки в межах повноважень податкових органів, визначених
Законом № 509-ХІІ вважаються позаплановими.

З цього приводу необхідно зазначити,
що системний аналіз статті 11-1 названого Закону надає можливість стверджувати,
що даною статтею законодавцем, при надані визначення як планових, так і
позапланових перевірок, передбачені конкретні підстави для їх проведення.

Зокрема, позаплановою виїзною
перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена в планах роботи органу
державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з таких
обставин: 1) за наслідками перевірок інших платників податків виявлено факти,
які свідчать про порушення платником податків законів України про
оподаткування, валютного законодавства, якщо платник податків не надасть
пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит
органу державної податкової служби протягом десяти робочих днів з дня отримання
запиту; 2) платником податків не подано в установлений строк податкову
декларацію або розрахунки, якщо їх подання передбачено законом; 3) виявлено
недостовірність даних, що містяться у податковій декларації, поданій платником
податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні
підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової
служби протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту; 4) платник податків
подав у встановленому порядку скаргу про порушення законодавства посадовими
особами органу державної податкової служби під час проведення планової чи
позапланової виїзної перевірки, в якій вимагає повного або часткового
скасування результатів відповідної перевірки; 5) у разі виникнення потреби у
перевірці відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з
платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх
документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної
податкової служби протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту; 6)
проводиться реорганізація (ліквідація) підприємства; 7) стосовно платника
податків (посадової особи платника податків) у порядку, встановленому законом,
податковою міліцією заведено оперативно-розшукову справу, у зв'язку з чим є
потреба у проведенні позапланової виїзної перевірки фінансово-господарської
діяльності такого платника податків; 8) у разі, коли вищестоящий орган
державної податкової служби в порядку контролю за достовірністювисновків
нижчестоящого органу державної податкової служби здійснив перевірку документів
обов'язкової звітності платника податків або висновків акта перевірки,
складеного нижчестоящим контролюючим органом, та виявив їх невідповідність
вимогам законів, що призвело до ненадходження до бюджетів сум податків та
зборів (обов'язкових платежів). Позапланова виїзна перевірка в цьому випадку
може ініціюватися вищестоящим органом державної податкової служби лише у тому
разі, коли стосовно посадових або службових осіб нижчестоящого органу державної
податкової служби, які проводили планову або позапланову виїзну перевірку
зазначеного платника податків, розпочато службове розслідування або порушено
кримінальну справу; 9) платником подано декларацію з від'ємним значенням з
податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

У зв'язку з цим слідує висновок про
урегульованість підстав проведення позапланових перевірок, які спрямовані на
контроль своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та
зборів (обов'язкових платежів), саме частиною 6 статті 11-1 Закону.

При цьому, віднесення до позапланових
перевірок, які здійснюються в межах повноважень податкових органів, визначених
Законом № 265/95-ВР, не означає, необхідність застосування названих вище
підстав, викладених в частині 6 статті 11-1 Закону № 509-ХІІ, оскільки за
текстом цієї статті, як зазначено вище, підстави проведення позапланових
перевірок направлених на контроль своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) стосуються
лише позапланових перевірок, спрямованих на контроль сплати податків, зборів
(обов'язкових платежів).

В свою чергу, статтею 11-2 Закону №
509-ХІІ посадові особи органу державної податкової служби вправі приступити до
проведення планової або позапланової виїзної перевірки за наявності підстав для
їх проведення, визначених цим та іншими законами України, та за умови надання
платнику податків під розписку: 1) направлення на перевірку, в якому
зазначаються дата його видачі, назва органу державної податкової служби, мета,
вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та дата закінчення
перевірки, посади, звання та прізвища посадових осіб органу державної
податкової служби, які проводитимуть перевірку. Направлення на перевірку є
дійсним за умови наявності підпису керівника органу державної податкової служби,
скріпленого печаткою органу державної податкової служби; 2) копії наказу
керівника податкового органу про проведення позапланової виїзної перевірки, в
якому зазначаються підстави проведення позапланової виїзної перевірки, дата її
початку та дата закінчення. Ненадання цих документів платнику податків або їх
надання з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, є
підставою для недопущення посадових осіб органу державної податкової служби до
проведення планової або позапланової виїзної перевірки.

Частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За таких обставин дії відповідача по
проведенню перевірки відповідають діючому законодавству, оскільки здійсненні
без порушенням вказаних вище норм.

Щодо нарахування штрафних санкцій за
оспорюваними  рішенням суд  звертає увагу на ту обставину, що положеннями
ст. 2 Закону № 265/95-ВР  визначено
поняття реєстратора розрахункових операцій, яким є пристрій або
програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який
призначений для реєстрації розрахункових операцій при продаж} товарів (наданні
послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації
кількості проданих товарів (наданих послуг). До реєстраторів розрахункових
операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний
контрольно-касовий реєстратор, комп'ютерно-касова система, електронний
таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо. При цьому розрахунковою
операцією являється приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів, тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача
готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі
застосування банківської платіжної картки -оформлення відповідного
розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги)
банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення
розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Відповідно до положень Закону України “Про
стандарти, технічні регламенти та процедури оцінки відповідності” від
01.12.2005р. №3164, послуга -це результат економічної діяльності, яка не
створює товар, але продається та купується під час торговельних операцій.

Таким чином, запускаючи гральний
автомат шляхом автоматичної проплати грошовими коштами певного номіналу,
споживач отримує послугу щодо спеціалізованого використання вищезазначеного
приладу.

При вирішенні даного спору суд
приймає до уваги також ту обставину, що
Постановою КМУ від 07.02.2001р.№121 “Про терміни переведення суб'єктів
підприємницької діяльності на облік розрахункових операцій у готівковій та
безготівковій формі із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій” було
встановлено терміни переведення суб'єктів підприємницької діяльності на облік
розрахункових операцій у готівковій та безготівковій формі із застосуванням
РРО, згідно з п.6 Додатку, для використання гральних автоматів цей термін було
встановлено до 31.12.2006р., але позивачем не було виконано встановлені в ній
приписи на час перевірки.

В даному випадку при перевірці
податковим органом позивача саме й були виявлені порушення цих правових норм,
що повністю підтверджується належними доказами та матеріалами справи, в зв”язку
з чим, відповідачем правомірно застосовано за оспорюваними  рішеннями штрафні санкції.

Згідно імперативних вимог ч.2 ст. 19
Конституції України органи державної влади, в тому числі  і органи державної податкової служби, при
здійсненні покладених на них державою функцій зобов”язані діяти лише у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами  України.

Статус органів державної податкової
служби, її функції, завдання та правові засади діяльності встановлено Законом
України “Про державну податкову службу в Україні”.

Відповідно до ст. 2  Закону України “Про державну податкову службу
в Україні” завданням органів державної податкової служби є здійснення контролю
за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і
своєчасністю сплати до  бюджетів,
державних цільових фондів податків і зборів (обов”язкових платежів), а  також неподаткових доходів, установлених
законодавством.

Частиною першою ст.13 Закону України
“Про державну податкову службу в Україні” встановлено, що посадові особи
органів державної податкової служби зобов”язані дотримуватись Конституції і
законів України, інших нормативних актів, прав та охоронюваних законом
інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання
покладених на органи державної податкової служби функцій та повною мірою
використовувати надані їм права.

Органи державної влади, їх посадові
особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 69 КАС України встановлено,
що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що
обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші
обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх особ та їхніх
представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її
вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень
суб”єкта владних повноважень обов”язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.

На підставі вищевикладеного суд
дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають оскільки
оспорюване позивачем рішення про застосування штрафних санкцій від 20.02.2007р.
№, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі  1000 грн. 00 коп.,  прийняте податковим органом відповідно до
вимог чинного  законодавства.

Доказів, які б
спростовували доводи відповідача,
позивачем  суду не надано.

Судові витрати по справі
понесені позивачем в розмірі 3 грн. 40 коп. покладаються на позивача і не
відшкодовуються йому.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін
про час і місце виготовлення постанови суду у повному обсязі.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 94, 98, 158, 160-163, 167, п. 6 Прикінцевих та перехідних
положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

1. В задоволенні позову відмовити
повністю.

Постанова набирає  законної сили після закінчення строку подання
заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було
подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України постанова
або ухвала суду  першої інстанції набирає
законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після апеляційного
розгляду справи.

Заява про апеляційне оскарження
постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.
160 КАС України -з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на
постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
С.В. Ребриста

Постанову складено в повному обсязі  16.05.2008р.