ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2008 р.

10:30

Справа № 17/238/08

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

при секретарі Колесниковій В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача –Щукін І.І., довіреність № 03-487/721 від 10.06.2008 року;

від відповідача –не з’явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 17/238/07

за позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Миколаїв, вул. Нікольська, 46, під. 2,

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю “Мир продуктів”, м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 9,

про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів,-

СУТЬ СПОРУ: Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до господарського суду з позовними вимогами про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю “Водний Мир” адміністративно-господарських санкцій в сумі 16 865 грн. 37 коп. за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2007 році та 50 грн. 60 коп. пені за порушення терміну сплати адміністративно-господарських санкцій.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, та зазначає, що підприємством приймались всі необхідні та можливі заходи для працевлаштування інвалідів, в обґрунтування чого надав звіти за 2006 рік за формою № 3-ПН та інші документи.

Дослідивши матеріали справи, суд -

В С Т А Н О В И В:

Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 16 915 грн. 97 коп. адміністративно-господарських санкцій за нестворені у 2007 році робочі місця для інвалідів.

Позивач зазначає, що на підставі ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», відповідач повинен був створити робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, що складає у даному випадку 21 місце і працевлаштувати на ньому інваліда.

В обґрунтування позовних вимог позивач надав звіт відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2007 рік (форма 10-П1) (а.с. 5) у відповідності з яким на підприємстві відповідача не працює жоден такий працівник, та вказує на те, що відповідач не виконав встановлений Законом норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів і не створив 3 таких робочих місця.

Позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Статтею 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”(в редакції чинній на час спірних правовідносин) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частиною 3 ст. 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, Закон зобов’язує відповідача виділяти та створювати відповідно до 4 % нормативу робочі місця для інвалідів, інформувати центри зайнятості, та звітувати до Фонду соціального захисту інвалідів, та не зобов’язує виявляти та працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця.

Відповідач вимоги закону виконав. Згідно «Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2007 рік» (форма 10-П1) передбачив 3 робочих місця для штатних працівників інвалідів, створене відповідно до 4-відсоткового нормативу. Згідно щомісячних звітів 2007 року відповідач інформував державну службу зайнятості про потребу в працівниках на вільні посади в підприємстві, на які товариство з обмеженою відповідальністю “Мир продуктів” було готово прийняти інвалідів, що підтверджується звітами за формою № 3-ПН.

Крім того, відповідачем в засобах масової інформації неодноразово публікувались об'яви про запрошення на роботу інвалідів; звертався з проханням про допомогу у працевлаштуванні інвалідів в Раду фонду інвалідів дитинства, Управління праці та соціального захисту населення Корабельного районного виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Обласну організацію інвал'дів, Раду інвалідів Корабельного району, Миколаївське обласне відділення фонду соціального захисту інвалідів, Миколаївську обласну організацію Червоного хреста, Управління праці та соціального захисту населення Ленінського району, Управління праці та соціального захисту населення Заводського району, Управління праці та соціального захисту населення Центрального району, Раду Заводського районного Союзу організацій інвалідів України (копії листів в матеріалах справи); приймав участь в „Ярмарку вакансій для осіб з обмеженими фізичними можливостями” 06 квітня 2007 року, 26 червня 2007 року та 18 вересня 2007 року (довідки про участь в матеріалах справи); зверталося з заявами про запрошення на постійну роботу інвалідів в кадрові агенства м .Миколаєва; надавало звіти форми № 3-ПН до центру зайнятості у Ленінському районі ( в матеріалах справи).

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що відповідач вимоги закону виконав.

Доказів, що на підприємство відповідача направлялися або зверталися інваліди в 2007 рокі та, що їм було відмовлено у працевлаштуванні позивачем не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Враховуючи наведене, відповідачем у 2007 році виконані вимоги передбачені Законом України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” стосовно створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, тобто вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

За таких обставин в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 160-163, 167, 254 КАСУ господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          В задоволенні адміністративного позову Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня її проголошення, якщо не подано заяву про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження постанови подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду скарги.

Постанову може бути оскаржено в порядку, встановленому ст. 186 КАС України.

Суддя

С.М.Коваль