КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2008                                                                                           № 31/110

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Зеленіна В.О.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -не з’явився

від відповідача - Перепелиця А. В. – по довіреності.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ахтол"

на рішення Господарського суду м.Києва від 12.06.2008

у справі № 31/110

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Ахтол"

до                                                   Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Охтирканафтогаз"

про                                                  стягнення 374735857,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ахтол» звернулося до суду з позовом до ВАТ «Укрнафта» про зобов'язання повернути 113 684 тон нафти та 1 189 950 м. куб. газу. В ході судового розгляду позивач змінив предмет позовних вимог та попросив стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 374 735 857, 28 грн. як вартість непереданих відповідачем 113 684 тон нафти та 1 189 950 м. куб. газу. Заявлені вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем 08 травня 1998 р. був підписаний договір № 354, на підставі якого позивач встановив на свердловинах ВАТ «Укрнафта» Бугруватівського нафтогазового родовища штангові глибинні насоси, за допомогою яких, за розрахунками позивача, було видобуто додатково 113 684 тон нафти та 1 189 950 м. куб. газу. Позивач вважає, що додатково видобуті вуглеводні повинні бути повернуті йому позивачем на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України як такі, що перебувають у відповідача без достатньої правової підставі.

Під час судового розгляду позивачем було подано заяву про зміну предмету позовних вимог з урахуванням якої позов заявлено про стягнення з відповідача 374735785,28 грн.

Позивач визначає вказану суму, як вартість нафти і газу, отриманих відповідачем без достатніх правових підстав.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 12.06.2008 р., повний текст якого підписаний 18.06.2008 р., у справі № 31/110 в позові відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, оскільки вважає, що спірне рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2008 р. було порушене апеляційне провадження у справі № 31/110, розгляд справи був призначений на 07.08.2008 р.

06.08.2008 р. до канцелярії Київського апеляційного господарського суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду апеляційної скарги в зв’язку з тим, що представник позивача 07.082008 р. буде за межами м. Києва.

Вказане клопотання задоволенню не підлягає оскільки по-перше, позивачем не зазначено який саме представник буде за межами м. Києва, по – друге не надано доказів того, що вказаний представник є представником позивача, по – третє, позивачем не надано доказів того, що вказана особа знаходить у відрядженні, по –четверте позивачем не надано доказів того що вказана особа є єдиним представником, що має право представляти інтереси позивача у судових інстанціях.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу та відзив на неї, інші подані сторонами матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

8 травня 1998 року між сторонами був укладений договір про науково-технічне та виробниче співробітництво № 354 (надалі - Договір), за умовами якого сторони домовились співробітничати у сфері видобутку високов'язкої нафти і газу.

Відповідно до п. 8.3. Договору відповідач передав всі свої права та обов'язки по даному Договору Нафтогазовидобувному управлінню «Охтирканафтогаз».

На виконання умов Договору відповідач надав позивачу фонд свердловин Бугруватівського нафтогазового родовища Нафтогазовидобувного управління «Охтирканафтогаз», а позивач за власний рахунок розробив, виготовив та встановив на цих свердловинах технологічне обладнання, а саме: шлангові глибинні насоси марки НСНМ-44 та НН1БВ-44 для видобутку нафти і газу з малодебітних свердловин. Крім того, позивач взяв на себе зобов'язання здійснювати власним коштом технологічний супровід даного обладнання при монтажі, наладці та його подальшій експлуатації.

Вищевказане технологічне обладнання було встановлено у 1998 році та у першому півріччі 1999 року на наступних свердловинах Бугруватівського нафтогазового родовища: №№ 1, 8, 12, 17, 23, 53, 69, 77, 95, 235, 248, 271.

Після впровадження на свердловинах Бугруватівського нафтогазового родовища технологічного обладнання позивача видобуток нафти і газу за період з травня 1998 року по листопад 2002 року склав: 113684 т. нафти та 1189,95 тис. м3 газу. При цьому місячний об'єм видобутку нафти і газу до впровадження технологічного обладнання позивача складав 49 т. нафти та 0 м3 газу.

Вся отримана нафта і газ після видобутку передавались відповідачу, що підтверджується Розрахунками вартості виконаних позивачем робіт при видобуванні високов'язкої нафти, Розрахунками додаткових обсягів видобутку нафти і нафтового газу від впровадження на свердловинах шлангових насосів та Актами виконаних робіт по видобутку високов'язкої нафти за період з травня 1998 року по листопад 2002 року. Належним чином засвідчені копії вище зазначених документів долучені до матеріалів справи і приймаються судом як належні докази .

У квітня 2004 року відповідач звернувся до Господарського суду Сумської області з позовом про визнання Договору про науково-технічне та виробниче співробітництво від 08.05.1998р. № 354 недійсним, відповідно до ст. 48 ЦК УРСР.

Судами першої та апеляційної інстанції відмовлено ВАТ «Нафтогаз» у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним Договору про науково-технічне та виробниче співробітництво від 08.05.1998 р. № 354.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особі яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобв’язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала

Відповідно до ст. 19 Кодексу України про надра надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу (ліцензії) на користування ділянкою надр.

ВАТ «Укрнафта» надано засвідчену копію ліцензії (спеціального дозволу) на користування надрами Бугруватівського родовища від 28.07.98 р. №1511, якою підтверджується, що користувачем надрами Бугруватівського родовища, починаючи з липня 1998 року, було і залишається протягом строку дії ліценції ВАТ «Укрнафта», а не позивач.

Відповідно до ст. 24 Кодексу України про надра розпоряджатися видобутими корисними копалинами, якщо інше не передбачено законодавством або умовами спеціального дозволу (ліцензії), мають право лише користувачі надр.

Таким чином, оскільки користувачем надр Бугруватівського родовища є ВАТ «Укрнафта», що підтверджено наявністю у ВАТ «Укрнафта» ліцензії (спеціального дозволу) на користування надрами Бугруватівського родовища від 28.07.98 р. № 1511, а не ТОВ «Ахтол», підстави для зобов'язання ВАТ «Укрнафта» передати позивачу 113 684 тон нафти та 1 189 950 м. куб. газу відсутні.

У зв'язку з недоведеністю позивачем підстав для витребування від ВАТ «Укрнафта» 113 684 тон нафти та 1189 950 м. куб. газу відсутні підстави і для задоволення позовних вимог і стягнення 374 735 857, 28 грн., оскільки положення ч. 2 ст. 1213 Цивільного кодексу України щодо відшкодування вартості майна застосовуються лише у випадках наявності підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння, що відсутнє в натурі.

Посилання позивача на договір № 354 від 08.05.98р. як на підставу передачі спірних обсягів 113 684 тон нафти та 1 189 950 м. куб. газу та складені на його підставі акти виконаних робіт, розрахунки вартості виконаних робіт суд відхиляє, оскільки такий договір не є належним доказом виникнення у позивача права власності на спірні вуглеводні.

Підстави повернення майна, що було набуте без достатніх правових підстав, передбачені ст. 469 ЦК УРСР та ст. 1212 ЦК України.

Пред'явлення вимоги про повернення безпідставно набутого майна вимагає доведення позивачем щонайменше двох обставин: 1) належності позивачу права вимагати повернення такого майна та 2) безпідставності його утримання відповідачем.

Згідно п. 2 ст. 24 Кодексу України про надра та ч. 2 ст. 10 Закону України «Про нафту і газ» право власності (право володіння, користування та розпорядження) на корисні копалини належить надрокористувачу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про нафту і газ» надрокористувачем є юридична або фізична особа, що має спеціальний дозвіл на користування нафтогазоносними надрами з метою пошуку та розвідки родовищ нафти і газу, видобутку нафти і газу або їх зберігання.

Заявлені позивачем до стягнення нафта і газ були видобуті на підставі ліцензії (спеціального дозволу) на користування надрами від 28.07.1998р. № 1511, отриманої відповідачем на користування надрами Бугруватівського родовища строком дії на 20 років. Таким чином, усе видобуте на підставі цієї ліцензії є власністю відповідача.

Позивачем не надано доказів, які б спростували належність права власності на нафту і газ, добуті з Бугруватівського родовища, відповідачу.

Враховуючи те, що наведені у позові доводи та додані до неї позивачем в якості доказів документи жодним чином не доводять належності позивачеві права власності чи іншого, права володіння на видобуті нафту та газ, відтак він і не може бути особою, яка має право на пред'явлення вимоги про їх витребування від відповідача.

Крім того, як підтверджується постановою Вищого господарського суду України від 26.10.04р. у справі № 5/156-04 рішенням господарського суду Сумської області від 03.06.2004р. даний договір визнано неукладеним і постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03.08.04р. рішення суду першої інстанції було залишено без змін. В постанові від 26.10.04р. у справі № 5/156-04 Вищий господарський суд України зазначив, що договір № 354 від 08.05.98р. є неукладеним, але оскільки визнання договорів неукладеними не відповідає способам захисту цивільних прав, передбачених ст. 6 ЦК УРСР, в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Оскільки суд дійшов висновку, що договір між сторонами не був укладений, отже, не виникло бажаного договірного правовідношення та відповідного правового результату. За таких умов позивач помилково вважає, що в даному випадку наступають правові наслідки встановлені для правовідносин, що виникають внаслідок набуття майна без достатніх підстав.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Під час розгляду справи у суді позивачем було змінено предмет позовних вимог. Відповідно до змінених позовних вимог позивач просив суд стягнути з відповідача 374 735 785,28 грн., визначивши вказану суму як вартість нафти та газу, отриманих відповідачем без достатніх правових підстав.

Проте позивачем не наведено жодного доказу, який би підтверджував його право власності на ці грошові кошти та обставин, за яких ці кошти незаконно потрапили до відповідача.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує на те, що щодо вимог позивача сплив трирічний строк позовної давності та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У зв'язку з недоведеністю позивачем свого права власності на 113 684 тон нафти та 1 189 950 м. куб. газу, а відтак і порушення цього права відповідачем, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на матеріали справи суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Ахтол” є необгрунтованими і не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене вище, судова колегія вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 12.06.2008 р. у справі № 31/110 відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Ахтол” на рішення Господарського суду м. Києва від 12.06.2008 р. у справі № 31/110 –залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 12.06.2008 р. у справі № 31/110 – залишити без змін.

4. Матеріали справи № 31/110 повернути Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді

12.08.08 (відправлено)