ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м. Хмельницький, Майдан Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"29"
травня 2008 р.
Справа №16/246-НА

За
позовом Приватного
підприємця ОСОБА_1, с. Розсоша Хмельницького району

до
Хмельницької
міжрайонної державної податкової інспекції, м. Хмельницький

про
визнання протиправним
та скасування рішення № /3 від 06.12.07 р.

Суддя      В.В. Магера
Секретар судового засідання Світко С.В.

Представники
сторін:

Позивача:
ОСОБА_2 -за довіреністю від 24.04.2008р.

Відповідача:
Семенюк Н.П. -за довіреністю № 4348/9/10-021 від 21.05.2008р.

Подлюк Г.Б. -за
довіреністю № 1168 від 18.04.2008р.

У судовому
засіданні  згідно ч.3 ст. 160 КАСУ
проголошено  вступну  і
резолютивну частини постанови.

Постанова приймається 29.05.2008р., оскільки
в судовому засіданні 22.05.2008р. оголошувалась перерва.

Ухвалою
господарського суду області від 04.04.2008 р. відкрито провадження в справі та
призначено судовий розгляд справи на 24.04.2008 р., про що  сторони повідомлені належним чином. Ухвала
суду від 04.04.2008 р. сторонам надіслана рекомендованою кореспонденцією.
Ухвалою суду розгляд справи відкладено та призначено на 22.05.2008р. В судовому
засіданні 22.05.2008р. оголошено перерву до 29.05.2008р.

Суть спору: Позивач у позовній заяві
просить суд визнати протиправним та скасувати рішення № /3 від
06.12.07 р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 59 137,80
грн.

Представник позивача в судове засідання
з'явився, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні, посилаючись
на те, що вони підтверджені поданими доказами.

Позивач вважає, що Хмельницька МДПІ
протиправно застосувала до ПП ОСОБА_1 штрафні санкції в сумі 57 141грн., за
порушення вимог ст.7 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. №15-93
„Про систему валютного регулювання і валютного контролю”, згідно якої у
розрахунках між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту
використовується як засіб платежу Іноземна валюта, оскільки згідно ст.16 вказаного
Декрету міри відповідальності (фінансові санкції) до резидентів, нерезидентів,
винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю
застосовуються Національним банком України та підпорядкованими йому установами.
Вказаним Декретом не встановлюється застосування штрафних санкцій органами
податкової служби.

Згідно ст.ст. 217, 238, 239, 241
Господарського кодексу України штрафні санкції в сумі           57 141грн., застосовані до ПП
ОСОБА_1 за порушення порядку здійснення розрахунків між резидентами і
нерезидентами в межах торговельного обороту - є адміністративно-господарськими
санкціями.

Згідно ст.250 Господарського кодексу України
адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше
як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими
актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених
законом.

Первинне
рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій до ПП ОСОБА_1
№/0 було прийнято 11.05.2007 р. (в подальшому скасоване рішенням ДПА
України від 04.12.2007р.), відповідно за порушення, які мали місце до
11.05.2006 р. не можуть бути застосовані штрафні санкції згідно ст.250 ГК
України. Всі прибуткові касові ордери, за якими приймались готівкові кошти
оформлені до 11.05.2006 р., крім одного касового ордеру № 96 від 17.08.2006 р.
на суму 1 500 грн.

Хмельницька
МДПІ протиправно застосувала до ПП ОСОБА_1 штраф в сумі 510 грн. за порушення
вимог ст.1 Указу Президента України від 18.06.1994р. №319/94 „Про невідкладні
заходи щодо повернення в України валютних цінностей, що незаконно знаходяться
за її межами” та ст.9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р.
№15-93 „Про систему валютного регулювання і валютного контролю”, за неподання
декларацій про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту і
знаходяться за межами країни, оскільки згідно ст.16 вказаного Декрету, та
п.2.11 Положення „Про валютний контроль”, затвердженого Постановою Правління
НБУ №49 від 08.02.2008р. міри відповідальності (фінансові санкції") до
резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і
валютного контролю застосовуються Національним банком України та підпорядкованими
йому установами.

Згідно
п.2.7 Положення „Про валютний контроль” неподання або несвоєчасне подання
резидентами України декларації (за відсутності валютних цінностей та майна за
межами України) не тягне за собою застосування фінансових санкцій. ПП ОСОБА_1
не має валютних цінностей та майна за межами України, а відповідно вказані
фінансові санкції не застосовуються. Крім того, на вказані правовідносини також
поширюється дія ст.250 ГК України щодо строків застосування санкцій.

Відповідач
протиправно застосував до ПП ОСОБА_1 фінансову санкцію у вигляді пені за
порушення термінів здійснення розрахунків у сфері зовнішньоекономічної
діяльності, які встановлені ст.1 Закону України „Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті”, згідно якої виручка резидентів у іноземній
валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у
строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180
календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної
декларації") продукції, що експортується, а в разі експорту робіт
(послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого
документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав
інтелектуальної власності, оскільки ПП ОСОБА_1 отримувала виручку від
нерезидентів у національній валюті - гривні, а не у іноземній валюті,
відповідно дія ст.1 Закону України „Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті” не поширюється на випадки, коли розрахунки проводяться в
національній валюті України - гривні. Крім того, на вказані правовідносини
також поширюється дія ст.250 ГК України щодо строків застосування санкцій.

Відповідач
у запереченні проти позову, його повноважні представники в судових засіданнях
проти позовних вимог заперечують з наступних підстав:

В
період з 03.04.2007 р. по 17.04.2007 р. проведена виїзна планова перевірка

суб'єкта     господарської     діяльності-фізичної     особи
ОСОБА_1

(і.н.
НОМЕР_1)   (далі  по
тексту  Позивач)   з
питань   дотримання   вимог
податкового,

валютного
та іншого законодавства за період з 01.01.2004 року по 31.12.2006 року. За

результатами
перевірки складено акт №530/17/НОМЕР_1 від 26 квітня 2007 року. За

наслідками
акта перевірки винесено рішення про застосування штрафних (фінансових)

санкцій
№/0 від 11 травня 2007 року на суму 116278,80 грн., яке в подальшому
за

наслідками
апеляційного узгодження частково скасоване, і за наслідками рішення про

результати   розгляду
скарги   ДПА   України
Хмельницькою   МДПІ   прийнято
рішення

№/3
від 06.12.2007 року на суму 59137,80 грн.

Посилання   в
позовній  заяві   Позивачем
на  ст.ст.217,   238,
239,   241   та
250

Господарського
кодексу є необгрунтованим та помилковим з наступних підстав, а саме Закон України
„Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами” (далі Закон №2181-111) є спеціальним законом з
питань оподаткування, який  установлює  порядок
(...)  нарахування   і
сплати  пені  та
штрафних  санкцій, що
застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за
порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, (...). Згідно п. 1.5 ст.1
Закону №2181-111 штрафна санкція (штраф) - це плата у фіксованій сумі або у
вигляді відсотків від суми податкового зобов'язання (без урахування пені та
штрафних санкцій), яка справляється з платника податків у зв'язку з порушенням
ним правил оподаткування,  визначених
відповідними законами. При цьому відповідно до п. 17.1 ст.  17 Закону №2181-111 штрафні санкції за
порушення  податкового законодавства
накладаються на платника податків у розмірах, визначених   цією
статтею,   крім   санкцій
за   порушення   валютного
законодавства,   що встановлюється
окремим законодавством. Строки давності та їх застосування врегульовані ст.15
Закону 2181-Ш. Господарський кодекс встановлює відповідно до Конституції
України правові основи господарської діяльності (господарювання), яка базується
на різноманітності суб'єктів господарювання різних форм власності. Згідно з ч.
1 ст. 4 Господарського кодексу України (далі Кодекс) не є предметом регулювання
цього Кодексу, зокрема, фінансові відносини за участі суб'єктів господарювання,
що виникають у процесі формування та контролю виконання бюджетів усіх рівнів.
Відповідно до ст. 239 Кодексу органи державної влади та органи місцевого
самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку встановленому
законом, можуть застосовувати до суб'єктів господарювання
адміністративно-господарські санкції, зокрема адміністративно-господарський
штраф. При цьому, адміністративно господарський штраф - це грошова сума, що
сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення
ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень,
за які з суб'єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його
стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в
яких допущено правопорушення (ч. 1 ст. 241 Кодексу). Ст. 250 Кодексу
встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до
суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але
не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків,
передбачених законом. А в даному випадку розмір, порядок застосування та
стягнення штрафних санкцій за порушення законодавства в сфері
зовнішньоекономічної діяльності встановлено спеціальним законами: Закон 2181-Ш,
Закону України „Про порядок здійснення розрахунків у іноземній валюті” та ін.

Відповідно
до ст.7 Декрету КМ „Про систему валютного регулювання і валютного

контролю”
від 19.02.1993 р. №15-93, у розрахунках між резидентами і нерезидентами в

межах
торговельного обороту використовується як засіб платежу Іноземна валюта. Такі

розрахунки
здійснюються лише через уповноважені банки.
Здійснення розрахунків між

резидентами
і нерезидентами в межах торговельного обороту у валюті України допускається

за
умови одержання індивідуальної ліцензії Національного банку України. А згідно
ст. 9

цього
ж Декрету валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами

України,
підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України. Відповідно

до
ст. 1 Указу Президента України „Про невідкладні заходи щодо повернення в
Україну

валютних
цінностей, що незаконно знаходяться за її межами" №319/94 від 18.06.1994
року.

За
порушення вищезазначеного до Позивача відповідно до ст.   16 Декрету застосовано

штрафну
санкцію.

Посилання
на неправильне застосування Хмельницькою МДПІ вимог ст.1 Закону України „Про
порядок здійснення розрахунків у іноземній валюті” є помилковим з огляду на
наступне. Згідно ст.1 зазначеного Закону виручка резидентів у іноземній валюті
підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у терміни
виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 90 календарних
днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації)
продукції, (...) (редакція Закону чинна на момент прийняття рішень -11.05.2007
р. та 04.12.2007 р.). Позивач в позовній заяві чомусь

визначає
термін повернення валютної виручки 180 днів (норма Закону вступила в дію з

01.01.2008
року), застосувавши таким чином норму, яка ще не діяла на момент виникнення

правовідносин.
А посилання Позивача на той факт, що розрахунки ним здійснені не в

іноземній
валюті, як зазначено в ст.. Закону, а в українській гривні, і тому дія
назначеної

норми
на нього не поширюється є необгрунтованим, оскільки відповідно до
вищезазначеного

Декрету
КМ України, а саме ст.7 розрахунки повинні проводитися в іноземній валюті.

Розглянувши
подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення  представників
сторін,  з'ясувавши  фактичні
обставини, на  яких  ґрунтується позовна  вимога
і  заперечення проти позову,
дослідивши докази,  встановлено     наступне:

Приватний
підприємець ОСОБА_1, с. Розсоша Хмельницького району зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична особа.

Працівниками  Хмельницької МДПІ у Хмельницькиій області
проведено планову перевірку суб'єкта
господарської
діяльності-фізичної     особи     ОСОБА_1
(і.н. НОМЕР_1)   (далі  по
тексту  Позивач)   з
питань   дотримання вимог
податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2004 року по
31.12.2006 року.

За наслідками проведеної перевірки
26.04.2007 р. складено акт №
530/17/НОМЕР_1 про результати виїзної планової перевірки. В даному акті
встановлені наступні порушення:

1.          абз.б.  пп.4.2.2.
п.4.2. ст.4    Закону України  від
20.12.2000 року №2181-111  „Про
порядок погашення   зобов'язань   платників
податків   перед   бюджетами
та  державними   цільовими фондами” платником завищено
податковий кредит на загальну суму  1 566
грн.;

2. п.п.7.2.1.
п.7.2. ст.7 Закону України  від
03.04.1997р 168/97-ВР „Про податок на додану вартість”   №І68-ВР.
(із   змінами   та
доповненнями),   платником   було
завищено   суму податкового
кредиту в сумі 5316 грн.;

3. ПП.9.6.в.
п.9.6.  ст.9 Закону України  від 03.04.1997р №168/97-ВР „Про  податок
на додану вартість” №168-ВР.
(Із  змінами  та
доповненнями)  платником  безпідставно
включено до податкового зобов'язання суму 4377 грн;

4. ПП.9.6.в.  п.9.6. ст.9 Закону України  "Про
податок на додану вартість" від 03.04.1997року №І68/97-ВР із
змінами та доповненнями платником безпідставно включено до податкового кредиту
суму 1224 грн;

5. ч.2 ст.9 Закону України „Про Державний
реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів"
від 22.12.1994 року №320/94, та п.2.1
ст.2 "Порядку заповнення та подання    податковими    агентами
податкового    розрахунку    сум
доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум
утриманого з них податку", затвердженого наказом ДПА від 29.09.03 року №451;

6. ст. 1
Закону України   "Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній валюті"
№ 185/94-ВР від 23.09.1994 року зі змінами та доповненнями;

7. ст.7
Декрету   Кабінету   Міністрів
„Про   систему   валютного
регулювання    І   валютного контролю" від 19.02.1993 року
№ 15-93 Із змінами та доповненнями;

8. ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів „Про
систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 року №
15-93 із змінами та доповненнями;

9.
ст. 1   Указу  Президента
України   від   18.06.1994р.
№319/94  "Про  невідкладні
заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно
знаходяться за її  межами"із змінами
та доповненнями;

10.
На    підставі    ч.1.ст. 163-4    Кодексу
України    "Про    адміністративні    правопорушення"    за результатами перевірки складений
протокол про адмінправопорушення на ОСОБА_1

На підставі акту перевірки прийнято рішення
про застосування штрафних (фінансових)

санкцій
№/0 від 11.05.2007 р. на суму 116 278,80 грн.

Позивач в порядку адміністративного
оскарження оскаржив рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій №
/0 від 11 травня 2007 року. За наслідками розгляду скарги
04.12.2007р. прийнято рішення про результати розгляду скарги, яким Державна
податкова адміністрація України скасувала рішення  Хмельницької МДПІ  про застосування штрафних (фінансових)
санкцій №/0 від 11.05.2007 р. в частині застосованих до ПП ОСОБА_1
штрафних (фінансових) санкцій у сумі 57 141 грн. та в зазначеній частині
рішення ДПА у Хмельницькій області від 30.08.07 р. № 14502/С/25-036, прийняте
за розглядом повторної скарги, а в іншій частині -у сумі 59 137,80 грн.
зазначене рішення залишено без змін.

За наслідками рішення про результати   розгляду
скарги   ДПА   України
Хмельницькою   МДПІ прийнято
рішення №/3 від 06.12.2007 р. про застосування штрафних (фінансових)
санкцій на суму 59 137,80 грн.

Вважаючи спірне рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій   таким, що
прийняте всупереч вимогам діючого законодавства України позивач звернувся до
суду з позовом про визнання його протиправним та скасування.

Досліджуючи надані сторонами  докази, аналізуючи наведені  міркування
та  заперечення, оцінюючи  їх
в  сукупності, судом  враховується
наступне:

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.7 Декрету Кабінету
Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю”
(далі Декрет) у  розрахунках  між
резидентами  і  нерезидентами
в   межах торговельного обороту
використовується як засіб  платежу  іноземна валюта.  Такі
розрахунки  здійснюються  лише
через  уповноважені банки.

Наймодавці-нерезиденти  здійснюють
оплату  праці  резидентів виключно у валюті України у
готівковій або безготівковій формі.

Здійснення розрахунків  між
резидентами  і  нерезидентами
в межах торговельного обороту у валюті України допускається за умови
одержання індивідуальної ліцензії Національного банку України.

Згідно ст.9 Декрету валютні цінності
та інше майно резидентів,  яке  перебуває за
межами  України,  підлягає
обов'язковому    декларуванню  у Національному банку України.

Відповідно до ст.16 Декрету до
резидентів,  нерезидентів, винних  у
порушенні  правил валютного
регулювання і валютного  контролю за здійснення
операцій з валютними цінностями, що
потребують  одержання ліцензії
Національного банку України згідно з п.4 ст.5 цього  Декрету,
без  одержання  індивідуальної  ліцензії Національного банку України
застосовується штраф  у  сумі,
еквівалентній  сумі зазначених
валютних цінностей, перерахованій у валюту
України  за обмінним курсом
Національного банку  України  на
день  здійснення таких операцій.
Санкції застосовуються Національним банком України та за  його
визначенням  -
підпорядкованими  йому установами.

Зазначеним положенням Декрету не
встановлено застосування штрафних санкцій органами податкової служби.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про
порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” (в редакції чинній на момент
проведення перевірки) виручка резидентів у іноземній валюті підлягає
зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у терміни виплати
заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 90 календарних днів з
дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації)
продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав
інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що
засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності.

Згідно
ч.1 ст.4 цього Закону порушення резидентами термінів, передбачених ст.1 і 2
цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у
розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки (митної вартості
недопоставленої продукції) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю
України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення
заборгованості.

Відповідно
ст.2 Закону України „Про зовнішньоекономічну діяльність” суб'єкти господарської
діяльності України та іноземні суб'єкти господарської діяльності при здійсненні
зовнішньоекономічної діяльності керуються, зокрема, принципом верховенства
закону, що полягає у регулюванні зовнішньоекономічної діяльності тільки
законами України, та принципом захисту інтересів суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності, який полягає у тому, що Україна як держава здійснює захист
державних інтересів України як на її території, так і за її межами лише
відповідно до законів України, умов підписаних нею міжнародних договорів та норм
міжнародного права.

Ст.32 Закону України „Про зовнішньоекономічну
діяльність” визначено, що суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності несуть
відповідальність за порушення цього або пов'язаних з ним законів України та/або
своїх зобов'язань, які випливають з договорів (контрактів), тільки на умовах і
в порядку, визначених законами України.

Ст.1
Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і
валютного контролю” передбачено, що іноземною валютою є іноземні грошові знаки
у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є
законним платіжним засобом на території відповідної  іноземної
держави,  а також вилучені з обігу
або  такі,  що
вилучаються  з  нього,
але підлягають обмінові на грошові знаки,  які
перебувають  в  обігу, кошти
у  грошових  одиницях
іноземних  держав   і
міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають  на
рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за
межами України.

Валюта
ж України для резидентів не є іноземною.

Враховуючи те, що Закон України „Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній валюті” регулює питання здійснення
розрахунків між резидентами і нерезидентами по зовнішньоекономічним контрактам
виключно в іноземній валюті, а також визначає порядок нарахування пені за
порушення встановлених строків розрахунків в іноземній валюті, виходячи з суми
неодержаної виручки саме в іноземній валюті,
тому позивачем не допущено порушень вимог  даного Закону.

Як вбачається з наявного в матеріалах
справи акту перевірки, резидент проводив розрахунки за отримані послуги у
валюті України. Сторони в судовому засіданні проти факту проведення розрахунків
у валюті України не заперечували.

Оскільки
розрахунки з контрагентами по господарських операціях проводились
позивачем  в гривнях, тому обов'язку
подання декларації про валютні цінності відповідно до вимог Декрету Кабінету
Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю” у
позивача не виникло.

Відповідно
до ст.241 Господарського кодексу України адміністративно-господарський штраф -
це грошова сума, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного
бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської
діяльності.

Перелік порушень, за які з суб'єкта
господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються
законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено
правопорушення.

Адміністративно-господарський штраф може
застосовуватися у визначених законом випадках одночасно з іншими
адміністративно-господарськими санкціями, передбаченими ст.239 цього Кодексу.

Відповідно до ст.250 Господарського
кодексу України адміністративно-господарські
санкції  можуть бути застосовані
до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня  виявлення порушення, але не пізніш як через
один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Як встановлено перевіркою, позивач
здійснював перевезення вантажів за межами території України в період 2005-2006
р.р. Перевірку відповідачем проведено 26.04.2007 р., а спірне рішення прийнято
06.12.2007 р. Відповідно перебіг річний
термін  з дня порушення
встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності. У
зв'язку   з цим    відповідачем  порушені
передбачені  ст.250 ГК України
строки  застосування    адміністративно-господарських санкцій

Судом не приймаються до уваги заперечення
відповідача  проти позову, оскільки вони
не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, спростовуються матеріалами
справи та поданими доказами.

За таких обставин що позовні вимоги
заявлені позивачем правомірно, обґрунтовані та підтверджені належними доказами,
відповідають вимогам чинного законодавства, а тому  підлягають задоволенню.

Враховуючи задоволення позову згідно
ст. 94 КАСУ судові витрати, здійснені позивачем судовий збір (згідно квитанції
№9 від 03.04.2008 р. в сумі 3,40 грн.),
присуджуються йому. При цьому згідно ч. 1 ст. 94 цього Кодексу
документально підтверджені судові витрати присуджуються з Державного  бюджету України.

Керуючись
ст.ст.6, 14, 71, 86, 94, 104,105, 158-163, 167, 254-259, п.п.3,6-7 Розділу 7
„Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства
України, СУД-

ПОСТАНОВИВ:

Позов Приватного підприємця ОСОБА_1,
с.Розсоша Хмельницького району  до
Хмельницької міжрайонної державної податкової інспекції, м. Хмельницький про
визнання протиправним та скасування рішення
задовольнити.

Визнати
протиправним та скасувати рішення Хмельницької міжрайонної державної податкової
інспекції, м. Хмельницький № /3 від 06.12.2007 р. про застосування
штрафних (фінансових) санкцій, яким позивачу
визначено суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 59 137,8 грн.

Стягнути
з  Державного  бюджету
України  на  користь Приватного підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1, відомості про банківські реквізити відсутні) 3,40 грн. (три гривні 40
коп.) відшкодування сплаченого судового збору.

Згідно
ст.ст. 185-186 КАСУ сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають
право оскаржити в апеляційному порядку Постанову повністю або частково. Заява
про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня проголошення,
апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне
оскарження. Подаються до Львівського апеляційного адміністративного суду через
суд першої інстанції.

Згідно
ст. 254 КАСУ Постанова, якщо інше не встановлено КАСУ набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку
заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не була подана у строк, постанова або ухвала суду першої
інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова   оформлена
і  підписана   03.06.2008 р.

Суддя
В.В. Магера

Віддрук.  прим. :

- до справи,

- позивачу,

- відповідачу.