ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2008 р.

№ 8/390

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кривди Д.С.,

суддів                       Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін:

від позивача: не з’явився

від відповідача: не з’явився

розглянувши касаційну скаргу Контрольно-ревізійного управління в Полтавській області

на постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 12.11.2007р.

у справі № 8/390 Господарського суду Полтавської області

за позовом Контрольно-ревізійного управління в Полтавській області

до Дочірнього підприємства “Полтавський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства Державної акціонерної компанії “Автомобільні дороги України”

третя особа Головне управління державного казначейства у Полтавській області

про стягнення 49800,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Контрольно-ревізійне управління в Полтавській області звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Дочірнього підприємства “Полтавський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства Державної акціонерної компанії “Автомобільні дороги України” про стягнення не перерахованих до загального фонду державного бюджету коштів у розмірі 49800грн.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 31.08.2007р. (суддя Л.Б.Плеханова) позовні вимоги задоволено, стягнуто з Дочірнього підприємства “Полтавський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства Державної акціонерної компанії “Автомобільні дороги України” до Державного бюджету України 49800грн. боргу, стягнуто в доход Державного бюджету України 498грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Полтавської області від 31.08.2007р., Дочірнє підприємство “Полтавський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства Державної акціонерної компанії “Автомобільні дороги України” подало апеляційну скаргу.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 12.11.2007р. (судді: В.Ю.Шевченко, Т.В.Ільєнок, Г.В.Корсакова) апеляційну скаргу Дочірнього підприємства “Полтавський облавтодор” Відкритого акціонерного товариства Державної акціонерної компанії “Автомобільні дороги України” задоволено частково: рішення Господарського суду Полтавської області від 31.08.2007р. скасовано, провадження у справі припинено.

Не погодившись з постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 12.11.2007р., Контрольно-ревізійне управління в Полтавській області подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 12.11.2007р. та залишити в силі рішення Господарського суду Полтавської області від 31.08.2007р., мотивуючи свою вимогу тим, що господарським судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права.

Розглянувши касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга Контрольно-ревізійного управління в Полтавській області не підлягає задоволенню.

Як випливає з додатку № 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 23.06.2005р. № 216-р позивач є підприємством державного сектору економіки.

Вищезгаданим розпорядженням було створено комісії та зобов’язано позивача здійснити перевірку фінансово-господарської діяльності, зокрема, відповідача.

Господарським судом встановлено, що позивачем на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 23.06.2005р. № 216-р проведено перевірку фінансово-господарської діяльності відповідача за 2004 рік та 1 півріччя 2005 року, за результатами якої складено довідку від 05.08.2005р. № 05-21/128. Перевіркою встановлено, що внаслідок допущених порушень, а саме: заниження в бухгалтерському обліку майна протягом 2004 року на загальну суму 333,76 тис. грн., відповідачем за результатами фінансово-господарської діяльності невірно визначено фінансові результати фінансово-господарської діяльності в частині визначення прибутку за 2004 рік, у зв’язку з чим не перераховано до загального фонду державного бюджету кошти у розмірі 49800грн.

Статус контрольно-ревізійної служби, її функції та правові основи діяльності визначені Законом України “Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні”.

Як випливає з ст. 2 Закону України “Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні”, головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Відповідно до ст. 4 Закону України “Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні” Державна контрольно-ревізійна служба діє при Міністерстві фінансів України і підпорядковується Міністерству фінансів України. Контрольно-ревізійні управління в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі підпорядковуються Головному контрольно-ревізійному управлінню України.

Таким чином, із приписів вищенаведених правових норм випливає, що позивач є органом виконавчої влади, який здійснює управлінські функції на основі законодавства.

Згідно п. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено компетенцію адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на, зокрема, спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Права державної контрольно-ревізійної служби визначені ст. 10 Закону України “Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні”, згідно якої Головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається право у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, одержані підконтрольними установами за незаконними угодами, без встановлених законом підстав та з порушенням чинного законодавства.

Враховуючи, що відповідач є суб’єктом владних повноважень і на нього покладено функцію щодо здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому, то відповідно до приписів ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України даний спір є компетенцією суду адміністративної юрисдикції.

Відповідно до п. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Отже, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком господарського суду апеляційної інстанції про припинення господарського провадження у даній справі.

Посилання позивача на те, що дана справа мала бути розглянута Господарським судом Полтавської області, оскільки окружний адміністративний суд не розпочав свою діяльність не може бути прийнято до уваги, оскільки, відповідно до ч. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. Отже, місцевий господарський суд мав вирішити даний спір за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Проте, позивач звернувся до господарського суду з вимогою вирішення даного спору за правилами Господарського процесуального кодексу України і місцевим господарським судом було помилково порушено господарське провадження, яке правомірно припинено апеляційним господарським судом.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, ст. 111-9, 111-10, 111-11, 111-12 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Контрольно-ревізійного управління в Полтавській області залишити без задоволення, постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 12.11.2007р. у справі № 8/390 залишити без змін

Головуючий - суддя Кривда Д.С.

судді Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.