ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2008 р.

№ 02-4-18/644

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П.–головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “Укрвермікуліт”, м. Васильків Київської області (далі –ТОВ “Укрвермікуліт”)

на ухвалу господарського суду міста Києва від 20.06.2008

зі справи № 02-4-18/644

за позовом ТОВ “Укрвермікуліт”

до Всеукраїнської громадської організації “Спілка громадян “Народне судочинство”, м. Київ (далі –Громадська організація)

про спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди в сумі 85 000 грн.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

ТОВ “Укрвермікуліт” – Кладька Д.А.,

Громадської організації –не з'яв.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

ТОВ “Укрвермікуліт” звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Громадської організації про спростування недостовірної інформації.

Ухвалою названого суду від 20.06.2008 (суддя Мандриченко О.В.) у прийнятті позовної заяви відмовлено з тих мотивів, що дана заява не підлягає розгляду в господарських судах України, оскільки спір про спростування інформації підвідомчий загальним судам.

ТОВ “Укрвермікуліт” звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить зазначену ухвалу місцевого господарського суду скасувати і передати справу на розгляд до місцевого господарського суду, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Сторони відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, заслухавши пояснення представника позивача, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Відповідно ж до частини першої статті 91 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов’язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати людині.

За приписами частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім’ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Отже, за змістом приписів статті 91 ЦК України право на спростування недостовірної інформації, передбачене статтею 277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб’єкта. Тому спори, що виникають між суб’єктами інформаційних відносин, підвідомчі господарським судам, якщо обома їх сторонами є особи визначені у статті 1 ГПК України.

З огляду на викладене та беручи до уваги обставини, встановлені в оскаржуваній ухвалі місцевого господарського суду, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у прийнятті позовної заяви на підставі пункту 1 частини першої статті 62 ГПК України.

Разом з тим у вирішенні даного спору господарському суду необхідно врахувати таке.

Згідно зі статтею 21 Закону України “Про засоби масової інформації (пресу) в Україні” відповідальною за поширення відомостей друкованим засобом масової інформації є редакція цього засобу або інша установа, що виконує її функції.

До того ж у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1990 № 7 “Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій” зазначено, що: відповідачем у справі про захист честі і гідності може бути фізична або юридична особа, яка поширила відомості, що порочать позивача;

якщо позов пред’явлено про спростування відомостей, опублікованих в пресі або поширених іншими засобами масової інформації (по радіо, телебаченню), як відповідачі притягаються автор та відповідний орган масової інформації (редакція, агентство, інший орган, що здійснив випуск інформації);

при публікації або іншому поширенні відомостей без позначення автора орган масової інформації за вимогою суду зобов’язаний назвати особу, яка надала відомості, про спростування котрих пред’явлено позов; встановивши, що автор використав у публікації відомості, одержані з офіційного джерела, суд має обговорити питання про притягнення до участі в справі як відповідача організацію або службову особу, які надали оспорювані позивачем відомості;

при опублікуванні вказаних відомостей без зазначення автора (наприклад, в редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск масової інформації”.

За наведених обставин оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа має бути передана на розгляд господарського суду міста Києва.

Керуючись статтями 1119 –11111, 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “Укрвермікуліт” задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 20.06.2008 зі справи № 02-4-18/644 скасувати.

Справу передати на розгляд господарського суду міста Києва.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Б. Львов