ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

04.07.2008

Справа №2-29/10185-2007А

За позовом – Гаспринської селищної ради, м. Ялта, смт. Гаспра.

До відповідача – Головного контрольно – ревізійного управління України, м. Київ.

Про визнання протиправними дій та визнання вимоги нечинною.

Головуючий суддя Башилашвілі О.І.

Суддя Медведчук О.Л

Суддя Іллічов М.М.

Секретар судового засідання Романів В.В.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача – Арбузов Д.В. – представник, довіреність у справі.

Від відповідача – Тагільцева А.В. – представник, довіреність у справі.

Суть спору: Гаспринська селищна рада звернулась до господарського суду АР Крим з адміністративним позовом до Головного контрольно – ревізійного управління України про: визнання дій Головного контрольно – ревізійного управління України по визначенню порушень в акті № 08-22/22 від 12.06.2007 року “ревізії формування та використання бюджету Гаспринської селищної ради та використання бюджетних коштів на утримання установ, що фінансуються з Гаспринського селищного бюджету, дотримання законодавства при використанні земель та комунального майна за період з 01.05.2006 по 01.05.2007 року” протиправними; скасування результатів перевірки за актом № 08-22/22 від 12.06.2007 року „ревізії формування та використання бюджету Гаспринської селищної ради та використання бюджетних коштів на утримання установ, що фінансуються з Гаспринського селищного бюджету, дотримання законодавства при використанні земель та комунального майна за період з 01.05.2006 по 01.05.2007 року”; визнання нечинною та скасування вимоги № 08-14/912 від 25.06.2007 року „про усунення порушень та недоліків, виявлених ревізією”.

Провадження у цій справі порушено ухвалою господарського суду АР Крим від 03.08.2007р. суддею Цикуренко А.С.

Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки акту № 08-22/22 від 12.06.2007 року засновані на припущеннях, є нормативно необґрунтованими та незаконними, що, на думку позивача, є підставою для визнання нечинною вимоги № 08-14/912 від 25.06.2007 року „про усунення порушень та недоліків, виявлених ревізією”, яка була пред’явлена на підставі зазначеного акту.

Відповідач проти позову заперечує, просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою ГС АР Крим від 03.08.2007 року по справі № 2-11/10185-2007А за клопотанням позивача зупинено дію акту № 08-22/22 від 12.06.2007 року “ревізії формування та використання бюджету Гаспринської селищної ради та використання бюджетних коштів на утримання установ, що фінансуються з Гаспринського селищного бюджету, дотримання законодавства при використанні земель та комунального майна за період з 01.05.2006 по 01.05.2007 року” до розгляду справи по суті, зупинено дію вимоги № 08-14/912 від 25.06.2007 року „про усунення порушень та недоліків, виявлених ревізією” до розгляду справи по суті (том 14, а.с. 148-150).

Ухвалою ГС АР Крим від 27.08.2007 року по справі № 2-11/10185-2007А за клопотанням позивача провадження по справі зупинено, по справі призначено судово-економічну експертизу (том 1, а.с. 157-159).

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 27.11.2007 року апеляційні скарги Головного контрольно-ревізійного управління України залишені без задоволення, ухвали ГС АРК від 03.08.2007 року про вжиття заходів забезпечення позову та від 27.08.2007 року у справі № 2-11/10185-2007А про зупинення провадження у справі та призначення експертизи залишено без змін (том 2, а.с. 67-75).

Ухвалою ГС АР Крим від 16.01.2008 року після надходження висновку судово-економічної експертизи № 668 від 15.01.2008 року провадження по справі поновлено (том 3, а.с. 2-29)

У зв’язку з закінченням повноважень судді Цикуренко А.С., ухвалою від 04.02.2008р. Заступник голови господарського суду АР Крим залучив до розгляду цієї справи замість судді Цикуренко А.С. суддю О.І. Башилашвілі, у зв’язку з чим справі був привласнений новий номер № 2-29/10185-2007А (том 5, а.с. 109).

Судовий розгляд справи почато з початку у відповідності з п. 2 ст. 26 КАС України.

В судовому засіданні, що відбулось від 01.04.2008 року, позивач позовні вимоги підтримав та надав письмові пояснення, згідно з якими він з висновком судово-економічної експертизи № 668 від 15.01.2008 року погоджується (том 6, а.с. 3-7).

В судовому засіданні від 01.04.2008 року відповідач надав заперечення на висновок судово-економічної експертизи № 668 від 15.01.2008 року, в яких проти позову заперечує, просить в задоволенні позову відмовити (том 6, а.с. 8-85).

В судовому засіданні 24.04.2008 року позивачем надано документи, що підтверджують виконання Гаспринською селищною радою п. 1 – 6, ч. 3, 4 п. 7, п. 8 –10, п. 11.1, п. 11.3 вимоги Головного контрольно-ревізійного управління України „Про усунення порушень та недоліків, виявлених ревізією” за № 08-14/912 від 25.06.2007 року.

Під час розгляду справи відповідач подав до суду клопотання про розгляд цієї справи колегією у складі трьох суддів.

З метою вирішення цього клопотання відповідача, суд віддалявся до нарадчої кімнати, після повернення з якої, с постановив ухвалу про розгляд справи колегією у складі трьох суддів.

Резолюцією від 05.06.2008р. Заступник Голови господарського суду АР Крим ввів до персонального складу колегії для розгляду цієї справи суддів господарського суду АР Крим: Медведчук О.Л. та Іллічова М.М.

Після з’ясування всіх обставин у справі, та перевірки доказів, суд перейшов до судових дебатів, після закінчення яких, судова колегія віддалялося для ухвалення рішення по справі до нарадчої кімнати.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Головним контрольно – ревізійним управлінням України було проведено ревізію формування та використання бюджету Гаспринської селищної ради та використання бюджетних коштів на утримання установ, що фінансуються з Гаспринського селищного бюджету, дотримання законодавства при використанні земель та комунального майна за період з 01.05.2006 по 01.05.2007 року”, за результатами якої було складено відповідний акт № 08-22/22 від 12.06.2007 року. (том 1, а.с. 62-132).

За результатами ревізії Головним контрольно – ревізійним управлінням України було встановлено, що Гаспринською селищною радою допущені ряд порушень земельного законодавства, що призвели за період 01.05.2006 - 01.05.2007 року до втрат бюджету на загальну суму 961711,22 грн., у тому числі внаслідок: не включення до умов договорів оренди земельних ділянок та рішень сесій зобов’язання землекористувачами про внесення орендної плати за період фактичного користування (резервування) земельними ділянками, не використанням права, передбаченого ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України розрахунково - 124846,10 грн.; недоотримано бюджетом орендної плати в сумі 402017,42 грн., з яких бюджетом селищної ради - 204817,94 грн., з яких внаслідок невірного застосування ставки орендної плати, визначеної рішеннями сесій селищної ради, коефіцієнту функціонального використання земельної ділянки за кодом УКЦВЗ, визначеного рішеннями сесій при передачі земельних ділянок в оренду, безпідставного зменшення орендної плати; розрахунково місцеві бюджети в 2007 році недоотримають доходи в сумі близько 50374,00 грн. внаслідок не укладання договорів оренди під розміщені об'єкти торгівлі; внаслідок використання землі без договору оренди недоотримано бюджетами 304522,70 гривень; розрахункові втрати доходів бюджетів всіх рівнів від продажу земельних ділянок в сумі 79951,80 грн., з яких селищним бюджетом недоотримано 43973,49 грн. внаслідок продажу без чинного звіту про експертну грошову оцінку земельних ділянок.

На підставі зазначеного акту ревізії Головним контрольно – ревізійним управлінням України було пред’явлено вимогу № 08-14/912 від 25.06.2007 року „про усунення порушень та недоліків, виявлених ревізією”. (том 1, а.с.133-136).

Не погодившись зі вказаними актом ревізії № 08-22/22 від 12.06.2007 року та вимогою № 08-14/912 від 25.06.2007 року, Гаспринської селищною радою було прийнято рішення 17-ої сесії 5-го скликання Гаспринської селищної ради № 35 від 12.07.2007 року “Про оскарження акту індивідуальної дії” (том 1, а.с. 137).

Суд вважає, що позовні вимоги Гаспринської селищної ради підлягають задоволенню частково, у зв’язку з наступним.

Позивач просить суд визнати дії Головного контрольно-ревізійного управління України протиправними.

Суд вважає, що ця вимога задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 2 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу України», головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудита, перевірки державних закупівель та інспектування.

Державний фінансовий аудит є різновидом державного фінансового контролю і полягає у перевірці та аналізі фактичного стану справ щодо законного та ефективного використання державних чи комунальних коштів і майна, інших активів держави, правильності ведення бухгалтерського обліку і достовірності фінансової звітності, функціонування системи внутрішнього контролю.

Результати державного фінансового аудиту та їх оцінка викладаються у звіті.

Перевірка державних закупівель полягає у документальному та фактичному аналізі дотримання підконтрольними установами законодавства про державні закупівлі та проводиться органами державної контрольно-ревізійної служби на всіх стадіях державних закупівель. Результати перевірки державних закупівель викладаються в акті.

Інспектування здійснюється у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Порядок проведення державною контрольно-ревізійною службою державного фінансового аудиту та інспектування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На підконтрольних установах, щодо яких за відповідний період їх фінансово-господарської діяльності відповідно до цього Закону проведено державний фінансовий аудит, інспектування за ініціативою органів державної контрольно-ревізійної служби не проводиться.

Контроль за дотриманням законодавства щодо закупівель здійснюється як у порядку проведення перевірки державних закупівель, так і під час державного фінансового аудита та інспектування.

Державний фінансовий аудит проводиться також Рахунковою палатою у порядку та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно до п. 7, 10 ст. 10 Закону України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні», Головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається право, зокрема: пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

-          на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

-          з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

-          обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають

-          значення для прийняття рішення (вчинення дії);

-          безсторонньо (неупереджено);

-          добросовісно;

-          розсудливо;

-          з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

-          пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

-          з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

-          своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Так, суд вважає, необґрунтованою вимогу позивача про визнання дій відповідача неправомірними, оскільки судом встановлено, що відповідач діяв цілком в межах повноважень та у спосіб передбачений Законом України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні», тому позов в цій частині не підлягає задоволенню.

В акті № 08-22/22 від 12.06.2007 року (стор акту 57-58) вказано, що Гаспринської селищної радою не включено до умов договорів оренди земельних ділянок та рішень сесії - зобов’язання землекористувача про внесення орендної плати за період фактичного користування, чим не використане право ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, де передбачено, що сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

В результаті невикористання такого права при укладенні в 2006 році та поточному періоді 2007 року 16 наданих до ревізії договорів, допущено втрати бюджетами всіх рівнів можливих доходів розрахунково у загальній сумі 124846,10 грн.

Проте вказаний висновок суперечить нормам чинного Цивільного та Земельного законодавства України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України, ст. 1 Закону України “Про оренду землі” право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України, ст. 13 Закону України “Про оренду землі” договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов’язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов’язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов’язки відповідно до договору.

Згідно п. 2 ст. 125 Земельного кодексу України, ст. 6 Закону України “Про оренду землі” право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 18 Закону України “Про оренду землі” договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 15 Закону України “Про плату за землю” власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до п. 3 ст. 125 Земельного кодексу України приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

З цього слідує, що цивільні права та обов’язки, а саме право оренди земельної ділянки та обов’язок по сплаті орендної плати виникають у сторін не з моменту прийняття радою відповідного рішення, а з моменту укладення відповідного договору засвідченого нотаріально та його державної реєстрації.

Таким чином, висновок ревізії № 08-22/22 від 12.06.2007 року в цієї частині є нормативно необґрунтованим, що в свою чергу є підставою для визнання нечинними ч. 1 п. 7, п. 11.2. вимоги № 08-14/912 від 25.06.2007 року „Про усунення порушень та недоліків, виявлених ревізією”.

В акті № 08-22/22 від 12.06.2007 року (стор. акту 60) вказано, що проведеною ревізією за наданими договорами оренди земельних ділянок в 15 випадках було встановлено недоотримання місцевими бюджетами за 2006 рік та січень - квітень 2007 року доходів в сумі 402017,42 грн., з яких бюджетом селищної ради недоотримано 204817,94 грн.

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи № 668 від 15.01.2008 року, проведеної Севастопольським відділенням Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса, дані висновки акту ревізії № 08-22/22 від 12.06.2007 року є нормативно та документально необґрунтованими.

Відповідно до ст. 21 Закону України “Про оренду землі” орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України “Про плату за землю”.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до ст. 7 Закону України “Про плату за землю” ставки земельного податку, грошова оцінка яких визначена, встановлюються у розмірі одного відсотка від їх грошової оцінки. Ставки земельного податку за земельні ділянки диференціюються і затверджуються відповідними сільськими, селищними, міськими радами, виходячи з середньої ставки податку, функціонального використовування і місцезнаходження земельної ділянки, але не вище ніж в два рази від середніх ставок податку з урахуванням коефіцієнтів визначених також цією статтею.

Судом встановлено, що орендна ставка, яка застосовувалась в наданих договорах оренди земельних ділянок, діяла на момент прийняття сесією Гаспринської селищної ради відповідного рішення, та при укладені цих договорів оренди і в подальшому індексувалась, у відповідності з коефіцієнтом інфляції.

Зміна умов договорів оренди земельних ділянок в односторонньому порядку та включення цих змін до договорів оренди чинним законодавством України не передбачена.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміни або розірвання договору допускається тільки за погодженням сторін, якщо інше не встановлене договором або законом.

Відповідно до ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов’язання.

Також згідно висновку судово-економічної експертизи № 668 від 15.01.2008 року при визначенні орендної плати відповідачем необґрунтовано застосований підвищувальний коефіцієнт 5, оскільки цей коефіцієнт застосовується тільки для комерційних структур, що працюють сезонно, отже при проведенні розрахунку суми орендної плати Гаспринської селищної радою нормативно обґрунтовано застосований підвищувальний коефіцієнт 3.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що висновок акту ревізії № 08-22/22 від 12.06.2007 року в частині недоотримання місцевими бюджетами за 2006 рік та січень - квітень 2007 року доходів в сумі 402017,42 грн., з яких бюджетом селищної ради недоотримано 204817,94 грн. є нормативно необґрунтованим з урахуванням висновку експерта №668, а вимога № 08-14/912 від 25.06.2007 року „Про усунення порушень та недоліків, виявлених ревізією” в ч. 1 п. 7 підлягає визнанню нечинною.

Крім того, згідно ст. 16, 26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” саме органами місцевого самоврядування можуть прийматися і змінюватися статті місцевого бюджету, який є самостійним. Сільські, селищні, міські ради самостійно встановлюють ставки податків, передбачених цим законом.

Відносно порушень, зазначених в акті ревізії № 08-22/22 від 12.06.2007 року (стор. 67) щодо користування дочірнім підприємством “Санаторій “Ясна поляна” земельною ділянкою без оформлення орендних відносин, що призвело до втрат бюджетом доходів (різниця між орендною платою та земельним податком) в сумі 304 522,70 грн., слід відзначити, що ДП “Санаторій “Ясна поляна” є землекористувачем земельної ділянки 17,7411 га в межах згідно з планом землекористування на підставі Державного акту на право постійного користування землею, зареєстрованого в Книзі записів державних актив на право постійного користування землею за № 04 від 18.01.1996 року.

Відповідно до ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, що знаходиться в державній або комунальній власності, без встановлення терміну. Право постійного користування земельною ділянкою із земель державної і комунальної власності придбають підприємства, установи і організації, що належать до державної або комунальної власності.

Власником майна ДП “Санаторій “Ясна поляна” є ЗАТ ЛОЗПУ “Укрпрофоздоровниця”, засновниками якої є державні юридичні особи - Федерація професійних спілок України та Фонд соціального страхування України з тимчасової втрати працездатності, що передбачає надання цьому суб’єкту права користування земельної ділянкою на підставі відповідного Державного акту на право постійного користування землею зі сплатою земельного податку.

Отже, вказані обставини, на думку суду, свідчать про безпідставність висновку акту ревізії № 08-22/22 від 12.06.2007 року в частині втрати доходів в сумі 304 522,70 грн., в зв’язку з чим вимога № 08-14/912 від 25.06.2007 року „Про усунення порушень та недоліків, виявлених ревізією” в частині вжиття заходів щодо стягнення з ДП “Санаторій “Ясна поляна” до селищного бюджету коштів в сумі 182700 грн. підлягає визнанню нечинною.

Висновки акту ревізії № 08-22/22 від 12.06.2007 року (стор. 67-68) про порушення п. 1 ст. 124, 206 Земельного кодексу України, та неодоотримання місцевими бюджетами в 2007 році доходів в сумі близько 50374 гривень, також є нормативно необґрунтованими.

Так, ст. 118, 123, 124 Земельного кодексу України встановлено порядок передачі земельних ділянок в оренду (користування) або у власність, а саме особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування або у власність із земель державної або комунальної власності, звертається з відповідним клопотанням до районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій або сільської, селищної, міської ради.

Тобто позивач не мав підстав про включення у повістку сесій та розгляду питань щодо надання цих ділянок у власність чи користування та укладення відповідних договорів земельних ділянок без клопотання відповідної особи.

Крім того, суд погоджується з висновком судово-економічної експертизи № 668 від 15.01.2008 року, в якому вказано, що при проведенні будь-яких розрахунків не можуть бути застосовані відповіді, що містять фразу “близько”.

Щодо встановлених в акті ревізії № 08-22/22 від 12.06.2007 року втрат доходів бюджетів всіх рівнів від продажу земельних ділянок в сумі 79 951,80 грн., суд вважає, що дані висновки також є необґрунтованими, а вимога № 08-14/912 від 25.06.2007 року „Про усунення порушень та недоліків, виявлених ревізією” в ч. 2 п. 7, підлягає визнанню нечинною, виходячи з наступного.

Договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,0057 га від 11.03.2007 року був укладений між Гаспринської селищної Радою та СПД Савченко О.Л. на підставі рішення 4-ої сесії 24-го скликання Гаспринської селищної Ради від 19.08.2002 року за № 26, яким затверджено звіт про експертну оцінку, ціна продажу встановлена відповідно до висновку державної землевпорядної експертизи № 301 - ІІ від 25.03.2002 року, ціна продажу затверджена в розмірі 84,3 гривень за 1 кв.м.

Договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,0382 га від 02.11.2006 року га був укладений між Гаспринської селищної Радою та СПД Луговим Ю.В. на підставі рішення 4-ої сесії 24-го скликання Гаспринської селищної Ради від 19.08.2002 року за № 25, яким затверджено звіт про експертну оцінку, ціна продажу встановлена відповідно до висновку державної землевпорядної експертизи № 302 - ІІ від 25.03.2002 року, експертна оцінка 1 кв.м. земельної ділянки, що відчужується склала 65,44 гривень.

Відповідно до ст. 26, 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” позивач має повноваження щодо скасування актів виконавчого органу ради, але не в праві скасовувати рішення самої ради, які можуть бути визнані незаконними лише в судовому порядку.

Рішення 4-ої сесії 24-го скликання Гаспринської селищної Ради № 25, 26 від 19.08.2002 року не скасовані, в судовому порядку незаконними не визнані, тобто підстав для відмови в укладення договорів купівлі – продажу земельних ділянок на умовах, встановлених відповідними рішеннями Гаспринської селищної ради попереднього скликання, позивач не мав.

Крім того відповідно до висновку судово-економічної експертизи № 668 від 15.01.2008 року, грошові оцінки по земельним ділянкам були виконані та затверджені рішеннями Гаспринської селищної ради до набрання чинності Закону України “Про оцінку земель” та Наказу Державного комітету України по земельним ресурсам “Про затвердження Порядку проведення експертної оцінки земельних ділянок”, на які посилається в своєму акті ревізії відповідач.

Відповідно до ст. 12, 13 Закону України “Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні” службові особи державних контрольно-ревізійних служб зобов’язані суворо додержувати Конституції України, законів України, прав та інтересів громадян, підприємств, установ і організацій, що охороняються законом. Дії або бездіяльність службових осіб державної контрольно-ревізійної служби можуть бути оскаржені в судовому або адміністративному порядку.

Відповідно до п. 2 роз’яснень Президії Вищого арбітражного суду № 02-5/35 від 26.01.2000 року “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів” (із змінами) підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов’язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв’язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

За викладених обставин, суд вважає, що порушення, які наведені в акті ревізії № 08-22/22 від 12.06.2007 року не мають свого підтвердження, висновки акту ревізії є документально та нормативно необґрунтованими, відповідач своїми діями порушує норми чинного законодавства України та права і охоронювані законом інтереси позивача, отже вимога № 08-14/912 від 25.06.2007 року „Про усунення порушень та недоліків, виявлених ревізією” в частині ч. 1, 2 п. 7, п. 11.2. підлягає визнанню нечинною.

Як вбачається з матеріалів справи, Гаспринської селищної радою частково виконана вимога Головного контрольно-ревізійного управління України „Про усунення порушень та недоліків, виявлених ревізією” за № 08-14/912 від 25.06.2007 року в частині п. 1 – 6, ч. 3, 4 п. 7, п. 8 – 10, п. 11.1, п. 11.3., але позивач не скористався наданим йому правом щодо зменшення позовних вимог, напроти наполягав на повному скасуванні вимог КРУ.

Оскільки вимоги КРУ частково позивачем були виконані, та проти цього сторони не заперечують, суд вважає, що в іншій частині позовних вимог щодо скасування вимоги КРУ від 25.06.2007р. № 08-14/912, в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 157 КАС України, п. 6.2 роз’яснень Президії Вищого арбітражного суду № 02-5/35 від 26.01.2000 року “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів” (із змінами), провадження по справі у частині позовних вимог Гаспринської селищної ради про скасування результатів перевірки за актом від 12.06.2007 року за № 08-22/22 „ревізії формування та використання бюджету Гаспринської селищної ради та використання бюджетних коштів на утримання установ, що фінансуються з Гаспринського селищного бюджету, дотримання законодавства при використанні земель та комунального майна за період з 01.05.2006 по 01.05.2007 року” підлягає закриттю, оскільки цей акт ревізії № 08-22/22 від 12.06.2007 року не має обов’язкового характеру, та не може оскаржуватися в суді.

Вступна та резолютивна частини постанови оголошені в судовому засіданні – 04.07.2008 року.

Повний текст постанови складений та підписаний 09.07.2008 року.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 152, п. 1 ст. 153, ст.ст. 157, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити частково

2.          В задоволенні позовної вимоги про визнання дій Головного контрольно – ревізійного управління України по визначенню порушень в акті № 08-22/22 від 12.06.2007 року “ревізії формування та використання бюджету Гаспринської селищної ради та використання бюджетних коштів на утримання установ, що фінансуються з Гаспринського селищного бюджету, дотримання законодавства при використанні земель та комунального майна за період з 01.05.2006 по 01.05.2007 року” – протиправними, відмовити.

3.          Визнати вимогу Головного контрольно – ревізійного управління України № 08-14/912 від 25.06.2007 року „Про усунення порушень та недоліків, виявлених ревізією” в частині ч. 1, 2 п. 7, п. 11.2. вимоги, – нечинною з моменту її прийняття та скасувати.

4.          В іншій частині позовних вимог про визнання нечинною з моменту її прийняття та скасування вимоги Головного контрольно – ревізійного управління України № 08-14/912 від 25.06.2007 року „Про усунення порушень та недоліків, виявлених ревізією” в частині п. 1 – 6, ч. 3, 4 п. 7, п. 8 – 10, п. 11.1, п. 11.3. вимоги, в задоволенні позову - відмовити.

5.          В частині позовних вимог про скасування результатів перевірки за актом № 08-22/22 від 12.06.2007 року „ревізії формування та використання бюджету Гаспринської селищної ради та використання бюджетних коштів на утримання установ, що фінансуються з Гаспринського селищного бюджету, дотримання законодавства при використанні земель та комунального майна за період з 01.05.2006 по 01.05.2007 року”, провадження по справі закрити.

6.          Стягнути з Державного бюджету України на користь Гаспринської селищної ради (АР Крим, м. Ялта, смт. Гаспра, вул. Н. Тамарли, 6/24), витрати по сплаті судового збору в сумі 1,70 грн.

7.          Виконавчий лист видати після набрання постановою суду законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня її проголошення, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку передбаченому ч.5 ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі не подання відповідної заяви ( ст. 254 КАС України)

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Башилашвілі О.І.