КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

09.04.2008
№ 20/406

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:          Кондес  Л.О.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - ОСОБА_1 (підприємець), ОСОБА_2
(за дов.),

від відповідача - Скорик В.В. (за дов.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційні скарги Відкритого акціонерного товариства (далі - ВАТ)
"Акціонерна страхова компанія "Енергополіс" та Суб"єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

на рішення Господарського суду м.Києва від
06.02.2008

у справі № 20/406

за позовом                               Суб"єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи (далі - СПД - ф.о.) ОСОБА_1

до                                                   Відкритого
акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія (далі - ВАТ
"АСК) "Енергополіс"

про                                                  стягнення 38
547,84 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м.Києва від
06.02.2008 у справі №20/406 позов Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної
особи (СПД -ф.о.) ОСОБА_1. до ВАТ „АСК „Енергополіс” про стягнення 38 547,84
грн. задоволено частково.

Присуджено
стягнути з ВАТ „АСК „Енергополіс” на користь СПД -ф.о. ОСОБА_1. 23 309,64 грн.
-відшкодування шкоди у порядку регресу, 233,09 грн. -державного мита, 71,35
грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу, 664,01 грн.
-інших витрат, пов'язаних з розглядом справи, 2 328,07 -витрат на оплату послуг
адвоката.

В
іншій частині позову - стягнення пені в сумі 15 238,20 грн. відмовлено.

Рішення
суду першої інстанції в частині задоволення позову мотивовано тим, що матеріали
справи містять докази того, що відповідач був повідомлений позивачем про факт
ДТП та розгляд  цивільного спору в рамках
кримінальної справи. Проте, майнова шкода, завдана третій особі внаслідок ДТП
була відшкодована саме позивачем, а не відповідачем, відповідно позивач має
право вимоги до страховика в порядку регресу про стягнення на користь позивача
суми, відшкодованої ним, як власником транспортного засобу, третій особі. В
частині відмови в задоволенні позову про стягнення неустойки в розмірі 15
238,20 грн. за несвоєчасну виплату страхового відшкодування суд зазначив, що
Полісом  обов'язкового страхування
цивільної відповідальності власників транспортних засобів на території України
передбачена виплата страхового відшкодування лише на користь потерпілого
-третьої особи, а позивач виступає страхувальником, а не третьою особою.

Не
погодившись з рішенням суду, СПД -ф.о. ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою
до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення
Господарського суду м.Києва від 06.02.2008 у справі №20/406 в частині
незадоволених позовних вимог та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити
в повному обсязі.

Скаргу
мотивовано тим, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин,
що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права.

Не
погодившись з рішенням суду, ВАТ „АСК „Енергополіс” звернулося з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду м.Києва від 06.02.2008 у справі №20/406
та прийняти нове, яким в позові відмовити повністю. Апеляційну скаргу, зокрема,
мотивовано порушенням судом першої інстанції норм процесуального права щодо
підсудності даного спору, апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що
оскільки позивачка не є юридичною особою, то дія полісу не поширюється на
водія, який керував цим транспортним засобом на законних підставах, крім того,
заперечує проти стягнення з нього витрат на послуги адвоката.

У
відзиві на апеляційну скаргу позивача ВАТ „АСК „Енергополіс” заперечує проти її
доводів.

У
відзиві на апеляційну скаргу відповідача СПД -ф.о. ОСОБА_1 заперечує проти її
доводів, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши
в судових засіданнях апеляційні скарги, відзиви на них, дослідивши матеріали
справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення представників сторін,
судова колегія встановила наступне:

Позивач
-суб'єкт підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1 звернулася до
господарського суду про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування,
яку нею було сплачено третій особі, постраждалої внаслідок ДТП, в розмірі 23
309,64 грн., а також 15 238,20 грн. неустойки за несвоєчасність виплати суми
страхового відшкодування.

Колегія
суддів вважає, що Господарським судом м.Києва спір розглянутий з дотриманням
правил підвідомчості та підсудності, виходячи з наступного.

Згідно
статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі
- підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для
вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання
правопорушенням.

Згідно
статті 15 Господарського процесуального кодексу України справа повинна
розглядатися  за місцезнаходженням
відповідача.

Позивач
-СПД -ф.о. ОСОБА_1 звернулася до господарського суду саме як суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична особа, про стягнення з відповідача в
порядку регресу суми страхового відшкодування, яку вона сплатила третій особі
саме як суб'єкт підприємницької діяльності на підставі вироку Жовтневого
районного суду м.Маріуполя від 25.06.2005 по справі № 1-76 2005 року.

Позивач
просив суд стягнути з відповідача у порядку регресу 23 309,64 грн. страхового
відшкодування, яке було сплачено позивачем замість відповідача на користь
потерпілого ОСОБА_3. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача неустойку
у розмірі 15 238,20 грн. за несвоєчасну виплату страхового відшкодування.

Відповідач,
заперечуючи проти позовних вимог, посилався на те, що між відповідачем та
позивачем, як Суб'єктом підприємницької діяльності не укладалось ніяких
договорів, а договір №Б/3808942 обов'язкового страхування цивільної
відповідальності власників транспортних засобів на території України (Поліс)
був укладений між ОСОБА_1, як фізичною особою і відповідачем.

Крім
того, відповідач зазначив, що власником транспортного засобу, а саме, особою,
яка експлуатувала транспортний засіб на законних підставах, відповідно до
подорожнього листа, є водій ОСОБА_4. Дія полісу не розповсюджується на
протиправні дії ОСОБА_4, як власника транспортного засобу. Потерпіла особа
ОСОБА_3 не звертався до відповідача за виплатою страхового відшкодування, а
Поліс передбачає виплату страхового відшкодування саме на користь третьої
особи.

З
матеріалів справи та пояснень представників сторін вбачається наступне.

ОСОБА_1
є суб'єктом підприємницької діяльності, що підтверджується свідоцтвом НОМЕР_1
про державну реєстрацію фізичної особи -підприємця ОСОБА_1. (ідентифікаційний
НОМЕР_2).

ОСОБА_1
є власником транспортного засобу - автобуса марки ПАЗ 32051, 2002 року випуску,
реєстраційний НОМЕР_3, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу.

Відповідно
до статті 320 Цивільного кодексу України власник має право використовувати своє
майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених
законом.

Таким
чином, ОСОБА_1, як власник транспортного засобу автобуса марки ПАЗ 32051,
реєстраційний НОМЕР_3, має право використовувати його для здійснення
підприємницької діяльності.

Між
ОСОБА_1, як власником транспортного засобу (страхувальник) та відповідачем в
особі Донецької філії ВАТ “Акціонерна страхова компанія “Енергополіс”
(страховик) був укладений поліс №Б/3808942 обов'язкового страхування цивільної
відповідальності власників транспортних засобів на території України, згідно
якого страховик забезпечує відшкодування шкоди, заподіяної потерпілим -третім
особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася під час дії цього
полісу і винуватцем якої був зазначений у цьому полісі власник (водій)
транспортного засобу, зазначеного в цьому полісі (ПАЗ -32051 реєстраційний
НОМЕР_3). Виплата страхового відшкодування здійснюється в межах страхових сум,
зазначених в цьому полісі, та на умовах, визначених законодавством про
обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних
засобів.

Відповідно
до пункту 2 полісу страхова сума за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю третіх
осіб склала 8 500 грн. Страхова сума за шкоду, заподіяну майну третіх осіб
склала 25 500 грн.

Відповідно
до пункту 3 полісу строк його дії встановлено 12 місяців, з 18.02.2004 до 24-00
годин 17.02.2005.

Згідно
пункту 6 полісу розмір страхового платежу складає 186 грн., сплачений
17.02.2007.

Як
вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 як суб'єкт підприємницької діяльності
займається наданням послуг з внутрішніх перевезень пасажирів автомобільним
транспортом в межах України, на що нею відповідно до вимог законодавства
отримано ліцензію на період з 26.06.2001 по 25.06.2004 НОМЕР_4.

Між
СПД-ф.о. ОСОБА_1 та водієм ОСОБА_4. (працівник) укладено трудовий договір від
01.01.2004 на виконання працівником перевезення пасажирів по вказаному маршруту
та графіку. Трудовий договір між працівником і фізичною особою укладено за
формою, яка затверджена наказом Міністерства праці та соціальної політики
України від 08.06.2001 № 260 для фізичної особи -суб'єкта підприємницької
діяльності без створення юридичної особи з правом найму працівників, та
зареєстровано від 08.01.2004 за № 11 Орджоникідзевським відділом зайнятості.

23.02.2004
сталася дорожньо - транспортна пригода за участю вищезазначеного автомобіля ПАЗ
-32051 реєстраційний НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4, який працював у
позивача на підставі трудового договору між працівником і фізичною особою
(позивачем) від 01.01.2004, та автомобіля ВАЗ-2108 реєстраційний НОМЕР_5 під
керуванням ОСОБА_3.

23.02.2004,
тобто в день вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, позивач звернувся до
відповідача з заявою про настання страхового випадку, в якій повідомив
відповідача про ДТП за участю застрахованого автомобіля, у зв'язку зі шкодою,
завданою автомобілю ВАЗ-2108 реєстраційний НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_3.

Факт
повідомлення підтверджує відповідь відповідача (вих. №16 від 29.01.2007), з
посиланням на заяву позивача.

Вироком
Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 25.06.2005, який залишений без
змін ухвалою Колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного
суду Донецької області від 06.09.2005, визнано винним водія позивача ОСОБА_4. у
скоєнні злочину за ст. 286 ч. 2 КК України. У рамках кримінальної справи
вирішено цивільний позов потерпілого ОСОБА_3. про стягнення з ПП ОСОБА_1. як
власника джерела підвищеної безпеки, на користь потерпілого ОСОБА_3.
матеріальної шкоди у розмірі 23 309,64грн.

Відповідно
до квитанції № 515 від 14.12.2005 СПД ОСОБА_1 сплатила на користь потерпілого
ОСОБА_3. 23309,64 грн. на підставі рішення суду, що також підтверджується
постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від
23.12.2005 при примусовому виконанні в/л 1-76 від 25.06.2005 Жовтневим судом.

За
змістом статті 979 Цивільного кодексу України, статті 16 Закону України „Про
страхування” за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у
разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі
та виконувати інші умови договору.

Згідно
статті 7 Закону України „Про страхування” видом обов'язкового страхування є
страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів (назва
виду обов'язкового страхування в редакції, чинної на дату укладення полісу,
страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних
засобів -в редакції Закону України від 01.07.2004 N 1961-IV).

Згідно
пункту 1 Положення про порядок і умови проведення обов'язкового страхування
цивільної відповідальності власників транспортних засобів, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України від 28.09.1996 № 1175 (була чинна станом
та дату укладання полісу та скоєння ДТП, втратила чинність згідно з постановою
Кабінету Міністрів України від 06.01.2005 N16) (далі -Положення) обов'язкове
страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів (далі -
обов'язкове страхування цивільної відповідальності) здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної третім особам внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом
6 Положення встановлено, що страхова сума за договором обов'язкового
страхування цивільної відповідальності - це грошова сума, в межах якої
страховик (страхова організація) відповідно до умов страхування зобов'язаний
провести виплату третій особі або третім особам (у разі, коли потерпілих у
дорожньо-транспортних пригодах кілька) після настання страхового випадку.

Згідно
пункту 9 Положення для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, страхувальник або третя особа (її спадкоємець,
правонаступник) звертається із заявою до страховика (страхової організації).

Виплата
страхового відшкодування здійснюється третій особі або її спадкоємцям протягом
15 робочих днів з дня отримання страховиком (страховою організацією) зазначених
документів, крім випадків, коли спори, пов'язані з виплатою страхового
відшкодування, розглядаються у судовому порядку.

Відповідно
до статті 8 Закону України „Про страхування” страховий випадок - подія,
передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми
(страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій
особі.

Пунктом
4 Положення про порядок і умови проведення обов'язкового страхування цивільної
відповідальності власників транспортних засобів передбачено, що страховий
випадок - це дорожньо-транспортна пригода, яка сталася за участю транспортного
засобу страхувальника і внаслідок якої настає його цивільна відповідальність за
заподіяну транспортним засобом шкоду майну, життю і здоров'ю третіх осіб.

За
змістом статті 25 Закону України „Про страхування”, статті 990 Цивільного кодексу
України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на
підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи,
визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт
(аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у
формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно
до статті 984 Цивільного кодексу України страхувальником може бути фізична або
юридична особа.

Згідно
статті 3 Закону України „Про страхування” страхувальниками визнаються юридичні
особи та дієздатні фізичні особи, які уклали із страховиками договори
страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України.

Пунктом
15 Положення про порядок і умови проведення обов'язкового страхування цивільної
відповідальності власників транспортних засобів встановлено, що у разі
укладення договору обов'язкового страхування цивільної відповідальності
власників транспортних засобів страхувальником - юридичною особою дія договору
поширюється на водія, який керує цим транспортним засобом на законних
підставах.

Відповідно
до статті 50 Цивільного кодексу України право на здійснення підприємницької
діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною
дієздатністю. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за
умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Стаття
51 Цивільного кодексу України встановлює, що до підприємницької діяльності
фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку
діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із
суті відносин.

Дорожньо-транспортна
пригода сталася з автомобілем, власником якого є ОСОБА_1, яка зобов'язана
згідно законодавства як власник транспортного засобу укласти договір
обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних
засобів на території України.

ОСОБА_1
є суб'єктом підприємницької діяльності, зареєстрована у встановленому порядку
та отримала ліцензію на право займатися вказаним видом діяльності.

Транспортний
засіб -автобус ПАЗ 32051, реєстраційний НОМЕР_3 використовувався для здійснення
підприємницької діяльності.

Водій
ОСОБА_4. керував зазначеним транспортним засобом на законних підставах, уклавши
з СПД -ф.о. ОСОБА_1. трудової договір.

Отже,
колегія судів дійшла висновку, що в даному випадку дія полісу №Б/3808942
обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортних
засобів на території Украйни розповсюджується на водія, який був з власником
транспортного засобу в трудових відносинах.

Враховуючи
вищевикладене, колегія суддів не приймає заперечення відповідача про те, що дія
Полісу Б/3808942, укладеного ОСОБА_1 як власником транспортного засобу
ПАЗ-32051, реєстраційний НОМЕР_3, не розповсюджується на водія, який керував
транспортним засобом, за участю якого сталася дорожньо-транспортна пригода.

Слід
зазначити, що для отримання ліцензії суб'єктами господарювання на провадження
господарської діяльності з надання послуг з внутрішніх перевезень пасажирів
автомобільним транспортом в межах України згідно переліку документів, які
надаються заявником для видачі ліцензії, є копії страхових документів, що
підтверджують наявність у перевізника обов'язкових видів страхування для
здійснення заявлених перевезень.

Рішення
про відмову у виплаті страхового відшкодування відповідно до статті 26 Закону
України „Про страхування” відповідачем не приймалося. Натомість в матеріалах
справи містяться листи відповідача (вих. №16 від 29.01.2007, № 42 від
28.02.2007, № 38 від 19.03.2004, № 169 від 03.08.2007), зміст яких свідчить про
те, що відповідачем з'ясовувалися деякі питання щодо обставин виплати
страхового відшкодування.

Статтею
1194 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка застрахувала свою
цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана
сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою
(страховим відшкодуванням).

Згідно
вироку Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 25.06.2005 з позивача на
користь потерпілого ОСОБА_3. стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 23 309,64
грн., яка знаходиться в межах суми, зазначеної в поліси № Б/3808942.

Матеріали
справи не містять доказів того, що потерпіла особа ОСОБА_3 звертався до
відповідача з вимогою виплатити страхове відшкодування, проте, матеріали справи
містять докази того, що відповідач повідомлявся позивачем про факт ДТП та
розгляд цивільного спору у рамках кримінальної справи. Проте, майнова шкода,
завдана третій особі внаслідок ДТП була відшкодована саме позивачем, а не
відповідачем, відповідно позивач має право вимоги до страховика у порядку
регресу про стягнення на користь позивача суми, відшкодованої ним, як власником
транспортного засобу, третій особі.

Колегія
судів вважає необґрунтованим посилання відповідача на те, що відповідно до
Положення про порядок і умови проведення обов'язкового страхування цивільної
відповідальності власників транспортних засобів, власником транспортного засобу
є водій ОСОБА_4., який керував автомобілем на підставі подорожнього листа.

Водій
ОСОБА_4. перебував із позивачем, як власником транспортного засобу, в трудових
відносинах. Відповідно до статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або
фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання
ним своїх трудових (службових) обов'язків. Не визнається володільцем джерела і
не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка управляла
джерелом в силу виконання своїх трудових обов'язків перед володільцем джерела
підвищеної безпеки. Зазначене підтверджено висновком Жовтневого районного суду
м. Маріуполя Донецької області, підтвердженим Верховним Судом України щодо
відшкодування шкоди з ОСОБА_1. як власника джерела підвищеної безпеки.

Враховуючи
вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції
про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача в порядку регресу 23
309,64 грн. суми, яка була сплачена позивачем (власником транспортного засобу)
як матеріальна шкода на користь третьої особи є обґрунтованою.

Разом
з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що
оскільки виплата страхового відшкодування згідно Положення передбачена на
користь потерпілого - третьої особи, то вимога позивача, як страхувальника, про
стягнення з відповідача на свою користь неустойки за несвоєчасну виплату
страхового відшкодування у розмірі 15 238,20 грн., задоволенню не підлягає.

Щодо
розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно
до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з
розглядом справи у випадку часткового задоволення позову покладаються на обидві
сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом
першої інстанції правомірно стягнуто з відповідача 233,09 грн. державного мита,
71,35 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу,
664,01 грн. інших витрат, пов'язаних з розглядом справи (а саме витрат позивача
на проїзд позивача та представника позивача до м. Києва та у зворотному
напрямку до міста Маріуполя, підтверджених проїзними документами на загальну
суму 1098,10 грн.) та 2328,07 витрат на оплату послуг адвоката.

Колегія
суддів не приймає заперечення відповідача про те, що суд неправомірно стягнув з
нього суму адвокатських послуг, виходячи з наступного.

Відповідно
до статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати
складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведення судової
експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача,
адвоката, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та
інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно
статті 48 Господарського процесуального кодексу України витрати, що підлягають
сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом
України „Про адвокатуру”.

На
підтвердження понесення зазначених витрат позивач надав суду Договір про
надання юридичної допомоги № 61 від 27.06.2007 адвокатом при розгляді судової
справи з відповідачем про стягнення суми страхового відшкодування, а також
докази сплати позивачем грошових коштів адвокату в сумі 3 850,00 грн., що
підтверджується квитанцію прибуткового касового ордеру на зазначену суму, отже
вони підлягають відшкодування позивачу за правилами статті 49 Господарського
процесуального кодексу України пропорційно задоволених вимог.

Враховуючи
викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Господарського суду
м.Києва від 06.02.2008 у справі №20/406 відповідає чинному законодавству,
підстав для його скасування або зміни не вбачається. Апеляційні скарги позивача
та відповідача колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не
підлягають задоволенню.

Керуючись
статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну
скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1залишити без
задоволення.

Апеляційну
скаргу Відкритого акціонерного товариства “Акціонерна Страхова Компанія
“Енергополіс” залишити без задоволення.

Рішення
Господарського суду м.Києва від 06.02.2008 у справі №20/406 залишити  без змін.

Матеріали
справи №20/406 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова
може бути оскаржена в місячний термін до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя

Судді

25.04.08 (відправлено)