ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2008 р.

№
2/406

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

В.
Овечкін  -головуючого,

Є.
Чернов В. Цвігун

за
участю представників:

фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1

ОСОБА_1

розглянув
касаційну скаргуфізичної
особи -підприємця ОСОБА_1

на
рішеннявід 06
березня 2008 року господарського суду Кіровоградської області

у
справі

№ 2/406
господарського суду Кіровоградської області

за
позовом

фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1

дофізичної особи -підприємця ОСОБА_2

третя
особа

ОСОБА_3

про

стягнення
збитків

В С Т А Н О В И В:

Рішенням
господарського суду Кіровоградської області від 06.03.2008 (суддя:
Л.Деревінська) в позові про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди
відмовлено.

Рішення
господарського суду мотивовано тими обставинами, що неможливість використання
позивачем автомобіля внаслідок його пошкодження відповідачем через ДТП не
знаходиться у причинному зв'язку з неправомірними діями відповідача, оскільки
позивачем не доведено, що він звертався до відповідача з вимогою відшкодувати
збитки, завдані пошкодженням автомобіля з вини відповідача або спонуканням
провести ремонт автомобіля. Крім того, позивачем не надано належних доказів на
підтвердження понесених збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки
представлені довідки про можливий орієнтовний дохід від підприємницької
діяльності не враховують обов'язкових відрахувань у вигляді податку та інших
обов'язкових платежів. Позивачем не доведено, що понесені ним додаткові збитки
у вигляді витрат на юридичні послуги стосуються саме врегулювання даного
спору.

Позивач
в касаційній скарзі просить рішення господарського суду першої інстанції
скасувати з підстав порушення та неправильного застосування норм матеріального
та процесуального права.

Скаржник
посилається на те, що судом не враховано положення ст. 1172 ЦК України
відповідно до яких саме на відповідача покладається обов'язок відшкодувати
шкоду, завдано його працівником, а саме третьою особою, під час виконання
трудових (службових) обов'язків. Судом неправильно застосовано ст. 1192 ЦК
України відповідно до якої збитки відшкодовуються у повному обсязі. Судом
неправомірно відмовлено у стягненні з відповідача витрат, понесених позивачем
на правову допомогу. Судом неправильно застосовано ст. 33 ГПК України, оскілки
позивачем підтверджено заявлені вимоги шляхом подання довідки про дохід від
підприємницької діяльності (використання з цією метою автомобіля).

Вищий
господарський суд України у відкритому судовому засіданні дослідив матеріали
справи, доводи касаційної скарги, заслухавши пояснення представників
сторін,  вважає, що скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Господарським
судом встановлено, що внаслідок ДТП, яка трапилася 29.09.2006 за участю
автомобіля ЗАЗ110307 під керуванням ОСОБА_3, який належить відповідачеві  на праві приватної власності було технічно
пошкоджено автомобіль, який належить на праві приватної власності позивачеві.
Завдані пошкодження перешкодили подальшому використанню автомобіля позивачем.

Так,
відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода, заподіяна особі або майну
громадянина, а також шкода, заподіяна організації, підлягає відшкодуванню
особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі.

Шкода,
заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що
дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний
зв'язок та є вина зазначеної особи.

Компенсація
шкоди, заподіяної особі, у повному обсязі за допомогою відшкодування збитків
передбачає, зокрема, відшкодування
витрат, понесених особою внаслідок спричинення їй шкоди, та
неодержаних  нею доходів, які вона
отримала би, якщо б шкода не була заподіяна. Стягнення цих збитків відповідає
принципу повного відшкодування заподіяної шкоди та забезпечує відновлення
майнового стану особи, якій заподіяно шкоду.

Згідно
з ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить
зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);  доходи, які особа могла б реально одержати за
звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Важливим
елементом доказування наявності реальних збитків є встановлення причинного
зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони.
Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а
збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної
поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода -наслідком протиправної
дії.

При
цьому, не одержаними  доходами є така
втрата кредитором очікуваного збільшення (приросту) у майні, які ґрунтуються на
точних даних, безспірно підтверджуючих можливість одержання ним грошових сум
або інших цінностей, якби право позивача не було порушено.

Розмір
упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали
протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які кредитор
поніс би, якби не відбулося порушення права. Обґрунтування і доказування
розміру збитків здійснюється кредитором.

Під
час визначення не одержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються вжиті
кредитором заходи для їх одержання і здійснені з цією метою приготування.

Проте,
позивачем не надано доказів, які б підтверджували можливість реального та
неминучого одержання позивачем доходів від використання пошкодженого
автомобіля. Крім того, судом встановлено, що позивач не вжив заходів для
одержання доходів і здійснював з цією метою приготування. Так, незважаючи на
отримання за договором позики грошових коштів на ремонт пошкодженого автомобіля
позивач такий не здійснив, як найшвидший ремонт не провів, що призвело до
неможливості використання автомобіля. Як правомірно зазначено господарським
судом невикористання позивачем пошкодженого автомобіля протягом тривалого часу
не знаходиться у прямому причинному зв'язку із неправомірними діями відповідача
та понесеними збитками.

Таким
чином суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не довів (в розумінні
статті 33 Господарського процесуального кодексу України) наявність та розмір
збитків, завданих порушенням його права відповідачем; також не доведено
причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та збитками.

Досліджуючи
обставини виникнення вказаних прямих збитків, господарський суд дав належну
оцінку відсутності причинного зв'язку між нанесеною відповідачем шкодою  автомобілю позивача та неотриманням позивачем
доходу від підприємницької діяльності.

Вимоги
щодо витрат на правову допомогу, які позивач просить стягнути з відповідача,
також не підлягають задоволенню, оскільки встановлені судом обставини, зокрема,
договір від 15.11.2007 не свідчать, що обумовлені послуги стосуються саме
врегулювання питання, що є предметом спору.

Зважаючи
на приписи статті 111-7 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України не має права переоцінювати докази у справі та
встановлювати нові обставини справи. За таких обставин підстав для скасування
судового рішення у справі не вбачається.

Виходячи
з викладеного, керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, 1118,
1119, 11111  ГПК
України, Вищий господарський суд України

П
О С Т А Н О В И В:

Рішення
господарського суду Кіровоградської області від 06.03.2008 у справі №  2/406 господарського суду Кіровоградської
області залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Головуючий
В. Овечкін

судді                                                                                                                             Є.
Чернов

В. Цвігун