ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

23.07.08                                                                                           Справа № 17/47

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого –судді Городечної М.І.

суддів Юркевича М.В.

Кузя В.Л.

розглянувши апеляційну cкаргу Приватного підприємства “Мавіотос” № 53 від 06.06.2008 року (вх. № 217 від 18.06.2008 року)

на рішення Господарського суду Рівненської області від 29.05.2008 року у справі № 17/47

за позовом фірми SIA“IECAVNIEKS»(республіка Латвія, м.Рига)

до Приватного підприємства “Мавіотос”, смт. Клесів, Сарненський район, Рівненська область

про стягнення 42750 дол. США.

за участю представників сторін: від позивача –Жолудь І.О., від відповідача –Хом»юк В.А.

Представникам сторін роз»яснено права та обов»язки передбачені ст. 22 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 29.05.2008 року у справі № 17/47 задоволено позов фірми SIA“IECAVNIEKS»до Приватного підприємства “Мавіотос”: стягнено з останнього 42750 дол. США та судові витрати: 427,5 дол. США. по сплаті державного мита, 118 грн. в відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з даним рішенням місцевого суду, відповідач - Приватне підприємство “Мавіотос” оскаржило його в апеляційному порядку. Зокрема, в апеляційній скарзі, вважає, що оскаржуване рішення є незаконним, оскільки воно, на його думку, прийнято з грубим порушенням норм процесуального права та за незастосування норм матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин. При цьому, в обгрунтування даних підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, посилається на те, що судом порушено вимоги ст. 4 ГПК України: зроблено помилковий висновок про те, що місцем поставки пиломатеріалів по контракту є м.Валімієра, республіка Латвія, тоді як згідно п.п. 3.1, 3.5 Контракту, таким місцем на умовах ЕWX правил ІНКОТЕРМСУ є смт. Клесів, Сарненський район, Рівненська область, Україна. Відповідачем було виконано умови Контракту: закуплено деревину та виготовлено пиломатеріали і неодноразово повідомлялось позивача про можливість їх передачі позивачу, однак даний факт не був встановлений судом. Також судом не було встановлено, чи звертався позивач із заявкою до відповідача про поставку пиломатеріалів. Суд першої інстанції поклав на відповідача зобов»язання про повернення коштів, чим порушив вимоги ст.. 525 Цивільного кодексу України (надалі –ЦК України), та в односторонньому порядку змінив умови виконання договору. Також скаржник посилається на те, що суд першої інстанції всупереч вимогам п. 1 ст. 81 ГПК України не залишив без розгляду позовну заяву фірми SIA“IECAVNIEKS», як таку, що підписана не уповноваженою особою, оскільки довіреність видана п. Жолудю І.О., не складена відповідно до вимог законодавства республіки Латвія державною мовою, не містить перекладу, не легалізована у встановленому порядку відповідно до вимог Гаазької конвенції (набула чинності для України 22.12.2003 року), та не містить спеціального штампу «Апостиля»- тобто даний документ не має юридичної сили в Україні. За наведеного, апелянт просить рішення Господарського суду Рівненської області від 29.05.2008 року у справі № 17/47 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити фірмі SIA“IECAVNIEKS»в позові до ПП. «Мавіотос».

Фірма SIA“IECAVNIEKS»(позивач у справі) у відзивах на апеляційну скаргу від 08.07.2008 року (вх. № 4462 від 09.07.2008 року) та від 22.07.2008 року (вх. № 4692 від 23.07.2008 року) зазначила про законність та обгрунтованість оскаржуваного відповідачем рішення та просила залишити рішення Господарського суду Рівненської області від 29.05.2008 року у справі № 17/47 без змін.

Колегія суддів апеляційного суду перевіривши доводи апеляційної скарги, заперечення другої сторони, дослідивши наявні докази у справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення. При цьому суд встановив наступні обставини та виходив з таких мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи, позов до господарського суду Рівненської області подано Фірмою SIA“IECAVNIEKS», яка зареєстрована як суб»єкт підприємницької діяльності в республіці Латвія (а.с. 28-30). Підставами позову є невиконання ПП. «Мавіотос», яке зареєстроване як суб»єкт підприємницької діяльності в Україні, смт.Клесів, Сарненский район, Рівненська область (а.с. 24-27), умов підписаного між сторонами контракту № 5 від 30.11.2005 року про поставку пиломатеріалів. Тобто на розгляд господарського суду Рівненської області передано господарський спір між двома юридичними особами –суб»єктами підприємницької діяльності, що відповідає вимогам ст.ст. 1, 12, 13, 15, 123, 124 ГПК України, ст. 38 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», ст.ст. 75, 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст.1, 20 Договору між Україною та Латвійською республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах, ратифікованого законом України № 452/95-ВР від 22.11.1995 року, і відповідно, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дана справа є підвідомчою та підсудною господарському суду Рівненської області.

Крім цього, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи скаржника про те, що позовна заява підписана неповноважною особою –Жолудьом І.О. Як вбачається судом, право представництва інтересів фірми SIA“IECAVNIEKS»в судах України п. Жолудьом І.О. підтверджується довіреністю № 13-юр від 22.01.2008 року, підписаною головою правління зазначеної Фірми та скріплену її печаткою, довіреністю від 26.05.2008 року, нотаріально завіреною приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петріцькою А.П. А тому за наведеного, враховуючи також положення ст. 13 Договору між Україною та Латвійською республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах, Гаазької конвенції, ратифікованої Україною 22.12.2003 року, ст.ст. 13, 26, 34 Закону України «Про міжнародне приватне право», наказу Міністерства закордонних справ України, Міністерства освіти і науки України, Міністерства юстиції України від 05.12.2003 року № 237/803/151/5, господарський суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що п. Жолудь І.О. є представником Фірми SIA“IECAVNIEKS»відповідно до ст. 28 ГПК України.

30.11.2005 року між сторонами укладено контракт № 5 (надалі - Контракт), відповідно до якого відповідач зобов‘язувався продати позивачу пиломатеріали (надалі - товар) в кількості 150 м.куб., а останній зобов‘язувався їх купити та оплатити його вартість та умовах даного Договору (п.п. 1.1, 2.1). Вид і вимоги до товару, зокрема, об»єм, якість тощо, встановлюються додатками до даного Контракту, які є його невід»ємними частинами (п.п. 1.1, 2.2, 2.3). Поставка товару здійснюється автомобільним транспортом відповідача на умовах ЕWX, смт.Клесів, Сарненського району, окремими партіями протягом всього строку дії даного Контракту. Загальна вартість даного Контракту –215887,50 грн. (п. 4.3). Розрахункова валюта –долари США. Ціна за 1 куб.м. товару вказазується з додатках. (п.п. 4.1, 4.2). Плата за товар здійснюється шляхом банківського переводу згідно кожного виставленого Інвойсу, протягом 5-ти банківських днів після прийому товару і надання рахунку-фактури. За згодою сторін покупець може вчинити передоплату на одну чи декілька партій товару (п. 5.1, 5.2). Товар має бути виготовлений протягом 3-х місяців від дати перерахування грошей на рахунок продавця, в протилежному випадку він повинен повернути гроші протягом трьох місяців. (п. 9.5). Строк дії Контракту: з моменту його підписання і до 31 березня 2006 року.

Таким чином, даний Договір по своїй правовій природі містить ознаки договору поставки, оскільки відповідає всім правовим вимогам відносин між сторонами, що регулюються § 3 глави 54 ЦК України. Крім цього, даний Договір вчинений в належній формі, підписаний представниками обох сторін та засвідчений їх печатками, що відповідає положенням ст.ст. 205-209 ЦК України, тобто є правомірним правочином.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 11), відповідач згідно Контракту факсом направив позивачу рахунок-фактуру № 14 від 05.12.2005 року на товар: дошку хв. необрізану в кількості 150 куб.м. на суму 42750 дол. США з передоплатою товару.

Позивач згідно платіжного доручення від 07.12.2005 року, перерахував відповідачу 42750 дол. США (а.с. 12).

Згідно з Офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати "ІНКОТЕРМС" (в редакції 2000 року) термін EXW - "франко-завод" означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов'язання щодо поставки, в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці (наприклад, на заводі, фабриці, складі і т. ін.), без здійснення митного очищення товару для експорту та завантаження його на будь-який приймаючий транспортний засіб. Продавець зобов'язаний надати товар у розпорядження покупця в названому місці поставки, без завантаження на будь-який приймаючий транспортний засіб, в узгоджений день чи в межах погодженого періоду або, якщо такого часу не обумовлено, у строк, звичайний для поставки аналогічних товарів. Якщо сторони не узгодили конкретної точки в межах названого місця поставки, і наявні декілька придатних для цього точок, продавець може вибрати таку точку в межах місця поставки, яка найбільш відповідає його цілям. Продавець зобов'язаний дати покупцю достатнє повідомлення щодо часу і місця, коли і де товар буде наданий у розпорядження останнього.

Як вбачається з матеріалів справи, пояснень представників сторін, відповідачем не було поставлено позивачу товар на проплачену останнім суму згідно умов Контракту.

Доводи апелянта про те, що ним було виготовлено товар, однак позивач не вчиняв дій по його отриманню, апеляційний суд вважає такими, що не заслуговують на увагу. Зокрема, позивачем відповідно до ст. 33 ГПК України не подано суду доказів виготовлення товару протягом 3-х місяців з моменту внесення позивачем передоплати та повідомлення позивача про це та його можливість отримати товар. Посилання апелянта на те, що ним вчинялись такі звернення до позивача не підтверджуються жодними доказами. Наданий відповідачем лист з повідомленням позивача про готовність поставки товару від 20.05.2008 року (а.с. 43), підставно не був прийнятий судом першої інстанції в якості доказу, що підтверджує можливість поставки, оскільки він направлений відповідачу після звернення позивача до суду, а саме: через місяць після прийняття позовної заяви до розгляду та порушення провадження у справі. Також є безпідставними доводи скаржника про те, що поставка не відбулась через відсутність заявки на це позивача, оскільки з аналізу умов п.п. 3.2, 9.5 Контраку вбачається залежність поданння покупцем заявки на товар від наявності повідомлення його продавцем про виготовлення товару. Як встановлено вище, відповідачем не подано суду доказу повідомлення позивача про виготовлення товару та можливість його поставки. Крім цього, слід зазначити, що позивачем 26 жовтня 2006 року направлялась відповідачу вимога про поставку пиломатеріалів на загальну суму 88450 дол. США згідно рахунків-фактур від 05.12.2005 року № 14 та від 29.03.2006 року № 19 (доказ направлення знаходиться в матеріалах справи).

Однак відповідач оплачені позивачем пиломатеріали не поставив, грошові кошти в іноземній валюті на рахунок позивача не повернув, в зв'язку з чим позивач направив відповідачу письмову претензію № 23-юр від 11.02.2008 року про повернення попередньої оплати (а.с. 16), яка залишена відповідачем без відповіді та без задоволення.

Посилання скаржника про те, що зобов»язавши відповідача повернути позивачу суму передоплати по Контракту, суд першої інстанції порушив вимоги ст. 525 ЦК України, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки даною нормою передбачено можливість суб»єкта зобов»язання відмовитись від нього в односторонньому порядку. В даному випадку, позивач заявивши вимогу про повернення суми передоплати, не вчинив односторонньої дії спрямованої на відмову від виконання ним зобов»язань по Контракту. Позивачем було виконано основне зобов»язання по Контракту щодо оплати товару шляхом здійснення передоплати, тоді як відповідачем не виконано кореспондуючого йому зобов»язання щодо поставки товару позивачу. За наведеного, виходячи зі змісту п. 9.5 Контракту позивачем було заявлено вимогу повернення відповідачем сум передоплати за Контрактом, тобто подано позов про захист свого порушеного цивільного права способом зобов»язання відповідача до примусового виконання зобов»язання за Контрактом, а саме повернення сплачених сум передоплати.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема з договорів та інших правочинів.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 ГК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у відповідності до ст.ст. 4-3, 33 ГПК України не подано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів виконання п. 9.5 Контракту та повернення позивачу 42750 дол. США сплаченої останнім передоплати.

За наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що позов Фірмою SIA“IECAVNIEKS»до ПП. «Мавіотос»про стягнення 42750 дол. США є підставним та обгрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

За наведеного, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду Рівненської області від 29.05.2008 року у справі № 17/47 є законним та обгрунтованим, а тому його слід залишити без змін.

Судові витрати по розгляду апеляційної скарги відповідно до ст.ст. 49, 99 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України,

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства “Мавіотос” залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 29.05.2008 року у справі № 17/47 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4.          Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України в порядку та строки, передбачені статтями 109-110 Господарського процесуального кодексу України.

5.          Справу повернути в Господарський суд Рівненської області.

Головуючий - суддя М.І.Городечна

Судді М.В.Юркевич

В.Л.Кузь