ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

18.06.08
Справа  № 19/61

Львівський апеляційний
господарський суд  у складі колегії:

головуючого-судді                                   Мурської
Х.В.

суддів                                                         Давид
Л.Л.

Кордюк Г.Т.

При секретарі судового
засідання           Куцик-Трускавецькій
О.Б.

розглянув апеляційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Ізяслав, без номера та
без дати

на
рішення Господарського
суду Рівненської області від 23.04.2008 року

у справі № 19/61, суддя Грязнов В.В.,

за
позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Ізяслав

до
- Приватного
виробничо-комерційного малого підприємства «ЗЕФ», смт. Квасилів

про стягнення 11 886, 00 грн. збитків,
завданих продажем неякісної продукції,

за
участю представників

від
позивача: не з»явились;

від
відповідача: Рудик О.А. -юрисконсульт.

Рішенням Господарського суду
Рівненської області від 23.03.2007 року у справі № 19/61 позов суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 задоволено частково. З
рахунку Приватного виробничо-комерційного малого підприємства «ЗЕФ»на користь
позивача стягнуто 6 000 грн., сплачених за недоброякісний верстат, 4 540 грн.
матеріальної шкоди,  відшкодовано судові
витрати.

Постановою
Львівського апеляційного господарського суду від 10.07.2007р. дане рішення
місцевого господарського суду скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою
Вищого господарського суду України від 04.12.2007р. рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасовано, справу направлено на новий розгляд до
господарського суду Рівненської області.

Рішенням
Господарського суду Рівненської області від 23.04.2008р. у задоволенні
позову  суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення
місцевого господарського суду мотивоване безпідставністю вимог позивача,
зокрема, тим, що ним не доведено у встановленому законом порядку факту
непридатності придбаного верстата, як і не доведено протиправність дій
відповідача, що в сукупності могло б слугувати підставою для відшкодування
позивачу понесених ним збитків. Крім того, позивачем пропущено встановлений ст.
269 Господарського кодексу України спеціальний строк позовної давності для
звернення з позовом щодо відшкодування шкоди, завданої поставкою товару
неналежної якості.

Не
погоджуючись з даним рішенням місцевого господарського суду, СПД ОСОБА_1.
звернувся до Львівського апеляційного господарського суду  з апеляційною скаргою, в якій просить рішення
Господарського суду Рівненської області від 23.04.2008 року у даній справі
скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволити
повністю.

Свої
доводи скаржник мотивує тим, що відповідачем продано йому недоброякісний
верстат, що підтверджено належними доказами, яким судом першої інстанції не
надано належної правової оцінки. Внаслідок неналежної роботи верстата (вихід з
ладу стрічкових пил) йому завдано матеріальної шкоди  на суму 5 886 грн. Крім того, зазначає, що з
метою усунення недоліків у роботі верстата та його ремонту ним неодноразово
викликались представники виробника -ПВКМП «ЗЕФ», про що свідчить довідка,
підписана начальником Ізяславської виправної колонії №31 про відвідування
колонії гр. ОСОБА_2.  З врахуванням даної
обставини, скаржник заперечує про пропуск ним строку позовної давності, а
відтак вважає, що місцевим господарським судом безпідставно відмовлено у
задоволенні його позовних вимог.

Відповідач
-ПВКМП «ЗЕФ»відзиву на апеляційну скаргу не подав, однак його представник в
судовому засіданні заперечив проти доводів скаржника, викладених в апеляційній
скарзі. Просить у задоволенні вимог апелянта відмовити, оскаржуване рішення
місцевого господарського суду у даній справі залишити без змін, покликаючись на
те, що сторонами не складався акт приймання товару за якістю та технічним
станом, а позивачем не було подано суду доказів, які б свідчили про неналежну
якість проданого ПВКМП «ЗЕФ» товару. На переконання відповідача, місцевим
господарським судом дано оцінку усім наявним в матеріалах справи доказам та
підставно відмовлено позивачу у задоволенні його позовних вимог.

Скаржник
участі уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив, хоча
своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду
апеляційної скарги, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про
вручення поштового відправлення.

Враховуючи
ту обставину, що ухвалою суду від 05.06.2008 року участь представників сторін в
судовому засіданні визначено на власний розсуд, сторін інформовано про час та
місце розгляду апеляційної скарги та про наслідки неявки в судове засідання, а
також те, що до початку розгляду справи клопотань про відкладення розгляду
апеляційної скарги не надходило, колегія суддів вважає за можливе розглянути
апеляційну скаргу за відсутності представника скаржника.

Розглянувши
матеріали справи, оцінивши зібрані докази, дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального
та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського
суду дійшла  висновку про те, що у
задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, оскаржуване рішення
місцевого господарського суду у даній справі -
залишити без змін.

З
матеріалів справи вбачається, що ПВКМП «ЗЕФ»згідно накладної №8 від
26.05.2005р. передало СПД ОСОБА_1. верстат для розпилювання обаполи вартістю 6
000 грн. Дані кошти покупцем сплачено відповідачу готівкою, що не заперечується
сторонами.

Відповідно
до наявного в матеріалах справи технічного паспорту, верстат призначений для
поздовжнього розпилювання обапол з твердих та м'яких порід дерева на дошки
різної товщини.

Як
встановлено місцевим господарським судом, верстат позивачем було встановлено на
території Ізяславської виправної колонії №31 у Хмельницькій області. Під час
експлуатації верстата позивачем виявлено недоліки, а саме - передчасний вихід з
ладу пил стрічкових, що зумовлювало їх заміну на нові.

Обгрунтовуючи
підставність своїх вимог щодо стягнення 11 886 грн. збитків, завданих продажем
неякісної продукції, СПД ОСОБА_1 покликається, зокрема, на передчасний вихід з
ладу пил стрічкових, що призвело до понесених ним матеріальних витрат в сумі,
що складає вартість заміни пошкоджених пил. Зазначений факт позивачем та
працівниками виправної колонії запротокольовано, про що свідчать наявні в
матеріалах справи Акти від 26.07.2005р., 10.09.2005р., 15.02.2006р.,
30.03.2006р. та від 29.05.2006р., яким суд першої інстанції, на переконання
скаржника, не дав належної правової оцінки. Далі скаржник зазначає, що з  метою усунення недоліків у роботі верстата та
його подальшої експлуатації  він викликав
представників виробника ПВКМП «ЗЕФ», покликаючись при цьому на довідку,
підписану начальником Ізяславської виправної колонії №31 про відвідування
колонії громадянином ОСОБА_2. з питань ремонту станка для розпилювання
горбилів.

З
врахуванням того, що відновлювальні роботи верстата позитивних результатів не
принесли, позивач 18.07.2006р. звернувся до відповідача з  претензією з вимогою усунути конструктивні
недоліки верстата або вирішити питання щодо його заміни на новий (якісний).
Однак, дана претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.
Таким чином, на переконання скаржника,
судом першої інстанції необгрунтовано відмовлено у задоволенні позовних
вимог.

Проте,
дані доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні з
огляду на наступне.

У
відповідності до вимог ст.22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких
особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки), та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У
відповідності до вимог ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України , під
збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена
сторона  одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Стаття
225 Господарського кодексу України визначає склад та розмір збитків, зокрема до
складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні
санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково
витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок
порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди
у випадках, передбачених законом.

Збитки
в господарських правовідносинах -це завжди вартісний вираз майнової шкоди, завданої
протиправними діями (бездіяльністю) одного учасника таких відносин іншому. Тому
стягнення збитків, як вид цивільно-правової відповідальності, можливе у випадку
наявності таких збитків та обрунтованості їх розміру.

В
силу ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання має відшкодувати
кредиторові завдані ним збитки. При цьому розмір збитків, завданих порушенням
зобовязання, доказується кредитором.

Положення
цивільного законодавства щодо гарантії якості товару регламентовані ст.ст.
673-681 ЦК України.

Зокрема,
ст.673 ЦК України передбачає, що продавець повинен передати покупцеві товар,
якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. Гарантія якості товару
поширюється на всі комплектуючі вироби, якщо інше не встановлено договором.

Статтею
688 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний повідомити продавця про
порушення умов договору купівлі-продажу щодо... якості...у строк, встановлений
договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не
встановлений, в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене
відповідно до характеру і призначення товару. У разі невиконання покупцем цього
обов'язку продавець має право частково або в повному обсязі відмовитися від
задоволення відповідних вимог покупця, якщо продавець доведе, що невиконання
покупцем обов'язку повідомити продавця про порушення умов договору
купівлі-продажу спричинило неможливість задоволення його вимог або спричинить
для продавця витрати, що перевищують його витрати у разі своєчасного
повідомлення про порушення умов договору.

Чинним
законодавством врегульовано й порядок приймання товару за якістю. Як правомірно
встановлено місцевим господарським судом, таким нормативним актом є Інструкція
про порядок прийомки продукції виробничо-технічного призначення і товарів
народного споживання по якості, затверджена постновою Держарбітражу при Раді
Міністрів СРСР від 25 квітня 1966р. №П-7.

Дана
Інструкція застосовується у всіх випадках, коли стандартами, технічними
умовами, іншими для сторін правилами не встановлений інший порядок прийомки
продукції по якості.

В
матеріалах справи відсутні докази того, що продукція виробничо-технічного
призначення, якою є верстат для розпилювання обаполи, приймалась по якості
відповідно до даної Інструкції, так як сторони не узгоджували особливості
прийомки товару, і, відповідно, акт приймання товару за якістю та технічним
станом сторонами не складався.

Разом
з тим, 26.05.2005р. сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору
поставки щодо кількості, якості, ціни, порядку та форми оплати і доставки
покупцю товару. Свої зобов'язання, які випливають з даних правовідносин і
постачальник, і покупець виконали повністю.

В
матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про неналежну якість
верстата, як і відсутні докази належного повідомлення продавця про виявлені
покупцем недоліки, які могли б підлягати усуненню.

Покликання
скаржника на складені ним акти про виявлені поломки не можуть бути розцінені
судом, в розумінні ст. 34 ГПК України, як належні та допустимі докази у справі,
оскільки вони не свідчать про присутність зі сторони продавця повноваженого
представника при виявленні суттєвих пошкоджень товару.

Відповідно
до статті 681 Цивільного кодексу України до вимог у зв'язку з недоліками
проданого товару застосовується позовна давність в один рік, яка обчислюється
від дня виявлення недоліків у межах строків, встановлених статтею 680 цього
Кодексу, а якщо на товар встановлено гарантійний строк (строк придатності), - з
дня виявлення недоліків у межах гарантійного строку (строку придатності).

Статтею
680 даного Кодексу визначені строки виявлення недоліків і пред'явлення вимоги у
зв'язку з недоліками проданого товару. Переривання перебігу позовної давності
передбачено ст.264 ЦК України, якою зокрема, встановлено, що перебіг позовної
давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого
боргу або іншого обов'язку.

Частиною
першою статті 223 Господарського кодексу України передбачено, що при реалізації
в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання
застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені
Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

В
силу частини 8 статті 269 Господарського кодексу України, позови, що випливають
з поставки товарів неналежної якості, можуть бути пред'явлені  протягом 6 місяців з дня встановлення
покупцем у належному порядку недоліків поставлених товарів.

За
таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції
про обчислення строку позовної давності з моменту, коли покупець виявив
недоліки придбаного товару, а саме - 26.07.2005р. Відповідно, цей строк
закінчився 26.01.2006р. Оскільки, позов заявлено 25.01.2007р., тобто через один
рік з моменту спливу строку звернення з позовом, що випливає з поставки товару
неналежної якості, то місцевим господарським судом підставно, з врахуванням
вищенаведеного, відмовлено СПД ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

У
відповідності до вимог ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Оцінивши
докази в їх сукупності, колегія суддів Львівського апеляційного господарського
суду дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення є обґрунтованим та
документально  підтвердженим, а тому не
вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись
ст. ст. 99, 101, 103, 105, 107 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський
апеляційний господарський суд  ПОСТАНОВИВ
:

1.          Рішення Господарського суду
Рівненської області від 23.03.2007 року у справі № 19/61 залишити без змін,
апляційну скаргу -без задоволення.

2.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути
оскаржена в
касаційному порядку.

3.
Матеріали справи повернути місцевому господарському суду.

Головуючий суддя
Мурська Х.В.

Суддя
Давид Л.Л.

Суддя
Кордюк Г.Т.