ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

29.07.08            Справа № 17/165-08

За позовом Приватного підприємства “Аскон”

до відповідачів:

1. Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Лан”

2. Державної виконавчої служби у м. Фастові

3. Державного підприємства дослідного господарства “Чабани”

про визнання права власності та виключення майна з акту опису й арешту

Суддя В.Г. Суховий

Представники: згідно з протоколом судового засідання

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Приватного підприємства “Аскон” (далі –Позивач) до 1. Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Лан” (далі –Відповідач-1), 2. Державної виконавчої служби у м. Фастові (далі –Відповідач-2), 3. Державного підприємства дослідного господарства “Чабани” (далі –Відповідач-3), про визнання права власності та виключення майна з акту опису й арешту від 16.03.2007р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 31.03.2008р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що Державною виконавчою службою у м. Фастові, згідно Акту опису та арешту майна АА № 121024 від 16.03.2007р., було неправомірно накладено арешт на майно СТОВ “Лан”, а саме: автонавантажувач бензиновий технологічний “Бичок” 1980 року випуску вартістю 1 289,00 грн; ангар металевий розбірний для техніки 1970 року, вартістю 8 848,00 грн; ангар для техніки 1987 року, вартістю 9 219,00 грн. Зазначені об’єкти, за посиланням позивача, не є власністю СТОВ “Лан”, оскільки згідно договорів № 2/2 та № 2/3 від 24.12.2002р., Акту прийому-передачі від 01.07.2002р., та накладної № 547 від 30.11.2002р. є власністю саме позивача.

Державна виконавча служба у м. Фастові у запереченні на позовну заяву № 1349 проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що дії ВДВС Фастівського МРУЮ відповідають та не суперечать вимогам чинного законодавства, оскільки згідно довідки СТОВ “Лан” зазначені позивачем об’єкти перебувають на обліку за відповідачем-1.

Державне підприємство дослідного господарства “Чабани” з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву № 55 від 12.05.2008р., просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, а також вийти за межі позовних вимог та визнати повністю недійсними договори купівлі-продажу спірного майна. В обґрунтування зазначеного відповідач-3 посилається на те, що позивач не набув права власності на зазначене майно, оскільки СТОВ “Лан” не мала права його відчужувати, оскільки воно не належить йому на праві власності.

У зв’язку з неявкою в судове засідання представника відповідача-1 –СТОВ “Лан” та необхідністю витребування додаткових доказів розгляд справи неодноразово відкладався.

29.07.2008р. в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача-2 та представник відповідача-3 в судовому засіданні проти позову заперечили, з підстав, викладених у відповідних відзивах на позовну заяву.

Представник відповідача-1 –СТОВ “Лан” в судове засідання 29.07.2008р. втретє не з’явився, про причини неявки суд не повідомив, витребувані документи суду не надав, хоча про час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином ухвалами господарського суду Київської області від 31.03.2008р, від 14.05.2008р. та від 23.06.2008р.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, у тому числі подані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що позовні вимоги Приватного підприємства “Аскон” (позивач) є необґрунтованими і задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Згідно Акту опису та арешту майна АА № 121024 від 16.03.2007р. (а.с. 6-9) Державною виконавчою службою у м. Фастові на виконання зведеного виконавчого провадження № 184/7 описано та накладено арешт на майно Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Лан”, у тому числі і на:

-          автонавантажувач бензиновий технологічний “Бичок” 1980 року випуску;

-          ангар металевий розбірний для техніки 1980 року, розмір 10*26м., висота 5м.;

-          ангар для техніки розбірний 1989 року, розмір 16*55м., висота 6м.

Приватне підприємство “Аскон” звернулося з позовом про визнання права власності та виключення з акту опису й арешту від 16.03.2007р. майна а саме: автонавантажувач бензиновий технологічний “Бичок” 1980 року випуску вартістю 1 289,00 грн; ангар металевий розбірний для техніки 1970 року, вартістю 8 848,00 грн; ангар для техніки 1987 року, вартістю 9 219,00 грн.

За посиланням позивача, зазначені об’єкти не є власністю СТОВ “Лан”, оскільки згідно договорів № 2/2 та № 2/3 від 24.12.2002р., Акту прийому-передачі від 01.07.2002р., та накладної № 547 від 30.11.2002р. є власністю саме позивача.

Проте, як вбачається з договору купівлі-продажу № 2/2 від 24.12.2002р. та Акту приймання-передачі до нього (а.с. 12-14) СТОВ “Лан” передає, а ПП “Аскон” приймає “Ангар для техніки № 1 по вул. Горького с. Триліси Фастівського р-ну Київської області, 1987р.”.

З договору купівлі-продажу № 2/3 від 24.12.2002р. та Акту приймання-передачі до нього (а.с. 15-17) вбачається, що СТОВ “Лан” передає, а ПП “Аскон” приймає “Ангар для техніки № 2 по вул. Горького с. Триліси Фастівського р-ну Київської області, 1970р.”.

Крім того, відповідно до Акту приймання-передачі від 01.07.2002р. (а.с. 11) СТОВ “Лан” передав ПП “Аскон” - “автопогрузчик 1988р.”

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено суду того, що Державною виконавчою службою у м. Фастові накладено арешт саме на те майно, яке було отримано ПП “Аскон” за договорами № 2/2 та № 2/3 від 24.12.2002р., Актом прийому-передачі від 01.07.2002р., та накладною № 547 від 30.11.2002р., оскільки:

-          згідно Акту опису та арешту майна АА № 121024 від 16.03.2007р. накладено арешт на автонавантажувач бензиновий технологічний “Бичок” 1980 року –позивачем же отримано “автопогрузчик 1988р.”;

-          згідно Акту опису та арешту майна АА № 121024 від 16.03.2007р. накладено арешт на ангар металевий розбірний для техніки 1980 року та ангар для техніки розбірний 1989 року, –позивачем отримано “Ангар для техніки № 1 1987р.” та “Ангар для техніки № 2 1970 року”.

Будь-яких інших документів (технічний паспорт, свідоцтво про державну реєстрацію тощо) та ідентифікуючих ознак на автонавантажувач “Бичок” позивачем не подано.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до п.9 листа Вищого арбітражного суду України “Про деякі приписи законодавства, яке регулює питання, пов’язані із здійсненням права власності та його захистом” № 01-8/98від 31.01.2001р., вирішуючи спори, пов’язані з визнанням права власності чи усуненням перешкод у користуванні майном, арбітражні суди повинні мати на увазі, що підтвердженням наявності такого права можуть бути насамперед правовстановлювальні документи. Перелік таких документів наведено у додатку N 1 до пункту 2.1 Тимчасового положення про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 N 7/5.

Суд зобов’язував позивача подати свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу - автонавантажувача бензинового технологічного (“Бичок”) – 1980 року випуску. Однак позивачем зазначеного свідоцтва суду подано не було. Позивачем було подано лише заяву (а.с. 179), відповідно до якої позивач просить провести технічний огляд транспортного засобу –автопогружчик, але 1987 року випуску.

Також суд неодноразово зобов’язував позивача подати оригінали документів, які додані до позовної заяви. Однак позивачем не було подано оригіналів документів, на які він посилається, як на підставу свої позовних вимог, зокрема, оригіналів договорів № 2/2 та № 2/3 від 24.12.2002р.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що у нього не має оригіналів витребуваних документів, оскільки зазначені ангари були позивачем продані.

В процесі розгляду справи судом було зроблено запит до Фастівського міжміського бюро технічної інвентаризації щодо надання суду інвентаризаційних справ та технічних паспортів на спірне майно, яке зареєстроване на Приватне підприємство “Аскон”, а саме: ангар для техніки № 1, 1987 року, вул. Горького, с. Триліси, Фастівський р-н, Київська область та ангар металевий для техніки № 2, 1970 року, вул. Горького, с. Триліси, Фастівський р-н, Київська область.

З наданих реєстраційних справ (а.с. 80-164) судом встановлено наступне. 29.02.2008р. між Приватним підприємством “Аскон” та товариством з обмеженою відповідальністю “Аскон-2007” укладено договір купівлі-продажу ангару для техніки № 2, який знаходиться по вул. Горького в с. Триліси Фастівського району (а.с. 94). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 95) зазначений ангар для техніки № 2 28.03.2008р. зареєстровано за ТОВ “Аскон-2007”.

Також, 29.02.2008р. між ПП “Аскон” та ТОВ “Аскон-2007” укладено договір купівлі-продажу ангару для техніки № 1, який знаходиться по вул. Горького в с. Триліси Фастівського району (а.с. 164). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 163 оборот) зазначений ангар для техніки № 1 28.03.2008р. зареєстрований за ТОВ “Аскон-2007”.

Таким чином, на час вирішення даного спору позивач не є власником ангара для техніки № 1 та ангара для техніки № 2.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ст. 16. ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право тощо.

Отже суд може визнати право власності лише за особою, яка є власником цього майно. В даному ж випадку, на час вирішення спору, позивач (ПП “Аксон”) не є власником спірного майна, оскільки ангари для техніки були продані позивачем іншій особі (ТОВ “Аксон-2007”).

В судовому засіданні представник позивача також не заперечив проти того, що на час вирішення спору в суді позивач не є власником ангарів для техніки.

З урахуванням наведеного позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі ст. 49 ГПК України судові (господарські) витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Суддя                                                                                          Суховий В. Г.