ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2008 р.

№ 2-13/19394-2006

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого

Кота О.В.

Суддів

Шевчук С.Р. (доповідач)

Воліка І.М.

розглянувши касаційну скаргу

Комунального підприємства Житлово-експлуатаційного об’єднання Центрального району міста Сімферополя

на постанову

від 13.12.2007 Севастопольського апеляційного господарського суду

у справі

№2-13/19394-2006 господарського суду Автономної Республіки Крим

за позовом

Комунального підприємства Житлово-експлуатаційного об’єднання Центрального району міста Сімферополя

до

Фірми "Інкар"

про

розірвання договору оренди та виселення

В судовому засіданні взяли участь представники:

-          позивача: не з’явились

-          відповідача: не з’явились

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2006р. комунальне підприємство житлово-експлуатаційне об’єднання Центрального району міста Сімферополя звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовною заявою про розірвання договору оренди та виселення фірми "Інкар" з орендованих приміщень.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 18.09.2007р. (суддя Жукова А.І.) в позові відмовлено.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 13.12.2007р. (головуючий Антонова І.В., судді Заплава Л.М., Ткаченко М.І.) вказане рішення суду залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими у справі рішеннями позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України Шульги О.Ф. від 18.04.2008р. №02-12/153 у зв’язку з перебування судді Владимиренко С.В. на лікарняному змінено колегію суддів та призначено колегію суддів у складі: головуючого Кота О.В., суддів Шевчук С.Р., Воліка І.М.

Сторони не реалізували своє процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції, хоча про час та місце його проведення були повідомлені належним чином.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що 01 березня 2003 року між фірмою „Інкар" та комунальним підприємством Житлово-експлуатаційного об'єднання Центрального району м. Сімферополя був укладений договір оренди нежилого приміщення, розташованого по вул. Краснознаменна, 89-91/34 у м. Сімферополі, (вул.Крилова, 36) під розміщення ветеринарної клініки. Строк дії договору згідно з додатковою угодою від 16 січня 2006 року визначений сторонами до 16 грудня 2006 року.

18 грудня 2006 року фірма „Інкар" листом за № 22 звернулась до Фонду комунального майна Сімферопольської міської ради з клопотанням продовжити строк дії договору оренди.

Однак, відповідь на вказаний лист орендарем отримана не була, в зв’язку з чим фірма "'Інкар" подала до господарського суду Автономної Республіки Крим позов про спонукання Фонду комунального майна Сімферопольської міської ради та комунального підприємства житлово-експлуатаційного об'єднання Центрального району м. Сімферополя продовжити дію договору оренди відповідно до частини 3 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 01 березня 2007 року у справі № 2-5/1813-2007, яке залишено без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 05.06.2007р. позовні вимоги фірми „Інкар" задоволені в повному обсязі, зобов'язано відповідачів продовжити строк дії договору оренди нежилого приміщення, розташованого по вул. Краснознаменна, 89-91/34 у м. Сімферополі, (вул.Крилова, 36), шляхом укладення з фірмою „Інкар" нового договору оренди.

З посиланням на ст. 35 ГПК України та враховуючи, що рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 01.03.2007р. у справі №2-5/1813-2007 Комунальне підприємство ЖЕВ Центрального району м. Сімферополь було зобов’язано продовжити строк дії договору оренди на нежитлове приміщення, загальною площею 37,1 кв.м., розташоване за адресою:м. Сімферополь, вул. Краснознаменна, 89-91/34 з Фірмою "Інкар", місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, відмовив в задоволенні позову у даній справи щодо розірвання договору оренди та виселення фірми "Інкар".

Проте, такі висновки судів є передчасними та не ґрунтуються на вимогах закону.

Зокрема, відповідно до ч.2 ст.35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті ж самі сторони.

В даній же справі склад сторін не збігається зі сторонами у справі господарського суду Автономної Республіки Крим за №2-5/1813-2007, а тому надання фактам, встановленим у рішенні господарського суду Автономної Республіки Крим від 01.03.2007р., преюдиціального значення у даній справі, є помилковим, оскільки доказування обставин, що мають значення для справи, мало здійснюватися у загальному порядку, встановленому ст. 33 ГПК України.

В силу ст. 32 ГПК України, до обставин, на яких сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, відносяться обставини, які становлять предмет доказування у справі, який включає факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача і заперечень відповідача.

В даній справі, як вірно зазначає скаржник та вбачається з тексту позовної заяви, підставою позовних вимог є договір оренди від 01.03.2003, а предметом –дострокове розірвання договору з причин нецільового використання орендованого майна відповідачем.

Таким чином, судам слід було встановити чи дійсно існують правовідносини оренди між сторонами саме по цьому договору та чи є підстави для його розірвання з причин нецільового використання орендованого майна.

Суди ж відмовляючи у задоволенні позову щодо розірвання договору оренди не навели будь-яких доводів щодо заявлених вимог саме з підстав нецільового використання майна та не перевірили чи було виконане рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 01.03.2007р. №2-5/1813-2007 щодо укладення нового договору.

Окрім цього, в порушення приписів статті 84 Господарського процесуального кодексу України та роз’яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. №11 “Про судове рішення” вирішуючи даний спір суди послались на докази, які відсутні в матеріалах справи, зокрема на додаткову угоду від 16.01.2006р.

Вищевикладене свідчить про неповний та необ'єктивний розгляд справи, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції оскільки, в порушення вимог ст.ст. 32-34, 43 ГПК України, суди не з'ясували належним чином дійсні обставини справи, що вплинуло на їх юридичну оцінку, а відповідно і правильність застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене та враховуючи, що в силу вимог ст.1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх, Вищий господарський суд України вважає за необхідне скасувати прийняті у справі рішення, з направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Під час нового розгляду місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно з'ясувати всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для їх розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від цього прийняти основане на законі рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України.

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства Житлово-експлуатаційного об’єднання Центрального району міста Сімферополя задовольнити частково.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 13.12.2007 та рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 18.09.2007р. у справі №2-13/19394-2006 скасувати, а справу передати на новий розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим в іншому складі суду.

Головуючий                                                              Кот О.В.

С у д д я                                                                                Шевчук С.Р.

С у д д я                               Волік І.М.