СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02"
квітня 2008 р.

Справа  № 16/40-08-1092

Господарський суд
Одеської області

У складі судді
Желєзної С.П.

Секретаря судових
засідань Шевченко Г.В.

За участю
представників сторін:

Від
позивача:           ОСОБА_1. (паспорт серії НОМЕР_1від
29.07.1999р.);

Від
відповідача:       не з'явився.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за
позовом  суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної  особи ОСОБА_1до
Одеської міської ради про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична
особа ОСОБА_1(далі по тексту СПД ОСОБА_1.)  звернулася до господарського суду Одеської
області з позовними вимогами до  Одеської
міської ради про визнання права власності на нежитлове приміщення кафе-бару,
загальною площею 210,6 кв.м, з них 154,1 кв.м основної площі та 56,5 кв.м.-
підсобної, розташоване АДРЕСА_1. Свої вимоги позивач обґрунтовує правомірністю
набуття ним права власності на об'єкт нерухомого майна, який внаслідок
реконструкції  змінив своє функціональне
призначення.

Відповідач
був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, однак на
вимогу суду в судове засідання не з'явився, відзиву на позовну заяву не надав,
у зв'язку з чим справа розглядається за наявними матеріалами в порядку,
передбаченому ст. 75 ГПК України.

Дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд встановив наступне.

15.09.1997р.
державною технічною комісією було прийнято в експлуатацію торговий павільйон,
загальною площею 42,3 кв.м., розташований по АДРЕСА_1, який належав СПД
ОСОБА_2.

Пізніше
31.05.2002р. СПД  ОСОБА_1. на підставі
договору купівлі-продажу, укладеного з СПД ОСОБА_2.  було придбано у власність торгівельний
павільйон, площею 42,3 кв.м., АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу від
31.05.2002р. був посвідчений у нотаріальному порядку та зареєстрований  в реєстрі за №5603.

Таким
чином, позивачем у встановленому законом порядку було набуто право власності на
торгівельний павільйон АДРЕСА_1, загальною площею 42,3 кв.м.

15.08.2007р.
між виконавчим комітетом Одеської міської ради та позивачем було укладено
договір про дозвіл на експлуатацію тимчасового об'єкту торгівлі (побутового
обслуговування, громадського харчування), відповідно до умов  якого
СПД ОСОБА_1. було надано дозвіл на експлуатацію  тимчасового об'єкта торгівлі  - торговельного павільйону, площею 42,3 кв.м.
за адресою:АДРЕСА_1

Під
час користування зазначеним нежитловим приміщенням, позивачем було прийнято
рішення про використання його під кафе-бар, у зв'язку з чим було здійснено
відповідну реконструкцію спірного приміщення шляхом надбудови та добудови додаткових
капітальних приміщень.

Внаслідок
комплексної  реконструкції приміщення
кафе-бару, що розташоване по АДРЕСА_1, на теперішній час має загальну площу
210,6 кв.м., з них 154, 1 кв.м. -основної площі та 56,5 кв.м. -підсобної.

Пізніше,
приватним підприємством  „Відкриття”
(державна ліцензія серії АБ №116332) було проведено обстеження зазначеної
будівлі, за результатами якого був складений відповідний висновок.  Згідно
з технічним висновком про можливість введення в експлуатацію кафе-бару
по АДРЕСА_1було встановлено нормальний технічний стан основних несучих та
огорожувальних конструктивних елементів
об'єкту,  крім того, встановлено,
що протипожежні заходи виконані
відповідно до вимог ДБН В 1.1-7-2002 „Пожежна безпека об'єктів
будівництва” та забезпечують пожежно-електробезпеку при виконанні виробничого
процесу, основні конструктивні та планувальні рішення  відповідають вимогам СНіП 2.08.02-89, Сан
Піна 42-123-5777-91, а також  зазначено,
що об'єкт може бути прийнятим до експлуатації.

Вважаючи,
що відсутність належним чином оформлених правовстановлюючих документів на
реконструйований об'єкт нерухомості не дозволяє
позивачу, як власнику зазначеного об'єкту нерухомості, у повному обсязі
реалізувати повноваження щодо
володіння, користування та розпорядження належним йому майном, останній
звернувся до господарського суду Одеської області з позовом про визнання за
ним  права власності на спірний об'єкт
нерухомості.

Проаналізувавши
матеріали справи та доводи позивача, суд доходить висновку, що позовні вимоги  СПД ОСОБА_1. правомірні, містяться на
законних  підставах та підлягають
задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне.

Статтею
328 Цивільного кодексу України, передбачено, що право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена судом.

Як
вбачається з договору купівлі-продажу від 31.05.2002р. позивачем у
встановленому законом порядку було набуто право власності на торгівельний
павільйон, площею 42,3 кв.м., АДРЕСА_1.

Відповідно
до ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд
володіє, користується і розпоряджається належним йому майном та має
право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно ч.
1 ст. 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для
здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Крім
того, згідно ч. 1, 2 ст. 4 Закону України “Про власність” від 07.02.1991р.
№697-ХХІІ  (чинного на час набуття
позивачем права власності на торгівельний павільйон) встановлено, що
власник  на  свій
розсуд  володіє,  користується
та розпоряджається належним йому майном та має право вчиняти щодо свого
майна будь-які  дії, що не  суперечать закону.  Він
може  використовувати  майно
для здійснення  господарської
та  іншої, не забороненої законом,
діяльності,  зокрема, передавати його
безоплатно  або  за
плату у володіння і користування іншим особам.

Враховуючи,
що подальша реконструкція зазначеного об'єкту була здійснена позивачем без
дозвільних документів та належним чином затвердженого проекту реконструкції,
суд вважає за необхідне звернутися до правових положень ст.376 ЦК України, якою
врегульовані  питання самочинного
будівництва.

Положення
статті 376 ЦК України визначають поняття самочинного будівництва як забудови
на земельній ділянці, яка не була належним чином відведена, або була відведена
для іншого цільового призначення, або будівництво здійснювалося без належного
дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Відповідно
до наведених положень статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва
визначено законодавцем як забудова на земельній ділянці, тобто
створення   нового об'єкту будівництва.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем була здійснена лише
реконструкція вже існуючого об'єкту, розташованого по АДРЕСА_1,  який належить останньому на праві власності.
Приймаючи до уваги те, що законодавцем розрізняються поняття будівництва та
реконструкції, суд доходить висновку щодо відсутності підстав для визнання
реконструйованого об'єкту нерухомості, розташованого по АДРЕСА_1,   самочинним будівництвом.

Крім
того, відповідно до технічного висновку про можливість введення в експлуатацію
кафе-бару по АДРЕСА_1 було встановлено нормальний технічний стан основних
несучих та огорожувальних конструктивних елементів  об'єкту та відсутність порушень вимог СНіП
при здійсненні реконструкції спірного об'єкту та зазначено, що об'єкт
нерухомості може бути прийнятим до експлуатації.

З
огляду на той факт, що позивачем при здійсненні реконструкції споруди,  загальною площею 42,3 кв.м., розташованої по
АДРЕСА_1, було фактично змінено цільове призначення цього об'єкту нерухомості,
внаслідок чого був створений інший, самостійний об'єкт цивільного обігу -нерухоме
майно: нежитлове приміщення кафе-бару, площею 210,6 кв.м.,  розташоване за адресою: АДРЕСА_1, суд
вважає за необхідне звернутись до положень діючого законодавства України, якими
врегульовані питання набуття суб'єктами цивільних правовідносин права власності
на об'єкти нерухомого майна.

Так,
відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право  власності набувається на підставах, що не
заборонені законом зокрема із правочинів. Право
власності вважається набутим правомірно,
якщо інше прямо  не  випливає  із
закону  або  незаконність
набуття  права власності не
встановлена судом.

Відповідно
до ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд
володіє, користується і розпоряджається належним йому майном та має
право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно ч.
1 ст. 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для
здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

В
свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на  новостворене нерухоме майно виникає з моменту
завершення будівництва (створення майна). Статтею 49 Закону України “Про
власність” від 07.02.1991р. №697-ХХІІ  (з
наступними змінами та доповненнями), чинного на час набуття позивачем права
власності на торгівельний павільйон, передбачено, що володіння майном
вважається правомірним, якщо  інше  не
буде  встановлено судом,
арбітражним судом, третейським судом. Згідно ч. 1, 2 ст. 4 зазначеного
Закону  встановлено, що власник  на
свій  розсуд  володіє,
користується  та розпоряджається
належним йому майном та має право вчиняти щодо свого майна будь-які  дії, що не
суперечать закону.  Він  може
використовувати  майно  для здійснення  господарської та  іншої, не забороненої законом,
діяльності,  зокрема, передавати його безоплатно  або
за  плату у володіння і
користування іншим особам.

Засадами
чинного Цивільного кодексу України в редакції від 16.01.2003р. передбачено, що
кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу,
який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК
України від 16.01.2003р.).

Кожна
особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право  або інтерес, зокрема, шляхом,  визнання права (ст. 16 ЦК України від
16.01.2003р.).

Згідно
із ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання. Суд може захистити цивільне право  або інтерес, зокрема, шляхом,  визнання права (ст. 16 ЦК України від 16.01.2003р.).

Приймаючи
до уваги ті обставини, що позивачем було правомірно набуто право власності на
нежитлову будівлю,  загальною площею 42,3
кв.м., розташовану по АДРЕСА_1, та реконструкція зазначеного об'єкту    здійснена СПД ОСОБА_1.  в межах реалізації її повноважень як власника
зазначеного  майна, за відсутністю
порушень при здійсненні реконструкції будівельних правил та норм,  суд доходить висновку про наявність правових  підстав для задоволення позовних вимог СПД
ОСОБА_1.  щодо визнання за нею права власності
на нежитлове приміщення кафе-бару, загальною площею 210,6 кв.м, з них 154,1
кв.м основної площі та 56,5 кв.м. -підсобної, розташоване АДРЕСА_1.

Підсумовуючи
зазначене, позовні вимоги  СПД ОСОБА_1.
про визнання за нею права власності на приміщення кафе-бару, загальною площею
210,6 кв.м, розташоване АДРЕСА_1 слід задовольнити у повному обсязі.

Вирішуючи
питання про розподіл судових витрат між сторонами по справі,  враховуючи ті обставини, що звернення  СПД ОСОБА_1. до господарського суду з позовом  у даній справі не було зумовлене
неправомірними діями відповідача, суд вважає за правомірне витрати, пов'язані
із сплатою державного мита, інформаційно-технічного забезпечення судового
процесу, віднести на рахунок позивача згідно із ст. 44, ч. 2 ст. 49 ГПК України  (Лист ВАСУ від 26.06.1995р. №01-8/453 “Про
деякі питання практики застосування окремих норм чинного законодавства при
вирішенні спорів”).

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати право власності суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної  особи ОСОБА_1(АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на нежитлове приміщення кафе-бару, загальною
площею 210,6 кв.м, з них 154,1 кв.м - основної площі та 56,5 кв.м.-  підсобної площі, розташоване АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому
ст. 85 ГПК України.

Рішення підписане 03.04.2008р.

Суддя
Желєзна С.П.