ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2008 р.

№ 37/40

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Гончарука П.А. (головуючого),

Вовка І.В.,

Стратієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства ”Акціонерна компанія ”Київводоканал” в особі Розрахункового департаменту на постанову Київського апеляційного господарського суду від 16 жовтня 2007 року у справі № 37/40 за позовом відкритого акціонерного товариства ”Акціонерна компанія ”Київводоканал” в особі Розрахункового департаменту до житлового –будівельного кооперативу ”Мотозаводець -3” про стягнення заборгованості, -

Встановив:

У листопаді 2006р. ВАТ ”Акціонерна компанія ”Київводоканал” в особі Розрахункового департаменту звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до житлового –будівельного кооперативу ”Мотозаводець -3”, з урахуванням уточнених позовних вимог, про стягнення 24204,87 грн. основного боргу, 4338,80 грн. інфляційних втрат у зв’язку з неналежним виконанням умов договору № 6556/4-08 від 2 квітня 1999р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 2 квітня 2007р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16 жовтня 2007р., позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 10867,48 грн., 449,24 грн. інфляційних втрат та судові витрати.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати прийняті у справі судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 2 квітня 1999 р. Державне комунальне об’єднання ”Київводоканал” та відповідач уклали договір про водопостачання та водовідведення. Відповідно до п.1.1 договору Державне комунальне об’єднання ”Київводоканал” зобов’язалося постачати питну воду та приймати від відповідача каналізаційні стоки, а відповідач оплачувати дані послуги на умовах визначених даним договором.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Статуту Відкритого акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" товариство утворено шляхом перетворення державного комунального об’єднання водопровідно-каналізаційного господарства "Київводоканал" у відкрите акціонерне товариство відповідно до наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву від 20 липня 2001 р. № 359 та є правонаступником майнових та особистих немайнових прав та обов’язків державного комунального об’єднання водопровідно-каналізаційного господарства "Київводоканал".

В п. 3.1 договору № 6556/4-08 сторони встановили, що кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником; зняття показань водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента, а пунктом 3.6 передбачено, що абонент розраховується за послуги водопостачання та водовідведення у порядку, встановленому чинним законодавством, у триденний термін з дня подання постачальником платіжних документів.

Згідно з п. 12.3 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 1 липня 1994 № 65 розрахунки за воду здійснюються, зокрема, один раз на місяць.

Метою укладення даного договору було постачання питної води для потреб будинку № 3 пров. Квітневий, м. Київ. Даний договір не пов’язаний з постачанням води відповідачу для виготовляння гарячої води.

При укладенні даного договору позивачем відповідачу був присвоєний абонентський номер 628-13, який в подальшому був змінений на номер 7-739. За вказаним абонентським номером зареєстрований прилад обліку води (водолічильник типу СТВ -65 № 034521) за адресою: пров. Квітневий, буд. № 3, м. Київ.

Починаючи з жовтня 2005р. позивачем було відкрито окремий рахунок № 7-50739, по якому щомісячно нараховувалась кількість та вартість питної води, яка була використана для виготовлення гарячої води. З жовтня 2005р. по грудень 2006р. по даному лічильнику було нараховано 12565,11 грн.

Судами попередніх інстанцій, встановлена станом на 8 грудня 2005р. заборгованість відповідача по оплаті отриманих послуг з водопостачання у розмірі 24990,17 грн.

На виконання умов договору позивач з 1 грудня 2005р. по 1 грудня 2006р. поставив абоненту питну воду на суму 24246,62 грн. За надані послуги відповідачем було отримано знижку в розмірі 1438,68 грн. та сплачено за спожиту воду( в т.ч. авізо) суму у розмірі 36930,63 грн.

Предметом спору уданій справі є стягнення заборгованості за період з грудня 2003 р. по грудень 2006 р. у розмірі 24204,87 грн. та 4338,80 грн. інфляційних втрат. Дана заборгованість нарахована позивачем по особових рахунках 7-739, 7-50739.

Господарський суд першої інстанції посилався на те, що визначення вартості наданих послуг в рамках спірного договору повинно здійснюватись виходячи з даних показника лічильника, зареєстрованого за абонентським номером 7-739, а позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів за договором згідно приладу обліку води за абонентським номером 7-50739 є неправомірними, оскільки даний прилад обліку, не стосується взаємовідносин сторін по спірному договору, є окремим предметом спору і повинен вирішуватись у іншому провадженні.

Враховуючи дані обставини суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, дійшов висновку, що сума заборгованості по лічильнику 7-739 за період за період з грудня 2003 р. по грудень 2006 р. становить 10867,48 грн. Зважаючи на вимоги ст.ст. 526, 625, 629 ЦК України, ст. 193 ГК України, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення 10867,48 грн. заборгованості та 449,24 грн. інфляційних втрат слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 1117 ГПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущене неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст. 11110 ГПК України, як підстави для скасування або зміни судових рішень.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення господарського суду без змін, як такі, що прийняті з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України –

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства ”Акціонерна компанія ”Київводоканал” в особі Розрахункового департаменту залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 16 жовтня 2007 року у справі № 37/40 –без змін.

Головуючий           Гончарук П.А.

Судді Вовк І.В.

Стратієнко Л.В.