ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2008 р.

№ 40/574

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Глос О.І.,

суддів :

Бакуліної С.В.,

Коробенка Г.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

касаційної скарги

Державного комітету України з державного матеріального резерву

на постанову

від 05.02.2008 року Київського апеляційного

господарського суду

у справі

№ 40/574

господарського суду

міста Києва

за позовом

Відкритого акціонерного товариства “Буяликський комбінат хлібопродуктів”

до

Державного комітету України з державного матеріального резерву

про

стягнення боргу, ціна позову 12 568,52 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники :

від позивача:

не з’явились

від відповідача:

Свірська Н.П. (довіреність № 2/7815 від 04.12.2007р.)

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду міста Києва (суддя Паламар П.І.) від 06.11.2007 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду (головуючий суддя –Кондес Л.О., судді –Куровський С.В., Михальська Ю.Б.) від 05.02.2008 року, у справі № 40/574 позов задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача 16101,32 грн. боргу, 161,01 грн. витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В касаційній скарзі скаржник просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2008 року та постановити нове рішення, яким в позові позивачу відмовити повністю, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права: ст.ст.33, 34, 43, 104 ГПК України.

У відзиві на касаційну скаргу позивач повністю заперечує викладені в ній доводи.

Позивач не скористався наданим процесуальним правом на участь в засіданні суду касаційної інстанції.

Заслухавши пояснення по касаційній скарзі представника відповідача, який підтримав викладені в ній доводи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 29 липня 1999 року між позивачем (відповідальний зберігач) та відповідачем (Комітет) укладено договір № 12/12 про відповідальне зберігання (далі - Договір). Відповідно до умов Договору відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву - зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей без надання права користування цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву.

Згідно пункту 3.1. Договору відповідальний зберігач здійснює зберігання на своїх площах матеріальних цінностей державного резерву в кількості, відповідно до наданих Комітетом приймальних актів –зобов’язання по зберіганню за формою Р - 16.

Також у договорі зазначено, що Комітет відшкодовує витрати відповідального зберігача по зберіганню матеріальних цінностей державного резерву виходячи із розрахунку 2,5 грн. (з урахуванням ПДВ) за тонно - місяць зберігання фактичної кількості матеріальних цінностей державного резерву, шляхом проведення заліку заборгованості між Комітетом та Міненерго (через його підвідомчі підприємства).

Строк оплати за договором встановлений не був.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини по зберіганню матеріальних цінностей державного матеріального резерву, врегульовані главою 36 Цивільного Кодексу УРСР, главою 66 Цивільного кодексу України, Законом України “Про державний матеріальний резерв”.

Згідно з вимогами частини 2 статті 417 Цивільного кодексу УРСР, частини 3 статті 947 Цивільного кодексу України при безоплатному зберіганні поклажодавець зобов’язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підтвердження позовних вимог ВАТ “Буяликський комбінат хлібопродуктів” надав суду розрахунок, проведений відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору на підставі актів перевірки наявності зерна державного резерву на відповідальному зберіганні Відкритого акціонерного товариства “Буяликський комбінат хлібопродуктів” станом на 29 січня 2003 року, станом на 30 травня 2005 року, рахунками-фактурами за період 2003-2006 років, приймальним актом від 28 січня 2003 року, реєстром накладних на прийняте зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку, що стверджує факт зберігання позивачем протягом вищевказаного періоду матеріальних цінностей державного матеріального резерву, несення ним витрат на їх зберігання в розмірі 16101,32 грн.

Відповідно до пункту 7 статті 11 Закону України “Про державний матеріальний резерв” відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2002 року № 532 “Про порядок відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов’язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву” передбачено Державному комітетові з державного матеріального резерву спрямовувати на відшкодування витрат відповідальних зберігачів матеріальних цінностей державного резерву кошти, одержувані як плату (відсотки) за запозичення товарно-матеріальних цінностей.

У пункті 7 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов’язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого вищезгаданою постановою Кабінету Міністрів України передбачено, що відшкодування витрат, пов’язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держкомрезервом та відповідальним зберігачем за встановленою формою за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Таким чином, фінансування витрат підприємств-зберігачів здійснюється як з державного бюджету, так і з інших джерел.

Враховуючи, що відповідач відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України оплату у семиденний строк не провів, борг в сумі 16101,32 грн. з відповідача на користь позивача підлягає стягненню.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками судів щодо задоволення позовних вимог ВАТ “Буяликський комбінат хлібопродуктів”.

Враховуючи наведене постанова Київського апеляційного господарського суду є законною і обґрунтованою, а касаційна скарга такою, що ґрунтується на помилковому тлумаченні положень чинного законодавства України.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст. 1119, ст.11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву на постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2008 року у справі № 40/574 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2008 року у справі № 40/574 –без змін.

Головуючий-суддя

О.Глос

С у д д і

С.Бакуліна

Г.Коробенко