ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.08 Справа № 29/67

За позовом:

Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м. Львів,

до відповідача:

товариства з обмеженою відповідальністю "Трафарет", м. Львів,

про:

стягнення 32’043,65 грн. неустойки.

Суддя М. Синчук

За участю представників:

позивача:

Сірків Г. Л. –дов. від 24.03.2008 р. №11-1644,

відповідача:

Лукович С. –директор.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області до товариства з обмеженою відповідальністю "Трафарет" про стягнення 32’043,65 грн. неустойки. Ухвалою від 08.04.2008 р. провадження у справі порушено, позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 15.04.2008 р. Розгляд справи відкладено на 09.06.2008 р.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач не повернув позивачу орендоване майно, хоч сам договір оренди припинив свою дію у зв’язку з відмовою від його пролонгації. Відповідач продовжував користуватися майном, за що йому нараховано неустойку в розмірі 32’043,65 грн. на підставі ст. 785 ЦК України. В судовому засіданні 18.06.2008 р. позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, донараховано неустойку за період з 30.03.2007 р. по 31.05.2008 р. на суму 5’345,45 грн. Просить стягнути з відповідача 37’389,10 грн., оскільки орендоване майно не повернуто в порядку, встановленому законодавством.

Відповідач проти позову заперечив повністю. Пояснив, що вчинив усі необхідні дії для повернення орендованого майна, проте позивач таких дій не вчинив, комісії з приймання-передачі цього майна не створив, що унеможливило його передачу. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Вислухавши представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.

Між сторонами по справі було укладено Договір №3 оренди державного майна від 22.04.1998 р. (надалі –Договір). За умовами цього Договору відповідачу передано майно цілісного майнового комплексу друкарського цеху, що знаходиться у м. Львові по вул. Ковжуна, 10, який є структурним підрозділом державного підприємства видавництва "Вільна Україна".

Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.10.2005 р. №1/762-26/298, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 07.02.2006 р., позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області задоволено повністю, виселено товариство з обмеженою відповідальністю "Трафарет" із займаних приміщень, відповідача зобов’язано повернути за актом приймання-передачі орендоване державне майно. Постановою Вищого господарського суду України від 23.05.2006 р. №1/762-26/298 зазначені судові рішення залишено без змін, а касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Трафарет" –без задоволення. Як убачається з постанови Вищого господарського суду України від 23.05.2006 р. №1/762-26/298 Договір припинив свою дію 29.03.2005 р.

Листом від 16.12.2005 р. №25 відповідачем запропоновано розглянути можливість переукладення договору оренди, запропоновано включити до складу спільної комісії власних працівників.

Позивачем надіслано лист від 11.01.2006 р. №3/11-42, яким повідомлено про процедуру оскарження рішення місцевого суду про виселення із займаних приміщень та обов’язок відповідача повернути їх за актом приймання-передачі.

Листом від 16.04.2008 р. №41 відповідачем було надіслано листа до позивача з пропозицією надати угоду, в якій передбачити створення спільної комісії з розмежування та оцінки майна. У цьому ж листі запропоновано власні кандидатури для включення до складу спільної комісії, яка необхідна для передачі майна.

У відповідь, листом від 17.05.2008 р. №11-03-02692 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області повідомлено про неможливість утворення зазначеної комісії. Крім того, у зазначеному листі позивач стверджує, що ним скеровувалися листи №11/8-5786 від 09.08.2007 р. та №3/11-8825 від 29.12.2007 р. до Державного комітету телебачення і радіомовлення України (орган управління цілісного майнового комплексу, що переданий в оренду) для прийняття остаточного рішення стосовно цього майна.

Таким чином, позивач не створив спільної комісії з розмежування та оцінки майна, яка би вчинила необхідні дії до повернення майна.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Таким чином, факт припинення дії Договору 29.03.2005 р. є доведеним.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Відповідно до п. 6.5 Договору орендар зобов’язується повернути орендоване майно в належному стані з урахуванням його фізичного зносу, не гіршого, ніж на час передачі його в оренду у разі припинення дії цього Договору.

Конкретний порядок повернення орендованого майна передбачено Порядком повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди, затвердженим Наказом Фонду державного майна України від 7 серпня 1997 року №847 (надалі –Порядок).

Порядком передбачено, що для повернення орендованого майна орендар та орендодавець укладають угоду, якою створюють спільну комісію з розмежування та оцінки майна орендного підприємства (п. 3 Порядку). На підставі досягнутої домовленості орендодавець своїм наказом утворює спільну комісію по розмежуванню і оцінці майна орендного підприємства (надалі - Комісія). До складу Комісії входять представники орендодавця і орендаря (п. 4 Порядку). Під час проведення інвентаризації Комісія має вирішити одну з таких основних задач: а) здійснити розмежування майна, що належить державі, і майна орендаря (п. 7 Порядку), після чого за даними інвентаризації складаються протокол про результати інвентаризації та протокол розподілу вартості майна між орендодавцем і орендарем, які Комісія подає на погодження орендарю і затвердження орендодавцю (п. 9 Порядку). Після закінчення своєї роботи Комісія подає орендодавцеві і орендареві, серед іншого, акт приймання-передачі від орендаря орендодавцю державної частки у майні орендного підприємства.

Таким чином, аналіз наведених норм дає змогу зробити висновок, що для виконання рішення суду, для повернення орендованого майна державі, необхідними є активні дії обох сторін. Самостійно виконати обов’язок із повернення орендованого майна орендодавцю орендар не вправі. Як встановлено судом, товариство з обмеженою відповідальністю "Трафарет" своїми листами зверталося до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області з пропозицією утворити спільну комісію з розмежування та оцінки майна, запропонував власні кандидатури для входження до складу комісії. Проте позивачем в порушення п. 4 Порядку запропонованої комісії не створено, відповідного наказу про її створення не видано.

До моменту створення комісії та, як наслідок її роботи, складання акта приймання-передачі майна, відповідач не вправі залишати орендоване майно бездоглядним, оскільки воно перебуває у нього на балансі, він несе за нього відповідальність.

Таким чином, суд бере до уваги те, що відповідач вчинив усі необхідні та залежні від нього дії з належного виконання рішення суду: запропонував власних членів до спільної комісії, пропонував її утворити, як це передбачено підзаконним нормативно-правовим актом –Порядком. У той же час позивач таких дій не вчинив, хоч повинен був вчинити.

Відповідно до положень ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов’язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов’язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Таким чином, законом встановлено майнову відповідальність орендаря за невиконання обов’язку повернути наймодавцеві орендовану річ, яка виражається у формі неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язання.

Як зазначено вище, відповідач вчинив усі необхідні та залежні від нього дії з належного виконання рішення суду –повернення орендованого майна позивачу, відтак –відсутні правові підстави для притягнення його до відповідальності у формі стягнення неустойки на підставі ст. 785 ЦК України. За таких обставин суд вважає вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими, а тому в задоволенні позову потрібно відмовити повністю.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1.          У задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя