ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"25" березня 2008 р.

Справа
№  4/490

Господарський суд Кіровоградської області у
складі судді Хилька Ю.І.розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 4/
490

за
позовом: Державне підприємство Міністерства оборони України  "Укрвійськбуд" від імені якого діє
філія Державного підприємства Міністерства оборони України
"Укрвійськбуд" "1080-УНР", 25005, м. Кіровоград, вул.
Добровольського, 5-а,

до
відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про
стягнення 13 500, 00 грн.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від
позивача -  Осадчук П.В. , довіреність №
5/юр  від 30.03.07;

від
відповідача - ОСОБА_1., особисто;

СУТЬ
СПОРУ:

Подано
позов про стягнення із Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1
заборгованості в розмірі 13 500, 00 грн. за надані послуги по  виділенню місця для  стоянки
автомобільного транспорту на користь
Державного  підприємства  Міністерства оборони України  "Укрвійськбуд" від імені якого діє
філія Державного підприємства Міністерства оборони України
"Укрвійськбуд" "1080-УНР", 25005, м. Кіровоград, вул.
Добровольського 5-а. Доповненням до позовної заяви від 24.03.2008 року №35  позивач
збільшив  розмір позовних вимог та
просить стягнути з відповідача   13645
грн. 16 коп.. заборгованості   по
оплаті  наданих послуг та  судових витрат. Однак, вказана заява про
доповнення позовних вимог не підлягає
залученню до  справи та
розгляду   в  межах позовних вимог, оскільки згідно до ст.
63 п.4 ГПК України підлягає поверненню
позивачу  у зв'язку з тим, що  позивачем не подано  доказів
про сплату  державного мита у  встановленому порядку та  розмірі.

Відповідач
відзив на позовну заяву та інші витребувані судом документи не подав, однак в
судовому засіданні позовні вимоги заперечив
повністю, посилаючись на ту обставину, що  фактично будь- які послуги йому   позивачем
не надавались і тому не виникло його зобов'язання по проведенню оплати.

Підстави  для
відкладення  розгляду  справи
у  відповідності  до ст.77 ГПК України  відсутні.

На
підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України, справу
розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши
справу за наявними в ній матеріалами, заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між   Державним
підприємством Міністерства оборони України  "Укрвійськбуд" від імені якого діє
філія Державного підприємства Міністерства оборони України
"Укрвійськбуд" "1080-УНР", 25005, м. Кіровоград, вул.
Добровольського   5-а. ( позивачем по
справі) та  Фізичною  особою
- підприємцем  ОСОБА_1   01.08.2006 року  укладено договір про надання послуг ( в
подальшому договір) предметом якого сторони в результаті  вільного волевиявлення визначили  зобов'язання
виконавця  за завданням замовника
надавати  послуги  по
забезпеченню місця для
стоянки   автотранспорту..
Відповідно до розділу 3 договору
сторонами    визначено
вартість  послуг сторонами по факту їх
надання та  погоджено розмір   1500 грн. за кожен місяць та  зобов'язання
замовника перерахувати зазначену суму
наданих послуг протягом  3-х
календарних днів з моменту  отримання
рахунка.

Договір
підписано повноважними представниками сторін та їх підписи    повірені прикладенням  відтисків
печаток  підприємств.

Відповідно
до пп. 3.4.1. „Інструкції про порядок видачі міністерствам та іншим центральним
органам виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, господарським
об'єднанням та громадянам дозволів на право відкриття та функціонування
штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів, а також
порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і
штампів, та затвердження Умов і правил провадження діяльності з відкриття та
функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і
штампів”, яка затверджена наказом МВС України № 17 від 11.01.1999 р. та
зареєстрована в Мін'юсті України 28.04.1999 р. за № 264/3557, відповідальність
і контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також
законністю користування ними покладається на керівників підприємств, установ і
організацій, господарських об'єднань, суб'єктів господарської діяльності.
Відповідач не надав доказів того, що печатку було втрачено або викрадено.

За
твердженням  позивача відповідачу  надавались послуги в період з  01.08.2006 року   по 03.05.2007 року   тобто
протягом 9 місяців, коли
відповідач не  провів  оплату
за  фактично  отримані
послуги. (1500 грн. Х 9=13500 грн.)

Проаналізувавши
правовідносини між учасниками спору  та
надавши їм  правову оцінку, господарський
суд приходить до переконання, що позовні вимоги не є обґрунтованими, в  позові
необхідно відмовити  повністю.
Такий  висновок  господарський суд  робить на підставі  наступного.

Між
сторонами спору   укладено договір  про надання послуг. Умови  визначені в
договорі, зобов'язання сторін та
способи виконання  взятих на
себе  зобов'язань засвідчують про те, що
це саме договір про надання послуг. а приписом ст. 901 ЦК України за  договором про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням  другої  сторони
(замовника)  надати послугу,  яка
споживається  в  процесі
вчинення  певної  дії або здійснення певної діяльності,  а замовник зобов'язується  оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Положення   цієї
глави  можуть  застосовуватися  до
всіх договорів  про  надання
послуг,  якщо  це
не   суперечить   суті зобов'язання.

Згідно
до  ст. 903 ЦК України якщо  договором
передбачено  надання  послуг
за   плату, замовник  зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи  спростування
відповідачем   вимог  позивача
про стягнення   заборгованості по
оплаті  наданих послуг,
господарський  суд  вважає визначальним для вирішення спору
доведеність позивачем факту надання за завданням  відповідачу
послуг, їх  розміру та  обґрунтованості  заявленої до стягнення суми  оплати.

При
цьому господарським судом враховуються
положення  ст. 33 ГПК України  про те, що
кожна сторона повинна
довести  ті  обставини,
на  які  вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Докази    подаються
сторонами    та    іншими
учасниками судового процесу.

Господарський
суд  вважає, що  позивачем не доведено  саме
факт надання послуг  відповідачу
та не спростовано його заперечення про відсутність такого факту.

Реєстр
неоплачених рахунків  відповідачем  (а.с.51) складено в односторонньому
порядку  працівниками позивача та не
надано доказів про його   погодження
з  відповідачем.

Натомість,
про неможливість  відповідача  отримувати
послуги  засвідчують матеріали   проведеної прокуратурою Кіровоградського
гарнізону  перевірки (а.с.57-58, 60).

Крім
того, згідно до  листа №377 позивачем в
односторонньому порядку    06.12.2006
року  розірвано договір.

Про
неможливість  відповідача реалізувати
своє право на користування наданими
позивачем послугами засвідчує і запис в оперативному  журналі
позивача про   заборону   відповідачу
перебування на території
позивача  (а.с.64 зворот).

Акт
приймання- передачі  виконаних робіт про
надані послуги в серпні 2006 року  на
суму  1250 грн. не може бути належним
доказом по справі, оскільки  договором
визначено суму  1500 грн. та  не
передбачено  підстав для її
зменшення. Крім того, вказаний  акт не
містить посилання на   підстави надання  послуг (договір)  чи
інші  правочини.

Згідно  до  ч.1
ст. 9 Закону  України “Про
бухгалтерський  облік та фінансову  звітність в Україні”  підставою
для бухгалтерського  обліку  господарських
операцій  є первісні   документи, які  фіксують
здійснення господарських
операцій.  Первинні  документи повинні  бути
складені під  час  здійснення
господарських  операцій, а  якщо
це  неможливо- безпосередньо  після
її   закінчення.

Господарським
судом не приймається в якості доказів
наданих послуг  рахунки- фактури
за серпень- вересень 2006 року та
січень, березень 2007 року, оскільки
вказані  рахунки не містять  доказів
про передачу їх  відповідачу,
складені в  односторонньому порядку  лише працівниками  позивача. Натомість згідно до   акту приймання- передачі основних засобів
від 03.05.2007 року   автомобіль  КАМАЗ 5511
реєстраційний номер  НОМЕР_1
відповідачем отримано  від  позивача
лише   03.05.2007 року від   позивача
1080 УНР як  від  особи у
якої вказаний  транспортний
засіб  перебував  в оперативному  віданні, тобто  зберігання
транспортного засобу  до  03.05.2007 року  повинно
забезпечуватись  саме  позивачем, а не  відповідачем.

Згідно
ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті
державного мита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу
покладаються на позивач  повністю
виходячи із суті  прийнятого рішення, але
не стягуються, оскільки  були ним  сплачені повністю при зверненні до суду.

Керуючись
ст.ст. 525, 526, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 34, 44, 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу України, господарський  суд,-

В И Р І Ш И В:

В
позові  повністю  відмовити.

Згідно
ч. 3 ст. 85 ГПК України рішення господарського
суду  набирає  законної
сили   після закінчення  десятиденного
строку з дня його прийняття,  а у
разі, якщо  у  судовому
засіданні  було  оголошено
лише   вступну   та резолютивну  частини
рішення,  воно  набирає
законної сили після закінчення
десятиденного  строку  з
дня   підписання   рішення, оформленого відповідно до ст. 84
ГПК України.

Дане
рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського
суду в установленому  законом порядку.

Суддя
Ю.І. Хилько