ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2008 р.

№ 15/29

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя:

Першиков Є.В.

судді

Данилова Т.Б., Ходаківська І.П.

розглянувши матеріали касаційної скарги

закритого акціонерного товариства "Макіївський металургійний завод"

на постанову

Донецького апеляційного господарського суду від 03.06.2008р.

у справі

господарського суду

№ 15/29

Донецької області

за позовом

державного підприємства "Донецька залізниця"

до

закритого акціонерного товариства "Макіївський металургійний завод"

про

за участю представників сторін

позивача -

відповідача -

стягнення 74 647,24грн.

Поліщук О.І. дов. № Н-011/1374 від 21.04.2008

Співак О.Є. дов. № 237/0109 від 27.03.2008

Розпорядженням № 02-12.2/380 від 26.09.2008р. у зв'язку з значною завантаженістю судді Мачульського Г.М. та виходом судді Першикова Є.В. з відпустки змінено склад колегії суддів у справі №15/29 призначеної до розгляду у складі - головуючий суддя –Ходаківська І.П., судді Данилова Т.Б., Мачульський Г.М., утворено колегію суддів в наступному складі: головуючий суддя –Першиков Є.В., судді Данилова Т.Б., Ходаківська І.П.

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2007 року, державне підприємство "Донецька залізниця" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до закритого акціонерного товариства "Макіївський металургійний завод" про стягнення плати за користування вагонами в сумі 74 647,24 грн. за час затримки вагонів на станції призначення у липні-серпні 2006 року під митним оформленням.

Рішенням господарського суду Донецької області від 22.05.2007р. у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційному порядку справа не переглядалась.

Постановою Вищого господарського суду Укераїни від 02.08.2007 за касаційною скаргою ДП "Донецька залізниця" рішення скасоване повністю та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції через порушення норм матеріального права, а також норм процесуального права –ст. 43 Господарського процесуального кодексу України в частині необхідності всебічного, повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Під час нового розгляду справи Рішенням господарського суду Донецької області від 07.02.2008 року (суддя Гаврищук Т.Г.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 03.06.2008 року (судді Шевкова Т.А.,Діброва Г.І., Стойка О.В.) позовні вимоги задоволені в повному обсязі –з відповідача на користь залізниці стягнуто плату за користування вагонами за час затримки на період митного оформлення вантажу на підставі ст.ст.119 та 121 Статуту залізниць України.

Не погоджуючись із судовими рішеннями, Закрите акціонерне товариство "Макіївський металургійний комбінат" звернувся до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування господарськими судами норм матеріального права, а саме: нарахування плати за користування вагонами до завершення митного оформлення суперечить вимогам чинного законодавства, нарахування плати за користування вагонами не підтверджено первинними документами, Митний кодекс України забороняє видачу вантажів одержувачу до завершення митних процедур, проведення митних процедур залежить від залізниці, а також на те, що відсутні правові підстави для стягнення плати за користування вагонами, що є власністю іноземних держав (Російської залізниці).

У відзиві на касаційну скаргу державне підприємство "Донецька залізниця" проти доводів касаційної скарги заперечує, вважає судові рішення законними та обґрунтованими, нарахування плати за користування вагонами за час затримки для митного оформлення здійснено на підставі ст.119 та ст.121 Статуту залізниць України, Правил користування вагонами і контейнерами, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, і підтверджено належними доказами.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові і доводи касаційної скарги, судова колегія вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, а це підтверджується наявними у справі матеріалами, що у період з 31 липня по 22 серпня 2006 року на станцію Ясинувата Донецької залізниці на адресу ЗАТ "Макіївський металургійний завод" надходили імпортні вантажі, про що станція надавала повідомлення вантажоодержувачу. Вантажі надійшли у вагонах, що належали Українській та Російській залізницям.

Зазначені вагони з вантажем були подані на станцію Ясинувата, але не були прийняті вантажоодержувачем для здійснення вивантаження у зв’язку з необхідністю закінчення митного оформлення. За даними обставинами станцією Ясинувата складені акти загальної форми ГУ-23 № 781, 764, 773,791, 734, 774, 752, 768, 733, 729, 730, 732, 719, 712, 720, 699, 697, 707, 703. Відповідач від підписання даних актів відмовився.

Після проведення відповідачем митного оформлення вагони з вантажем були прийняті вантажоодержувачем, про що свідчать відмітки станції Ясинувата.

Облік часу перебування зазначених вагонім проведено станцією Ясинувата за відомостями плати за користування вагонами форми ГУ-46 №№ 0508343-06, 0608346-06, 1008356, 0908350-06, 1308710-04, 1008357-06,1708370-06, 2108376-06, , 2108374-06, , , 0908353-06, 2508381-06, 2508383-06, 2508382-06, 2608385-06, 0608345-06.

Залізниця за користування вагонами на підставі ст.119 Статуту залізниць України та Правил користування вагонами і контейнерами нарахувала Макіївському металургійному заводу плату за користування вагонами за час затримки на станції призначення в очікуванні митного оформлення та час безпосереднього знаходження вагонів у вантажовласника у загальній сумі 7444647,24 грн. ( в т.ч. ПДВ 12441,21 грн.).

Відповідач від підписання відомостей користування вагонами та від оплати плати за користування вагонами за час затримки під митним оформленням відмовився, посилаючись на те, що вагони із вантажами видані після проведення митних операцій.

Залізниця вважала нарахування плати за користування вагонами за час затримки їх під митним оформленням здійсненим правильно, звернулась до господарського суду із позовом про стягнення нарахованої плати в сумі 7444647,24 грн. ( в т.ч. ПДВ 12441,21 грн.).

Таким чином, як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, предметом позову є стягнення плати за користування вагонами власності України та вагонами власності інших держав, за час затримки на станції призначення в очікуванні митного оформлення вантажів.

Статтею 3 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Стаття 908 Цивільного кодексу України, яка кореспондується із статтею 306 Господарського кодексу України, встановлює, що загальні умови перевезення визначаються цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно ст.119 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457( з наступними змінами та доповненнями), за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під’їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами-суб’єктами підприємницької діяльності вноситься плата.

Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення чи на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження, з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під’їзної колії, порту , підприємства.

Плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів ( контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Правила користування вагонами і контейнерами, затверджені відповідно до наданих статтею 5 Статуту залізниць України повноважень Наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 року № 113 і зареєстровані Міністерством юстиції України 15.03.1999 року за №165/3458 з наступними змінами та доповненнями ( далі –Правила користування вагонами), визначили порядок і умови користування вагонами, зокрема, пункт 6 встановив, що усі завантажені вагони, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника. У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представником станції і вантажовласника. В акті вказується час початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Вантажовласниками є вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під’їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи суб’єкти підприємницької діяльності, які приймають від залізниці вагони та повертають їх після завершення навантажувально-розвантажувальних операцій, що встановлено у пункті 2 Правил користування вагонами і контейнерами.

Судами встановлено, що відповідно до вимог ст. 71 Статуту залізниць України та пункту 2.1 Правил обслуговування залізничних під’їзних колій між позивачем та відповідачем укладений Договір № 1/102/507/06 від 28.02.2006 на експлуатацію залізничної під’їзної колії, пунктом 13 якого передбачено, що відповідач сплачує залізниці плату за користування вагонами (контейнерами) згідно з Правилами користування вагонами та контейнерами.

Судами також досліджено копії перевізних документів ( накладних) та витяг з Єдиного технологічного процесу роботи під’їзної колії ЗАТ "Макіївський металургійний завод" та станції Ясинувата Донецької залізниці.

У відповідності із вимогами ст.ст. 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При вирішенні справи по суті суди обґрунтовано керувалися Правилами користування вагонами і контейнерами, пунктом 3 яких встановлено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станції відправлення та призначення за "Відомістю плати за користування вагонами (контейнерами)" форми ГУ-46, яка складається на підставі пам’яток про користування вагонами (контейнерами) форми ГУ-45, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної форми ГУ-23.

Пункт 8 Правил користування вагонами встановлює, що у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. Складений на станції призначення Акт загальної форми ГУ-23 повинен містити відомості про час ( у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Акт загальної форми ГУ-23 про затримку вагонів слугує підставою для включення часу у відомість користування вагонами та одночасно для нарахування збору за зберігання вантажів у накопичувальну картку.

Судами попередніх інстанцій досліджено надані залізницею докази, зокрема, пам’ятки про користування вагонами і контейнерами, відомості користування вагонами і контейнерами, акти загальної форми і визнано їх належними доказами по справі.

Час користування вагонами обчислюється не лише з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника, а й пунктом 12 цих Правил встановлено, що загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника.

За приписами пункту 13 Правил користування вагонами плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів під час перевезення у всіх випадках, крім тих, що залежать від залізниці.

Плата за користування вагонами не є мірою відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобов'язанні. Крім того, у відповідності із ст. 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов’язання.

Підстави звільнення вантажовласника від плати за користування вагонами передбачені в ст.121 Статуту залізниць України, та у пункті 16 Правил користування вагонами і контейнерами та є вичерпними.

Судами при вирішенні справи встановлено, що затримка вагонів, пов'язана з митним оформленням, не відноситься до підстав, передбачених у ст. 121 Статуту залізниць України та пункті 16 Правил користування вагонами, за наявності яких вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами.

Судами враховано статтю 45 Митного кодексу, яка покладає на осіб, які переміщують товари і транспортні засоби через митний кордон України чи провадять діяльність, контроль за якою цим Кодексом покладено на митні органи, обов’язок подавати митним органам документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю.

Стаття 87 Митного кодексу України визначила, що декларантами можуть бути підприємства або громадяни, яким належать товари і транспортні засоби , що переміщуються через митний кордон України, або уповноважені ними митні брокери (посередники). Обов'язки та відповідальність декларанта передбачені у статті 88 Митного кодексу України.

Обов’язки декларанта з оформлення імпортних вантажів у спірний період виконував ЗАТ " Макіївський металургійний завод", залізниця обов’язки декларанта по спірним відправкам не виконувала, окрему угоду (брокерську угоду) з відповідачем не укладала.

Судами зазначено, що Наказом Державної митної служби України, Міністерства транспорту України від 30.03.2001 № 231/174 ( в редакції від 28.05.2004) затверджений Порядок взаємодії митних органів і залізниць України під час переміщення через митний кордон України товарів (вантажів) залізничними вантажними поїздами, на підставі якого регіональні митниці розробляють та затверджують разом із залізницями місцеві Порядки взаємодії регіональної митниці і дирекції залізничних перевезень.

Пунктом 3.6 цього Порядку встановлено, що на прохання вантажоодержувача митне оформлення товарів (вантажів) у повному обсязі може здійснюватись безпосередньо в митниці відправлення в порядку, встановленому в Положенні про порядок здійснення контролю за доставкою вантажів у митниці призначення.

Згідно з п. 3.7 “Порядку взаємодії митних органів і залізниць України під час переміщення через митний кордон товарів (вантажів) залізничними вантажними поїздами ” після проведення митного оформлення товарів (вантажів) перевізні документи з відповідними відмітками, підписом і відбитками особистої номерної печатки посадової особи митниці повертаються декларантом на станцію призначення та служать підставою для видачі товарів (вантажів) вантажоодержувачу. Отже, наявність означеної відмітки є підставою для видачі вантажів вантажоодержувачу.

Видача вантажів до закінчення митного оформлення забороняється.

Однак, відповідно до п. 3.12 наведеного Порядку допускається подача транспортних засобів з товарами (вантажами) на під’їзні колії без проставлення на перевізних документах підпису й відбитка особистої номерної печатки посадової особи митниці призначення за умови перебування цих товарів (вантажів) під охороною за зверненням вантажоодержувача.

У разі неможливості здійснити декларування товару(вантажу) в обраний митний режим вантажоодержувач може також розмістити товар (вантаж) згідно з вимогами Положення про склади тимчасового зберігання.

Судами встановлено, що відповідач не скористався можливостями, наданими пунктами 3.6 та 3.12 "Порядку взаємодії митних органів і залізниць України під час переміщення через митний кордон товарів (вантажів) залізничними вантажними поїздами ”, оскільки це є правом, а не обов’язком вантажоодержувача.

Дійсно, скористатися можливостями, наданими пунктами 3.6 та 3.12 "Порядку взаємодії митних органів і залізниць України під час переміщення через митний кордон товарів (вантажів) залізничними вантажними поїздами ”, є правом, а не обов’язком вантажоодержувача. Однак, якщо вантажоодержувач не використовує можливості, передбачені цим Порядком, забрати на свою під’їзну колію з дозволу митниці та під охорону вагони з вантажами, які перебувають під митним контролем, то вантажоодержувач повинен сплачувати залізниці плату за користування вагонами на підставі ст.119 Статуту залізниць.

Відповідно до п.7 Правил видачі вантажу на станціях, де підрозділи митних органів відсутні, перевізні документи для оформлення в митниці тимчасово передаються працівниками станцій одержувачу під розписку в спеціальній книжці, в якій фіксується дата й час одержання документів, а також зобов’язання одержувача передати перевізні документи в митний орган і повернути їх станції.

Як встановлено судами, найближчий до відповідача підрозділ митного оформлення вантажів у спірний період знаходився за адресою м. Макіївка, сел. Чайкіно, 330, а склад митного органу розташований за адресою м.Доненцьк-16, вул. Кірова, 45а, інформація надана Східною регіональною митницею листом від 22.10.2007 № 11-7-1/7911.

Після проведення митного оформлення товарів (вантажів) перевізні документи з відповідними відмітками, підписом і відбитками особистої номерної печатки посадової особи митниці призначення повертаються на станцію призначення та служать підставою для видачі товарів (вантажів) вантажоодержувачу. Видача вантажів до закінчення митного оформлення забороняється.

Однак, "видача вантажу" вантажоодержувачу у повне господарське розпорядження із розкредитуванням перевізних документів та подача таких вагонів (контейнерів) з вантажами на під’їзну колію за умови перебування їх під охороною одержувача з дозволу митного органу за зверненням вантажоодержувача (без права вивантаження вантажу із вагону) - не є тотожними поняттями.

Судами враховано, що статтею 119 Статуту залізниць України обов’язок щодо сплати плати за користування вагонами у разі їх затримки, пов’язаної з митним оформленням, покладений на вантажоодержувача, відповідач не довів наявності обставин, які є підставою для звільнення його від плати та не надав доказів, що засвідчують затримку вагонів з причин, що залежать від залізниці, та на цих підставах суди обґрунтовано визнали позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

В касаційній скарзі Закрите акціонерне товариство "Макіївський металургійний завод" посилається на те, вантажовласник повинен сплачувати плату за користування вагонами лише після фактичної передачі залізницею вагонів на під’їзну колію, наявність підстав для нарахування спірної плати за користування вагонами не підтверджується первинними документами, а також на те, що відсутні правові підстави для стягнення плати за користування вагонами, що є власністю іноземних держав (Російської залізниці).

Однак, таке обмежене врахування часу, за який нараховується плата за користування вагонами, суперечить ст.119 Статуту залізниць України та Правилам користування вагонами, які передбачають нарахування плати за користування вагонами також за час затримки на станції призначення і на підходах до станції призначення в очікуванні подання їх під вивантаження, в тому числі у разі затримки вагонів, пов’язаної з митним оформленням.

Ст.119 Статуту залізниць та Правила користування вагонами і контейнерами в частині нарахування плати за користування вагонами також за час затримки на станції призначення і на підходах до станції призначення в очікуванні подання їх під вивантаження, в тому числі у разі затримки вагонів, пов’язаної з митним оформленням, не містить виключень щодо вагонів, які є власністю інших держав.

Згідно із п.2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів отримані від платника гроші Технологічний центр з оброблення перевізних документів (ТехПД) заносить на особовий рахунок платника і списує їх з рахунку в міру надходження розрахункових документів за здійснені перевезення і надані послуги. Списування грошей з рахунку проводиться на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами та контейнерами.

У випадках, визначених чинним законодавством, на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, залізниця нараховує податок на додану вартість, який списується з особового рахунку платника. Утриманий з платника податок на додану вартість залізниця перераховує до Державного бюджету України.

Статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин та враховуючи, що господарськими судами досліджені всі наявні у справі матеріали, їм дана належна правова оцінка, судова колегія не вбачає підстав для скасування постанови апеляційного суду.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу закритого акціонерного товариства "Макіївський металургійний завод" залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 03.06.2008р. у справі № 15/29 господарського суду Донецької області залишити без змін.

Головуючий           Є. Першиков

Судді           Т. Данилова

І. Ходаківська