ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2008 р.

№ 22/226

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого

Н. Волковицької

Г. Мачульський

за участю представників:

прокуратури

Попенко О.С. –прокурор відділу Генеральної прокуратури України

позивача

не з’явилися (про час і місце судового засідання повідомлено належно)

відповідача

Бузівська Н.М. –довіреність від 28.12.2007 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційне подання

Заступника прокурора Донецької області

на постанову

від 14.01.2008 р. Донецького апеляційного господарського суду

у справі

№ 22/226 господарського суду Донецької області

за позовом

Маріупольської міжрайонної природоохоронної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Донецькій області

до

Відкритого акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь"

про

стягнення 2 378 203,08 грн.

В С Т А Н О В И В :

Маріупольської міжрайонної природоохоронної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Донецькій області звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до ВАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" про стягнення 2 378 203,08 грн. шкоди, заподіяної внаслідок перевищення нормативів допустимих викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарного джерела № 1014, посилаючи, зокрема, на приписи статті 34 Закону України "Про охорону атмосферного повітря".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в ході перевірки додержання вимог законодавства про охорону атмосферного повітря, прокуратурою було встановлено, що у період з 01.05.2006 р. по 16.10.2006 р. в порушення вимог статті 51 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та статей 10, 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" відповідачем здійснювалось понаднормативні викиди забруднюючих речовин у атмосферне повітря від коксової батареї № 8 (джерело викиду № 1014), що сталось в результаті того, що в супереч вимогам дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря № 145332 від 17.01.2006 р. та рішення Маріупольської міської ради № 1561 від 27.10.2005 р. коксова батарея № 8 була виведена з експлуатації 16.10.2006 р., тоді як повинна була припинити роботу з 01.05.2006 р.

У відзиві на позовну заяву ВАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" просило відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішенням господарського суду Донецької області від 27.11.2007 р. (суддя Волошинова Л.В.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи рішення господарський суд зазначав, що з матеріалів справи вбачається, що фактичні викиди відповідних забруднюючих речовин стаціонарним джерелом № 1014 (к/б № 8) протягом перевіряємого періоду 2006 р. були меншими, ніж визначені в дозволі на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 17.01.2006 р. № 145332.

За апеляційним поданням Маріупольського міжрайонного природоохоронного прокурора Донецький апеляційний господарський суд (судді: Величко Н.Л., Алєєва І.В., М"ясищев А.М.), переглянувши рішення господарського суду від 27.11.2007 р. в апеляційному порядку, постановою від 14.01.2008 р. залишив його без змін, з тих же підстав.

Заступник прокурора Донецької області подав до Вищого господарського суду України касаційне подання, в якому просить рішення та постанову у справі скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, обґрунтовуючи доводи касаційного подання порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Скаржником, зокрема, зазначено, що законодавець встановив, що саме невиконання заходів передбачених наданим дозволом на викиди забруднюючих речовин, є грубим порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря та підставою для розрахунку збитків, заподіяних державі, у зв’язку з чим у відповідності до пункту 5.1.1 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин, відповідачу було здійснено розрахунок розмірів відшкодування збитків за наднормативні викиди забруднюючих речовин від джерела викиду № 1014 –коксової батареї № 8.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення прокурора, представника відповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи і повноти їх встановлення в рішенні та постанові суду, а також правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційне подання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції ВАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" є юридичною особою і правонаступником всіх прав і обов’язків ВАТ "Маркохім".

Рішенням Маріупольської міської ради від 27.10.2005 р. № 1561 «Про вивід з експлуатації коксової батареї № 8 у ВАТ "Маркохім" та внесені зміни в "Програму охорони та оздоровлення навколишнього природного середовища м. Маріуполя", передбачено виведення в строк до 01.05.2006 р. з експлуатації коксової батареї № 8, виконання заходів щодо зниження викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, включених до Програми у вказані строки та пріоритетне фінансування природоохоронних заходів, включених до програми та затверджені зміни до Програми у зв’язку з виводом з експлуатації коксової батареї № 8.

З 24.10.2006 р. по 27.10.2006 р. працівниками Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Донецькій області проводилась перевірка дотримання природоохоронного законодавства ВАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" за результатами якої був складений акт від 24.10.2006 –27.10.2006 р., яким зафіксовано факт перевищення дозволених обсягів викидів забруднюючих речовин джерелом викиду № 1014.

17.01.2006 р. ВАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" було видано дозвіл № 145332 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, строком на 2 роки до 01.01.2008 р., згідно якого відповідачу встановлені обсяги гранично допустимих викидів протягом 2006 р. об’єктом № 1014 для оксиду азоту (двоокису азоту) –6,021 гс; для окису вуглецю - 97,651 гс; для сірчаного ангідриду (діоксид сірки) –15,048 гс; для сажі – 2,304 гс.

Під час перевірки фактично були зафіксовані наступні викиди: оксиду азоту –3,834 гс; окису вуглецю - 8,324 гс; сірчаний ангідрид (діоксид сірки) –5,54 гс; сажа –0,509 гс.

Статтею 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" передбачено регулювання викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарних джерел.

Для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров'я людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За поданням територіальних органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів і спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань охорони здоров'я органи місцевого самоврядування з урахуванням особливостей екологічної ситуації регіону, населеного пункту можуть додатково встановлювати перелік забруднюючих речовин, за якими здійснюється регулювання їх викидів на відповідній території.

За поданням територіальних органів спеціально уповноважених центральних органів виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів та з питань охорони здоров'я органи місцевого самоврядування, у разі перевищення нормативів екологічної безпеки, на відповідній території затверджують відповідно до закону програми оздоровлення атмосферного повітря, здійснюють заходи щодо зменшення забруднення атмосферного повітря.

Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, який видається територіальним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів за погодженням із територіальним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань охорони здоров'я.

Дозволи на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря видаються за умови: неперевищення протягом терміну їх дії встановлених нормативів екологічної безпеки; неперевищення нормативів допустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел; дотримання вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин.

Порядком проведення та оплати робіт, пов’язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосфері повітря стаціонарними джерелами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 р. № 302, встановлено, що дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами –це офіційний документ, який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам –підприємцям експлуатувати об’єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного дозволі терміну.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" шкода. Завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом.

Пунктом 5.1 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 18.05.1995 р. № 38, встановлено, що наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря вважаються, зокрема, викиди забруднюючих речовин, які перевищують рівень гранично допустимих або тимчасово погоджених викидів, встановлених дозволами на викид, які видані у встановленому порядку (пункт 5.1.1 Методики), а також викиди забруднюючих речовин джерелами, які не мають дозволів на викид, в тому числі і по окремих інгредієнтах (пункт 5.1.2 Методики).

Судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що фактичні викиди забруднюючих речовин стаціонарним джерелом № 1014 (к/б № 8) протягом перевіряємого періоду 2006 р. були меншими, ніж визначені в дозволі на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами від 17.01.2006 р. № 145332.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. У касаційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду Донецької області та Донецьким апеляційним господарським судом, який відповідає матеріалам справи та чинному законодавству.

Викладені у касаційному поданні доводи заявника, судова колегія вважає непереконливими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, касаційна інстанція вважає прийняті у справі рішення та постанову такими, що відповідають нормам права, підстав для їх зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись пунктом 1 статті 1119, статтями 1115, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Донецької області від 27.11.2007 р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 14.01.2008 р. у справі № 22226 господарського суду Донецької області залишити без змін, а касаційне подання Заступника прокурора Донецької області - без задоволення.

Головуючий           Т. Дроботова

Судді: Н. Волковицька

Г. Мачульський