ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2008 р. Справа № 3/21/08

Позивач : Товариство з обмеженою відповідальністю «Астеліт», м. Київ

Відповідач:          Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерстандарт»,

м. Миколаїв

про стягнення 5143,02 грн.

Суддя Смородінова О. Г.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивачів: Плачинда Д.А., за довіреністю;

Від відповідача: Губенко А.М., за довіреністю, Кості шина Л.П. –керівник.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до суду з позовом стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням інфляції та 3-х відсотків річних в розмірі 5143,02 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі норм ст.ст. 536,625, 1050 Цивільного кодексу України та мотивовані умовами п.п. 5.2, 5.3,5.7, 13.3, договору оренди №МУ 2401/2 нерухомого індивідуально визначеного майна від 30 травня 2006 року.

Відповідач у відзиві на позов (вих. №11 від 26.05.08р.)просе відмовити позивачу в задоволені позовних вимог, мотивуючи тим, що вимоги позивача є безпідставними та суперечать умовам договору оренди від 30 травня 2008 року №МУ 2401/2, а саме –пункту 2 додаткової угоди від 19 грудня 2008 року.

29.05.08р. суд, на підставі ст. 85 ГПК України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, суд –

ВСТАНОВИВ:

19 грудня 2007 року сторони уклали додаткову угоду до договору оренди №МУ 2401/2 нерухомого індивідуально визначеного майна від 30 травня 2006 року, згідно з умовами якої дійшли взаємної згоди розірвати з 19 грудня 2007 року договір оренди №МУ 2401/2 від 30.05.06 року. Пунктом 2 додаткової угоди сторони визначили, що майнових та інших претензій щодо виконання зобов’язань по договору одна до одної не мають.

25.12.2007 року позивач скерував відповідачу листа в якому повідомив останнього про обов’язковість дотримання умов договору щодо виконання боржником грошових зобов’язань, та на підставі п. 5.7 договору оренди №МУ 2401/2 від 30.05.06р. просив повернути надмірно сплачену орендну плату в сумі 4983,88 грн. за відповідними реквізитами.

31.01.08р. відповідач в письмовій відповіді зазначив, що згідно додаткової угоди про розірвання договору оренди вважає себе вільним від яких-небудь майнових та інших претензій щодо виконання зобов’язань за договором.

Матеріали справи свідчать, що за актом приймання-передачі, 19 грудня 2007 року орендар (позивач по справі) згідно договору №МУ 2401/2 від 30.05.06р. передав, а орендодавець (відповідач) прийняв із користування об’єкт оренди –нежитлове приміщення –кам’яний сарай площею 4 кв.м. з правом користування територією площею 50 кв.м. для розташування телекомунікаційного обладнання, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, м. Вознесенськ, пров. Лугового, буд.1.

Тобто, об’єкт оренди був повернутий орендарем 19 грудня 2007 року саме датою розірвання договору оренди.

З матеріалів справи також вбачається, що сторони пролонговували дію договору від 30.05.06р. Так, лист позивача вих.№МУ2401/25-04 від 25 квітня 2007 року свідчить про бажання саме позивача поновити дію договору на наступний строк і на тих самих умовах.

Отже, факт повноцінного користування позивачем орендованим майном протягом дії договору від 30.05.06р. підтверджується документально.

Позивач просе стягнути надмірно сплачені гроші за оренду в сумі 4983,88 грн. по наступним місяцям: грудень –2007; січень, лютий, березень –2008 року.

Договір від 30.05.06р. між позивачем та відповідачем фактично діяв з 30.05.06р. по 19.12.07рік.

Як стверджує позивач, ним відповідно до пунктів 5.2, 5.3 договору від 30.05.06р. було сплачено відповідачу одноразово передплату в розмірі 100% за період з 30.04.07р. до 30.03.08р. в сумі 16500 грн. Проте об’єкт оренди був проданий 09.08.06року фізичній особі про що ТОВ «Астеліт»не був повідомлений, як того вимагає п. 13.3 договору оренди. За пропозицією ТОВ «Інтерстандарт»20.12.2007р. об’єкт оренди був переданий у власність ТОВ «Астеліт»на підставі договору купівлі-продажу комплексу будівель, який зареєстрований у державному реєстрі правочинів за номером 2587293.

Дійсно, між ТОВ «Інтерстандарт»та Подольським Ігорем Олександровичем 09.08.2006 року було укладено договір купівлі-продажу комплексу в м. Вознесенськ Миколаївської області по провулку Лугового, 1А.

Після того, 20.12.2007 року Подольский І.О. за договором купівлі-продажу продав позивачу цей Комплекс будівель.

Згідно зі статтею 770 Цивільного кодексу України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Сторони можуть встановити у договорі найму, що у разі відчуження наймодавцем речі договір найму припиняється.

Посилання позивача на пункт 5.7 договору від 30.05.06 року, в якому сторони визначили, що у разі припинення даного договору або його дострокового розірвання, всі грошові зобов’язання сторін, що виникли згідно положень договору до його припинення чи розірвання, зберігають свою чинність до моменту їх виконання боржником, не можуть судом бути взяті до уваги, оскільки, по-перше, фактично додаткова угода від 19 грудня 2007 року є останнім волевиявленням сторін за договором №МУ2401/2 від 30 травня 2006 року яке припинило дію основного договору та чітко визначило наявність чи відсутність претензій щодо виконання зобов’язань за договором. По-друге, договір від 30.05.06р. не містить умов          , що у разі відчуження наймодавцем речі договору найму припиняється.

Крім того, п. 5.7 договору від 30.05.06р. стосується проведення платежів по орендній платі, а не повернення грошей орендодавцем. Також умови пункту 3.2 договору не передбачають право орендаря на надлишкове повернення грошей.

Відповідно до п.6 ст. 762 Цивільного кодексу України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

В даному випадку слід зазначити, що позивач цілком відповідаючі за свої дії, достроково розірвавши договір, скористався своїм переважним правом та придбав об’єкт оренди.

Відповідно п. 1 ст. 604, п. 2,3 ст. 653Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін.

У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняються з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Пункти 13.3 та 5,7 договору від 30.05.06р. не містять зазначених вимог.

Додаткова угода від 19.12.07р. містить умову пункту 2 як волевиявлення сторін, яке не оспорено в суді та має юридичну силу.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином на підставі вищенаведеного позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення 10 денного строку з дня його підписання.

Рішення підписано __________________________

Суддя