ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.09.2008 Справа № 4/364-О-08

Господарський суд Херсонської області у складі судді Ємленінової З.І. при секретарі Сокуренко Л.І., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом редакції Білозерського районного проводового радіомовлення смт. Білозерка Херсонської області

до Білозерської районної ради смт. Білозерка Херсонської області

про визнання нечинними рішень

за участю представників сторін:

від позивача – керівник Дмитришина Н.М.

від відповідача - радник голови Перунова Т.М.

Позивач звернувся з позовною заявою, якою просить визнати нечинними рішення Білозерської районної ради №271 від 06.03.2008року та № 278 від 28.05.2008року. Він посилається на те, що зазначені рішення прийняті з порушенням вимог законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про інформацію», «Про телебачення і радіомовлення», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів».

Позивач зазначає, що всупереч вимогам зазначених законів та пунктів 13,14 Статуту, пунктів 6,7 Статутної угоди редакції відповідач одноособово, а не за рішенням сторін-співзасновників, яке приймається на загальних зборах редакції районного проводового радіомовлення, прийняв спірні рішення про вихід із складу співзасновників, зобов'язав редакцію повернути майно у власність територіальної громади, чим практично призупинив діяльність редакції.

Справа розглядалася з перервами, які оголошувалися в засіданнях суду 26.08.2008року та 16.09.2008року.

Заявою від 22.09.2008року позивач збільшив позовні вимоги. Крім зазначених вище рішень він просить також визнати нечинними рішення Білозерської районної ради № 303 від 22.07.2008року та №295 від 22.07.2008року якими призупинено фінансування редакції в межах районної програми підтримки місцевих засобів масової інформації на 2008рік та скасовано рішення ради №42 від 20.10.1998року про призначення редактора районного радіомовлення.

Заява позивача про збільшення позовних вимог судом не приймається до розгляду, оскільки відповідно до статті 22 ГПК України таке право надане позивачу до прийняття рішення, за умови дотримання загальних вимог подання позову. Доказів надіслання заяви про збільшення позовних вимог відповідачу та сплати державного мита у встановленому законом порядку та розмірі у зв'язку із збільшенням позовних вимог позивач суду не надав. Крім того, сумісний розгляд позовних вимог про визнання недійсними 4 рішень органу місцевого самоврядування в одній справі суттєво утруднить вирішення спору по суті .

Таким чином, справа розглядається за позовними вимогами, викладеними в заяві позивача від 22.07.2008 року.

Відповідач позовні вимоги не визнає і в задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на те, що відповідно до вимог закону заснування телерадіоорганізацій є правом суб'єктів господарювання, тому скориставшись своїм правом здійснювати цивільні права вільно на власний розсуд, він мав право самостійно вирішувати питання виходу із складу співзасновників, оскільки всупереч вимогам статті 57 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», Статутом редакції, співзасновником якої є позивач, не визначено процедуру створення редакції та порядок виходу із складу співзасновників. Він також зазначає, що редакція фінансується із районного бюджету через районну програму підтримки засобів масової інформації, яка приймається районною радою щорічно, в тому числі і на 2008рік. Але фінансування припинилося через те, що редактор редакції не розробила відповідні документи і не здійснила перереєстрацію редакції у встановленому законом порядку у зв'язку із виходом позивача із складу співзасновників.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані до справи докази, заслухавши представників сторін, суд –

в с т а н о в и в:

Білозерська районна ради 06.03.2008року на 17 сесії 5 скликання прийняла рішення №271 згідно з яким рада вийшла із складу співзасновників Білозерського районного проводового радіомовлення. Рішенням ради від 28.05.2008року №278 виправлено помилку , яка допущена в рішенні №271 та зазначено вірну назву позивача – редакція Білозерського районного проводового радіомовлення Херсонської області.

Позивач відповідно до викладених в позовній заяві вимог, просить визнати нечинними зазначені рішення. Він посилається на те, що спірні рішення прийняті з порушенням вимог законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про інформацію», «Про телебачення і радіомовлення», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів». Крім цього, позивач посилається на те, що зазначені рішення не відповідають вимогам пунктів 13,14 Статуту та пунктів 6,7 Статутної угоди щодо порядку виходу із складу співзасновників.

Відповідно до Роз’яснень Вищого арбітражного суду України “ Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів” акт державного чи іншого органу –це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов’язковий характер для суб’єктів цих відносин. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов’язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення, в зв’язку з прийняттям відповідного акту прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Система, засади організації та діяльності органів місцевого самоврядування в Україні визначені законом України “Про місцеве самоврядування в Україні". За змістом статті 2 вказаного Закону місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Відповідно до ст. 59 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” передбачено, що міська, районна, селищна рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу Ради.

Відповідно до ст.19 Конституції України п.3 ст. 24 Закону України "“Про місцеве самоврядування в Україні” органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, звертаючись з позовом, позивач повинен довести, що рішення ради, які ним оскаржуються, не відповідають вимогам чинного законодавства або визначеній законом компетенції відповідача та порушують його права і охоронювані законом інтереси.

Відповідно до частини 1 статті 12 закону України “Про телебачення і радіомовлення” право на заснування телерадіоорганізацій як суб’єктів господарювання в Україні належить юридичним особам України та громадянам України, не обмеженим в цивільній дієздатності.

Із наданого до матеріалів справи Статуту редакції Білозерського районного проводового радіомовлення (далі –редакція) вбачається, що засновниками редакції виступили Білозерська районна рада та колектив редакції.

В статуті зазначено, що взаємостосунки між засновниками регламентуються Статутом. Матеріально-технічна база і фонди редакції складаються із основних і оборотних фондів, інших матеріальних цінностей та фінансових ресурсів. Редакція здійснює право володіння, користування належним їй майном та заробленими коштами. При цьому, в Статуті визначено, що фінансові кошти редакції формуються за рахунок внесків засновників, а також надходжень від виробничо - комерційної та іншої не забороненої законом діяльності.

Звертаючись з позовом, позивач не надав документального підтвердження та переліку осіб, які виступили співзасновниками від імені колективу редакції. Не надано ним і документального підтвердження щодо того, яким чином регламентуються взаємовідносини засновників щодо входу та виходу із складу засновників. Таким чином, посилання позивача на порушення відповідачем вимог Статуту щодо виходу із складу засновників не доведені належними доказами, оскільки всупереч вимогам статті 57 Закону України “Про телебачення і радіомовлення”, незважаючи на те, що в Статуті зазначено, що взаємовідносини засновників регламентуються Статутом, зміст Статуту не містить положень відносно порядку входу та виходу зі складу засновників.

Відповідно до п.15 ч.1 ст.43 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” виключно на пленарних засіданнях районної ради вирішуються питання прийняття рішень щодо об’єднання в асоціації, вступ до асоціацій та інших форм добровільних об’єднань органів місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад, а також вихід із них.

Крім того, відповідно до ч. 1 статті 12 ЦК України передбачено здійснення сторонами цивільних прав вільно, на власний розсуд. Саме діючи вільно, на власний розсуд, відповідач прийняв на сесії рішення про вихід із складу співзасновників редакції.

При цьому в засіданнях суду відповідач посилався на те, що як це зазначено в рішенні №271, спірне рішення приймалося у зв’язку із проголошенням Президентом України курсу на роздержавлення засобів масової інформації , з метою уникнення цензури та розвитку на більш високому рівні свободи слова.

Позивачем не доведено матеріалами справи і те, що при прийнятті спірних рішень відповідач порушив пункти 13, 14 Статуту. Зазначеними пунктами передбачено порядок припинення та ліквідації редакції за рішенням засновників та внесення змін в Статут . Як вбачається із змісту спірних рішень, відповідач не приймав рішення щодо припинення діяльності чи ліквідації редакції, як і внесення змін в Статут. Він лише вийшов із складу співзасновників. При цьому в числі засновників залишилися інші засновники - колектив редакції і редакція мала право продовжувати свою роботу в іншому складі засновників.

Крім того, 12.01.2006року було прийнято нову редакцію закону України “Про телебачення і радіомовлення” абзацом 2 частини 3 Прикінцевих положень якого встановлено необхідність затвердження редакційних статутів телерадіоорганізацій відповідно до вимог цього Закону протягом року з дня набрання чинності законом, тобто - до квітня 2007року. Доказів приведення Статуту у відповідність до вимог зазначеного Закону позивач суду не надав.

Позивачем не доведено належними доказами і обов’язок відповідача повідомляти редакцію про розгляд сесією питань виходу ради із складу співзасновників, тому його посилання на зазначений факт не є належним доказом по справі та не спростовує законності прийнятих спірних рішень.

Посилання позивача на те, що відповідач припинив фінансування редакції із бюджету і що це призвело практично до припинення її діяльності, не відповідає вимогам ч.2 ст. 19 Закону України “Про телебачення і радіомовлення” відповідно до якої забороняється будь-яке пряме бюджетне утримання телерадіоорганізацій органами державної влади. Після виходу відповідача із складу співзасновників, залишився колектив редакції, який відповідно до Статуту редакції також приймає участь у фінансуванні редакції, як її засновник.

До того ж , відповідно до тексту спірних рішень будь-які питання фінансування при їх прийнятті відповідачем не вирішувалися.

Щодо посилання позивача на те, що спірні рішення не відповідають вимогам статті 8 Закону України “Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів”, то цей закон визначає правові, економічні, організаційні засади державної підтримки засобів масової інформації та соціального захисту журналістів. Статтею 8 зазначеного Закону встановлено, що органи місцевого самоврядування та місцеві державні адміністрації забезпечують виконання власних фінансових зобов’язань, як засновники (співзасновники), відповідно до законодавства.

Як уже зазначалося, статтею 19 ч.2 Закону України “Про телебачення і радіомовлення”, забороняється будь-яке пряме бюджетне утримання телерадіоорганізацій органами державної влади, тому посилання позивача на ст. 8 Закону України “Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів”, як на підставу позовних вимог, є безпідставним.

Відхиляється судом і посилання позивача на те, що всупереч вимогам статті 19 Закону України “Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів” рішення відповідача є однобічними, оскільки зазначеною нормою закону передбачено підстави відповідальності посадових осіб органів місцевого самоврядування у разі їх втручання в професійну, організаційно-творчу діяльність засобів масової інформації та в професійну діяльність журналістів, а також інші посягання на свободу інформаційної діяльності, однобічні рішення щодо засобів масової інформації та їх працівників. Спірними рішеннями відповідач вирішив питання щодо власного виходу із числа співзасновників. При цьому будь-яких питань щодо редакції в цілому та її працівників, зокрема, ним не вирішувалося.

Твердження позивача про те, що спірним рішенням №271 від 06.03.2008року редактора безпідставно зобов’язано повернути майно також судом відхиляється, оскільки відповідно до ст. 43 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” відповідач має право вирішувати питання щодо управління об’єктами спільної власності територіальних громад району. Пунктом 2 рішення №271 від 06.03.2008 року редактора проводового радіомовлення зобов’язано повернути саме те майно, яке належить до спільної власності територіальних громад району. Документального підтвердження того, що зазначене в рішенні майно не належить до спільної власності територіальних громад району, або того, що таке майно в користування редакції не передавалося, позивачем суду не надано.

Інші пункти рішення №271 від 06.03.2008року (3,4,5) не порушують інтересів позивача, оскільки вони є внутрішніми питаннями відповідача, тому позивач позбавлений права на їх оскарження.

Щодо посилання позивача на те, що при прийнятті рішення №278 від 28.05.2008року відповідач послався на статтю 4 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, то як пояснив представник відповідача, зазначене рішення прийняте з метою виправлення помилки, допущеної в назві позивача при друкування рішення №271. Приймалося рішення №278 на підставі статті 43 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, а стаття 4 зазначена помилково.

Згідно з вимогами ст. 4-3, ст. 33 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони , які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на встановлені факти, суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено належними доказами, що спірні рішення відповідача №271 від 06.03.2008року та № 278 від 28.05.2008року не відповідають вимогам закону або прийняті за межами його компетенції, тому правові підстави для задоволення позову відсутні.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України відносяться на позивача.

В засіданні за згодою представників сторін оголошувалася вступна та резолютивна частина рішення.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 77, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Відмовити редакції Білозерського районного проводового радіомовлення в задоволенні позовних вимог про визнання нечинними рішень Білозерської районної ради № 271 від 06.03. 2008 року та № 278 від 28.05.2008 року.

Суддя З.І. Ємленінова

Рішення оформлено відповідно до

ст.84 ГПК України 29.09.2008року.