ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 7/488-31/240

20.06.08

За позовом          Приватного підприємства «Купава», м. Київ

До                    Державного підприємства Міністерства оборони України

«Укроборонпостачальник», м. Київ

Про                     визнання права власності

Суддя Н.І.Качан

Представники:

Від позивача                    Перехрестенко С.Д.- пред. за довір.

Від відповідача          Сірик В.В. - пред. за довір.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся з позовом про визнання за ним права власності на нежитлове приміщення № 65 площею 623,1кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Коперника, 16, літ. «А».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.08.2007р. позов було задоволено.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.02.2008р. касаційну скаргу відповідача задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2007р. скасовано, а справу передано на новий розгляд.

Ухвалою суду від 15.05.2008р. справі № 7/488 присвоєно номер - № 31/240 та призначено судовий розгляд на 19.06.2008р.

В судовому засіданні 19.06.2008р. було оголошено перерву до 20.06.2008р., в порядку ст. 77 ГПК України.

В судовому засіданні 20.06.2008р. представник позивача позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував по мотивам зазначеним у касаційній скарзі та наголошуючи на необхідність створення інженерної інфраструктури на його фондах та враховуючи згоду на спільну діяльність з позивачем.

Судом, у відповідності до вимог ст. 81-1 ГПК України, складався протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані по справі документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між сторонами 30.05.2005 року було укладено договір № 1498/1 про спільну діяльність без об'єднання вкладів учасників по реконструкції (будівництву) об'єкту соціального призначення зі створенням інженерної інфраструктури (надалі Договір).

Дозвіл на укладення Договору №1498/1 надано Міністерством оборони України. На виконання умов укладеного Договору. відповідачем було передано позивачу за актом приймання - передачі виділене для спільної діяльності майно - нежитлове приміщення за адресою: м. Київ, вул. Коперника, 16, літ. «А», №65.

Сторони узгодили ,що предметом Договору є проведення спільної діяльності по створенню інженерних мереж, технічної інфраструктури і реконструкції (будівництву) нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Коперника, 16, літ. «А», № 65, площею 623,1 кв.м. (поверх 1), відповідно до проекту, що буде розроблено та затверджено у встановленому порядку. Прийнявши зобов’язання спільно діяти для досягнення господарських цілей відповідно до економічних інтересів кожної сторони.(п.п 2.1 - 2.10 .р.2 Договору ),

Відповідно до п. 5.1 Договору відповідач на наступний день після укладення договору замовляє, та одержує у встановленому порядку документи, в тому числі землевпорядні, необхідні для проектування та проведення робіт з реконструкції (будівництва). Забезпечує розробку проекту реконструкції (будівництва) будівлі, що є об'єктом договору, а також отримує необхідні дозволи, технічні умови (ТУ) та іншу необхідну документацію для знесення існуючих будівель, споруд і зелених насаджень, а також у зв'язку з винесенням інженерних мереж з території реконструкції (будівництва), приведенням земельної ділянки у стан, придатний для виконання зобов'язань по Договору, змінює цільове призначення земельної ділянки під будівництво. 07 червня 2005 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір №1507-1 відступлення частки в договорі №1498/1 від 30.05.2005р. про спільну діяльність без об'єднання вкладів учасників по реконструкції об'єкта соціального призначення зі створенням інженерної інфраструктури (далі - Договір №1507-1).

Відповідно до п.2.3. Договору №1507-1 вартість частки відповідача у спільній діяльності становить 1 773 165, 02 грн. Ця частка складається із нежитлового приміщення №65 за адресою: м.Київ, вул. Коперніка,16-А, що є об'єктом реконструкції (будівництва) за Договором №1498/1, нематеріального активу - права користування земельною ділянкою під забудову площею 0,46175 га за адресою: м. Київ, вул. Коперника, буд. 16-А та здійсненням технічного нагляду і становить 25%.

Відповідно до п.п. 2, 3 Договору №1507-1, позивач за взаємною домовленістю з відповідачем перераховує до 31.12.2007 р. на рахунок відповідача грошові кошти, передбачені у пункті 2 Договору в розмірі 2 450 000, 00 грн.

На виконання умов Договору №1507-1 позивач платіжними дорученнями № 0183 від 20.07.2007 р., № 1240 від 19.07.2007, № 1247 від 20.07.2007р., № 1259 від 20.07.2007р., № 1239 від 19.07.2007 перерахував 2 450 000, 00 грн.

Перерахована на рахунок загальна сума коштів відповідає вартості вказаній в п. 3 Договору №1507-1.

Відповідачем умови п.5 Договору №1507-1 виконані не були, оскільки фактичної передачі у власність Позивача нежитлового приміщення № 65 за адресою: м. Київ, вул. Коперника, 16-А та права користування земельною ділянкою площею 0,46175 га не відбулось.

Враховуючи те, що грошові кошти в розмірі вкладу відповідача у спільну діяльність позивачем були перераховані заздалегідь, а відповідач-1 не вчиняє дій щодо передачі майна, що в свою чергу зумовлює відсутність передачі оплаченого вкладу позивачу, неможливість здійснення повноважень по виконанню функцій замовника по реконструкції (будівництву), чим порушує майнові інтереси позивача, то суд приходить до висновку про необхідність у визначенні права власності на нерухоме майно м. Київ, вул. Коперніка, 16, літ. «А», №65 за позивачем, та наявність підстав для задоволенням позову , виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до статті 141 ГК України до державного майна у сфері господарювання належать цілісні майнові комплекси державних підприємств або їх структурних підрозділів, нерухоме майно, інше окреме індивідуально визначене майно державних підприємств, акції (частки, паї) держави у майні суб'єктів господарювання різних форм власності, а також майно, закріплене за державними установами і організаціями з метою здійснення необхідної господарської діяльності, та майно, передане в безоплатне користування самоврядним установам і організаціям або в оренду для використання його у господарській діяльності. Держава через уповноважені органи державної влади здійснює права власника також щодо об'єктів права власності Українського народу, зазначених у частині першій статті 148 цього Кодексу.

Згідно з положеннями статті 4 Закону України „Про власність" власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої не забороненої законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування, а також у довірчу власність іншим особам.

Статтею 6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно зі статтею 180 Господарського кодексу України при укладанні господарського договору сторони зобов'язані погодити суттєві умови - предмет, ціну та строк дії договору. Як вбачається із матеріалів справи, сторонами досягнуто згоди щодо предмету, ціни та строку дії Договору, що зазначено у п.п. 2.1, 7.1, 10.1 Договору № 1498/1 від 30.05.2005р. та п.п. 1, 1.1., З, 8 Договору №1507-1 від 07.06.2005р.

Статтею 1130 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Відповідно до частини 2 статті 1131 Цивільного кодексу України умови договору про спільну діяльність, у томі числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільного діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Спеціальним актом, що встановлює правові та організаційні основи планування, забудови та іншого використання територій і спрямований на забезпечення сталого розвитку населених пунктів, є Закон України "Про планування і забудову територій".

Згідно з частиною першою статті 24 Закону України "Про планування і забудову територій" фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міської державної адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об'єкта містобудування (далі - дозвіл на будівництво). Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону України "Про планування і забудову територій" у разі прийняття сільською, селищною чи міською радою рішення про надання земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності для розміщення об'єкта містобудування в порядку, визначеному земельним законодавством, зазначене рішення одночасно є дозволом на будівництво цього об'єкта.

Частина чотирнадцята статті 24 Закону України "Про планування і забудову територій" цього закону передбачає, що дозвіл на будівництво об'єкта містобудування не дає права на початок виконання будівельних робіт без одержання відповідного дозволу місцевої інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.

Згідно зі статтею 29 цього закону дозвіл на виконання будівельних робіт - це документ, що засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд, видачу ордерів на проведення земляних робіт. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які ведуть реєстр наданих дозволів.

Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 5 грудня 2000 року N 273 затверджено Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт" (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 грудня 2000 р. за N 945/5166). Це положення встановлює порядок та умови надання дозволу на виконання будівельних робіт з нового будівництва, розширення, реконструкції, технічного переоснащення, реставрації та капітального ремонту об'єктів. Положення розроблено згідно зі статтею 29 Закону України "Про планування і забудову територій".

Відповідно до пункту 6 Постанови Верховної Ради УРСР від 18.12.1990 №563-ХІІ "Про земельну реформу" встановлено, що громадяни, підприємства, установи й організації , які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення у дію Земельного кодексу Української РСР, повинні до 1 січня 2008 року оформити право власності або право користування землею. Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005р. №5-рп/2005 положення пункту 6 в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права постійного користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою визнано таким, що не відповідає Конституції України.

Договір про спільну діяльність сторін у реконструкції (будівництві) житла передбачає не тільки порядок виконання та фінансування підрядних робіт по будівництву об'єкту, а і вчинення відповідних організаційних заходів та відносин сторін за їх волевиявленням .

Так, пунктом 5.1 Договору №1498/1 від 30.05.2005р. передбачено, що відповідач забезпечує розробку проекту реконструкції (будівництва) будівлі, що є об'єктом договору, а також отримує відповідні дозволи, технічні умови (ТУ) та іншу необхідну документацію для знесення існуючих будівель, споруд і зелених насаджень, а також у зв'язку з винесенням інженерних мереж з території реконструкції (будівництва), приведенням земельної ділянки у стан, придатний для виконання зобов'язань по Договору, змінює цільове призначення земельної ділянки під будівництво.

Тобто у Договорі чітко зазначено, що оформляється необхідна документація, зазначена документація оформляється відповідно до вимог ст. ст. 20, 38 Земельного кодексу України та ст. 22 Закону України "Про основи містобудування".

Стаття 5 Закону України "Про використання земель оборони" не забороняє розміщення, проектування, будівництво, реконструкція, введення в експлуатацію, експлуатація, консервація і ліквідація будівель, споруд та інших оборонних об'єктів. Тільки по об'єктам, які можуть справляти прямий або опосередкований негативний вплив на земельні ресурси, розміщення, проектування, будівництво, реконструкція, введення в експлуатацію, експлуатація, консервація і ліквідація будівель, споруд та інших оборонних об'єктів здійснюються в порядку, визначеному законом. Доказів негативного впливу на земельні ресурси розміщення, проектування, будівництво житлового комплексу позивач не надав.

Припинення права постійного користування названою земельною ділянкою буде здійснюватися відповідачем шляхом добровільної відмови за його заявою до власника земельної ділянки, що відповідає вимогам статті 142 Земельного кодексу України та умовам Договорів, укладених сторонами у справі.

Умови Договорів №1498/1 від 30.05.2005р. та №1507-1 від 07.06.2005р. не суперечать та відповідають вимогам статей 20, 84, 77, 125 Земельного кодексу України та Закону України "Про використання земель оборони". яким передбачено особливості їх використання в господарських цілях.

Згідно з ст. 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність" об'єктами інвестиційної діяльності не можуть бути об'єкти житлового будівництва, фінансування спорудження яких здійснюється з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління. Інвестування та фінансування будівництва таких об'єктів може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, недержавні пенсійні фонди, які створені та діють відповідно до законодавства, а також через випуск безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром виступає одиниця такої нерухомості.

Тобто, стаття 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність" передбачає обмеження щодо фінансування саме спорудження об'єктів житлового будівництва. Механізми інвестування спорудження об'єктів житлового будівництва, які передбачені у ст. 4 даного Закону, також передбачають укладання відповідних договорів із безпосередньо забудовником після затвердження проектної документації та отримання відповідних дозволів.

Таким чином, умови Договору №1498/1 від 30.05.2005р. передбачають вчинення сторонами ряду заходів: організаційних, правових, фінансових (у тому числі залучення коштів від фізичних та юридичних осіб в порядку передбаченому законодавством).

Договір №1498/1 від 30.05.2005р. (із доповненнями, внесеними Договором №1507-1 від 07.06.2005р.) відповідає вимогам Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю". Закон встановлює загальні принципи, правові та організаційні засади залучення коштів фізичних і юридичних осіб в управління з метою фінансування будівництва житла та особливості управління цими коштами.

Тобто, позивач при здійсненні функції щодо ведення спільних справ учасників відповідно до статті 1131 Цивільного кодексу України укладає правочини у порядку передбаченому Законом України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю".

Стаття 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність", Закон України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" не поширюється на всі відносини пов'язані з будівництвом об'єктів житлової забудови, а тільки щодо відносин фінансування саме процесу спорудження житла.

Враховуючи наведене, відповідач розпорядився своїм вкладом - нежитловим приміщенням, шляхом укладення договору №1507-1 від 07.06.2005р., яким визначена повна оплата суми вкладу відповідача позивачем з подальшими діями відповідача з передачі цього вкладу позивачу.

Оскільки між відповідачем та позивачем було укладено такий різновид угоди як договір про спільну діяльність, який не передбачає обов'язкової умови передачі майна за складеним актом здачі-приймання, так як не є договором купівлі-продажу за своєю правовою природою, а також враховуючи надану чинним законодавством можливість відступу сторін при укладенні угоди від положень цивільного законодавства та врегулювання відносин на власний розсуд, вимоги позивача щодо визнання права власності та зобов'язання відповідача передати нерухоме майно, яке знаходиться в м. Києві по вул. Коперніка, 16, літ. «А», №65 позивачу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

До матеріалів справи за поясненнями позивача залучено копію рішення по аналогічній справі, щодо визнання права власності на три будівлі ,які розташовані у військовому містечку як приклади та підтвердження судової практики.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Постановою касаційної інстанції по даному спору вказано на необхідність визначення з правовим статусом спірного майна .

Суд приймає до уваги Акт прийому - передачі для реконструкції будівлі який відповідає прийнятим рішенням зі сторони відповідача та констатує , що відповідні накази та рішення відповідача не визнавалися недійсними, то спірне майно відповідно до існуючого Положення про порядок обліку, зберігання списання та використання військового майна у Збройних Силах України втратило статус військового та вилучено з активу Міністерства оборони.

Враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача, а також те, що відповідач в установленому порядку обставин, повідомлених позивачем, не спростував, то за таких обставин, позов визнається доведеним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно ст. 44 ГПК України позивачем понесені судові витрати, пов’язані з розглядом справи, зокрема витрати на оплату інформаційно-технічного забезпечення судового процесу та державного мита, відшкодовуються за рахунок відповідача (ст. 49 ГПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, Договором сторін, ЗУ «Про використання земель оборони »та ЗУ «Про інвестиційну діяльність »Господарський суд міста Києва , –

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати за Приватним підприємством «Купава»(04116, м. Київ, вул. Коперника, 16, літ. «А», №65, ) право власності на нежитлове приміщення № 65 площею 623,1 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Коперника, 16, літ. «А».

3.          Стягнути з Державного підприємства Міністерства оборони України "Укроборонпостачальник" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 81, п/р в АППБ «Аваль», МФО 300335, ідентифікаційний код 24974907) на користь Приватного підприємства "Купава" (04116, м. Київ, вул. Коперника, 16-А, п/р 9700 в АКІБ «УкрСиббанк»м. Харків, МФО 351005), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження, 85 (вісімдесят п'ять) грн. - державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

4.          Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Суддя                                                                                            Н.І.Качан

Дата підписання рішення 03 липня 2008 року.