ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

17.09.08                                                                                           Справа № 9/20

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Д.Новосад

суддів О.Михалюк

Н.Галушко

розглянувши апеляційну скаргу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів, № б/н від 04.06.08

на рішення господарського суду Львівської області від 29.05.08

у справі № 9/20

за позовом: Прокурора Галицького району м. Львова в інтересах держави в особі Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача: Державного закладу “Франківська районна санітарно-епідеміологічна станція міста Львова” Міністерства охорони здоров’я України, м. Львів

за участю третьої особи -1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство охорони здоров’я, м. Київ

за участю третьої особи -2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Львівська обласна рада, м. Львів

про          розірвання договору оренди № Ф-2305-4 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) від 28.10.04; стягнення з відповідача заборгованості в сумі 7 606,15 грн.; виселення Львівської міської санітано-епідеміологічної станції Франківського району міста Львова із нежитлових приміщень за адресою: м. Львів, вул. Копистянського, 10. загальною площею 346,6 кв.м.

За участю представників сторін:

від прокурора –не з’явився;

від позивача –Ваверчак Б.П. –представник (довіреність № 2302-6950 від 11.01.08);

від відповідача –Гринчук А.М. - представник (довіреність № б/н від 08.02.08);

від третьої особи-1 –не з’явився;

від третьої особи-2 - не з’явився.

Права та обов’язки, передбачені ст. 22, 28 ГПК України, роз’яснено.

Відводів складу суду не поступило.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Львівської області від 29.05.08 у справі № 9/20 (суддя Л.Данко) відмовлено в задоволенні позову Прокурора Галицького району м. Львова в інтересах держави в особі Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради до відповідача - Державного закладу “Франківська районна санітарно-епідеміологічна станція міста Львова” Міністерства охорони здоров’я України за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) - Міністерства охорони здоров’я, 2) - Львівської обласної ради про розірвання договору оренди № Ф-2305-4 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) від 28.10.04; стягнення з відповідача заборгованості в сумі 7 606,15 грн.; виселення Львівської міської санітано-епідеміологічної станції Франківського району міста Львова із нежитлових приміщень за адресою: м. Львів, вул. Копистянського, 10. загальною площею 346,6 кв.м..

З даним рішенням не погоджується позивач у справі - Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради –оскаржив його в апеляційному порядку з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам та наявним у справі матеріалам, а також порушення господарським судом при його винесенні норм матеріального та процесуального права, на підставі наведеного скаржник просить рішення господарського суду Львівської області від 29.05.08 у справі № 9/20 скасувати та прийняти нове рішення.

Крім того, 01.08.08 позивачем подано доповнення до апеляційної скарги, в якому скаржник, зокрема, посилається на порушення судом першої інстанції норм ст.ст. 202, 203 ЦК України, ст.ст. 1, 6 Закону України «Про місцеве самоврядування». Посилається скаржник на порушення судом першої інстанції конституційних прав позивача, оскільки суд першої інстанції, витребувавши у ЛОКП «БТІ та ЕО»оригінал інвентарної справи № 90/22, позбавив скаржника можливості зареєструвати право власності на будинок № 10 на вул. Копистянського у м. Львові.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 07.07.08 подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд апеляційної скарги призначено на 05.08.08.

Розгляд апеляційної скарги відкладався на 17.09.08 з підстав, викладених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 05.08.08.

Відповідач - Державний заклад “Франківська районна санітарно-епідеміологічна станція міста Львова” Міністерства охорони здоров’я України, а також треті особи - Міністерство охорони здоров’я України та Львівська обласна рада –правом, наданим ст. 96 ГПК України, не скористалися, відзивів на апеляційну скаргу не подали.

В судових засіданнях представники відповідача проти доводів скаржника заперечили, рішення господарського суду Львівської області від 29.05.08 у справі № 9/20 вважають законним та обґрунтованим, просять залишити його без змін, в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

В судовому засіданні 05.08.08 представник третьої особи-2 підтримав доводи відповідача, зазначаючи про безпідставність та необґрунтованість вимог позивача у справі.

В судове засідання 17.09.08 прокурор та треті особи на стороні відповідача явки повноважних представників не забезпечили, хоча про час та місце розгляду апеляційної скарги були належним чином повідомлені (повідомлення про вручення поштових відправлень № 3495747, № 3495771, № 3495780), причин неявки до відома суду не довели, а відтак, беручи до уваги п.п. 2, 3 ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 05.08.08, апеляційна скарга розглядається за їх відсутності.

В судовому засіданні 17.09.08 представник скаржника підтримав вимоги та заперечення, викладені в апеляційній скарзі та доповненні до неї.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, доповнення до неї, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи-2 в судових засіданнях, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, рішення господарського суду Львівської області від 29.05.08 у справі № 26/34 слід залишити без змін.

При цьому колегія виходила з наступного.

Господарським судом при розгляді спору між сторонами на підставі аналізу ухвал сесії Львівської міської ради від 06.07.06 № 94 «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів, витрат на їх утримання»та від 19.10.06 № 219 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради», а також рішення виконавчого комітету Львівської міської ради «Про правонаступництво новоутворених виконавчих органів» вірно встановлено, що Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради є повним правонаступником Управління комунального майна Львівської міської ради, має статус юридичної особи (довідка № 10 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, видана Головним управлінням статистики у Львівській області 10.01.07).

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що судом при розгляді спору вірно застосовано ст. 41 Конституції України, в якій закріплено тріаду права власності, а саме право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ст. 13 Конституції України щодо рівності суб'єктів права власності перед законом, а також ст. 92 Конституції України, згідно якої правовий режим власності визначається виключно законами України.

Вірно зазначив суд першої інстанції і про те, що передача власником свого майна безоплатно або за плату у володіння і користування іншим особа є реалізацією його права розпорядження належним йому майном.

Вірно визначено господарським судом Львівської області в оскаржуваному рішенні і суб'єктів права комунальної власності, якими є адміністративно-територіальні одиниці в особі обласних, районних, міських, селищних, сільських рад. Об'єктами права комунальної власності, про що вірно зазначено в рішенні суду, зокрема є майно, що забезпечує діяльність відповідних місцевих рад і утворюваних ними органів, державний житловий фонд, об'єкти житлово-комунального господарства.

Погоджується суд апеляційної інстанції також з посиланнями місцевого господарського суду на положення ст. 143 Конституції України щодо суб’єктів управління майном, що є у комунальній власності, ст. 144 Конституції України, якою закріплено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень визначених законом, приймають рішення які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Вірно застосовано судом першої інстанції також ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», якою визначено поняття оренди, як заснованого на договорі строкового платного користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності, та визначено, що державну політику у сфері оренди майна, яке перебуває в комунальній власності здійснюють органи місцевого самоврядування.

На підставі належним чином проаналізованих судом першої інстанції положень п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ч. 2 ст. 4-3, ст.ст. 33, 34 ГПК України, господарським судом вірно зазначено, що в порушення наведених норм права, ні прокурором, ні позивачем не доведено документально того, що спірне майно, на час звернення з позовом до господарського суду, знаходилося в користуванні, розпорядженні, володінні позивача, як не подано доказів, що спірне нерухоме майно перебувало у віданні (володінні) позивача на час укладення спірного договору. Відтак, беручи до уваги те, що згідно 761 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі, особа, якій належать майнові права, чи особа, уповноважена на укладення договору найму, а доказів того, що позивач є власником майна, чи органом, який уповноважений виступати від імені власника, ні прокурором, ні скаржником не подано ні в суді першої, ні апеляційної інстанції, колегія суддів вважає вірним висновок, викладений в оскаржуваному рішенні про те, що позивач не є суб’єктом права звернення з вимогами, які є предметом спору, до суду.

Відсутність у позивача права на заявлений Прокурором Галицького району м. Львова в в інтересах держави в особі позивача позов підтверджена також наявним в матеріалах справи та проаналізованим місцевим господарським судом розпорядженням Кабінету Міністрів України від 28.07.04 № 250-р «Про передачу цілісних майнових комплексів санітарно-епідеміологічних станцій із спільної власності територіальних громад областей та комунальної власності територіальної громади м. Севастополя до державної власності», відповідно до якого спірне майно було прийнято у державну власність та віднесено до сфери управління Міністерства охорони здоров’я України, Додатком до цього Розпорядження «Перелік санітарно-епідеміологічних станцій, цілісні майнові комплекси яких передаються із спільної власності територіальних громад областей та комунальної власності територіальної громади м. Севастополя у державну власність з віднесенням їх до сфери управління Міністерства охорони здоров’я України». Підтверджено перебування спірного майна в державній власності також рішенням Львівської обласної ради № 48 від 08.10.02 «Про надання згоди на передачу об’єктів спільної власності територіальних громад області до державної власності», яким Львівська обласна рада дала згоду на передачу в державну власність майнових комплексів санітарно-

епідеміологічних станцій, а також Актом приймання-передачі від 12.10.05, яким підтверджено фактичну передачу об’єкту нерухомого майна за адресою: м. Львів, вул. Копистинського, 10, в якому розташований Державний заклад “Франківська районна санітарно-епідеміологічна станція міста Львова” Міністерства охорони здоров’я України.

Доказів відміни, скасування чи визнання перелічених актів недійсними прокурором та позивачем не подано ні при розгляді спору в суді першої інстанції, ні при розгляді апеляційної скарги Львівським апеляційним господарським судом.

Колегія суддів звертає увагу скаржника також на процесуальні дії суду щодо збору доказів, а саме на витребування судом в процесі розгляду справи у Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»оригіналу (копія в матеріалах справи) інвентарної справи № 90/22 (КВАРТАЛ 90) м. Львів, вул. (Бестужева) 10, Копистинського /Папка № П/90/, з якої також вбачається те, що позивач не є і не був власником нерухомого майна, а також не може виступати від його імені.

В матеріалах справи міститься також рішення Львівської обласної ради № 53 від 04.07.06 «Про внесення змін до рішення обласної ради від 08.10.02 № 48 «Про надання згоди на передачу об’єктів спільної власності територіальних громад області до державної власності», п. 1 якого внесено зміни до рішення обласної ради від 08.10.02 № 48, а саме доповнено п. 1 вказаного рішення після слів «до сфери управління Міністерства охорони здоров’я України»словами: «за винятком об’єктів нерухомого майна що перебувають на балансі вказаних установ та закладів», що безпосередньо стосується і майна, що є предметом спору.

Вірну оцінку судом першої інстанції надано також поданій позивачем копії Свідоцтва про право власності на будинок від 16.05.08, як такій, що не відповідає вимогам щодо її належності як доказу, а також не підтвердженій рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 16.05.08 № 460, на підставі якого вказане Свідоцтво видане. Позивач зазначеного рішення, так само, як і характеристики будинку та її обладнання, які, як зазначено у Свідоцтві є його складовою частиною, не представив ні при розгляді спору в суді першої інстанції, ні при розгляді апеляційної скарги Львівським апеляційним господарським судом.

Погоджується колегія суддів також з застосуванням місцевим господарським судом при розгляді спору п.п. 1, 2 ст. 182 Цивільного кодексу України, ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», п. 1.4 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07.02.02 № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.02 за № 157/6445, з подальшими змінами, на підставі яких встановив недоведеність поданими доказами та витребуваними судом матеріалами факту проведення позивачем державної реєстрації нерухомого майна у встановленому чинним законодавством України порядку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком, викладеним в оскаржуваному рішенні, про те, що прокурор та позивач, в порушення вимог ст. 33 ГПК України, не довели обставин, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог, а відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції в позові Прокурора Галицького району м. Львова в інтересах держави в особі Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради до відповідача - Державного закладу “Франківська районна санітарно-епідеміологічна станція міста Львова” Міністерства охорони здоров’я України за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) - Міністерства охорони здоров’я, 2) - Львівської обласної ради про розірвання договору оренди № Ф-2305-4 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) від 28.10.04; стягнення з відповідача заборгованості в сумі 7 606,15 грн.; виселення Львівської міської санітано-епідеміологічної станції Франківського району міста Львова із нежитлових приміщень за адресою: м. Львів, вул. Копистянського, 10. загальною площею 346,6 кв.м. правомірно відмовлено.

Колегія суддів також зазначає, що посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі та доповненні до неї, зокрема на те, що спірний об’єкт відноситься до комунальної власності м. Львова, є безпідставними, документально не обґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції та спростовуються матеріалами справи, а відтак, скаржник, в порушення вимог ст. 33 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Щодо посилання скаржника на порушення судом першої інстанції конституційних прав позивача, оскільки суд першої інстанції, витребувавши у ЛОКП «БТІ та ЕО»оригінал інвентарної справи № 90/22, позбавив скаржника можливості зареєструвати право власності на будинок № 10 на вул. Копистянського у м. Львові, то колегія суддів зазначає, що вони спростовуються положеннями ст. 38 ГПК України. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що станом на день звернення до суду право власності позивача на будинок № 10 на вул. Копистянського у м. Львові зареєстровано у встановленому законом порядку не було, так само як і права на заявлення такого позову.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість вимог скаржника, у зв’язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Львівської області від 29.05.08 у справі № 9/20 слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 1, 21, 25, 33, 43, 44, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд –

П О С Т А Н О В И В:

1.          Рішення господарського суду Львівської області від 29.05.08 у справі № 9/20 залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

2.          Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку.

3.          Матеріали справи скерувати до господарського суду Львівської області.

Головуючий-суддя Д.Новосад

Суддя О.Михалюк

Суддя Н.Галушко