ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2008 р.

№ 41/639

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.,

Розглянувши

касаційну скаргу

всеукраїнської громадської організації "Український союз промисловців і підприємців" (далі Союз промисловців)

на постанову

Київського апеляційного господарського суду

від

07.02.08

у справі

№ 41/639

господарського суду

міста Києва

за позовом

Державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів

(далі Підприємство)

до

Союзу промисловців

про

стягнення 200 000,00 грн.

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:

Карповська Л.В (за дов. № 74000-02/2588 від 14.11.06)

- у судовому засіданні 22.05.08;

Козир А.О. (за дов. № 74000-02/2878 від 14.11.07)

- у судовому засіданні 22.05.08, 05.06.08;

- відповідача:

Сергієнко Р.В. (за дов. № 010юр-4-1340 від 07.11.07)

- у судовому засіданні 22.05.08, 05.06.08.

Ухвалою від 11.04.08 Вищого господарського суду України касаційна скарга Союзу промисловців № 010юр-1-231 від 07.03.08 була прийнята до провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 22.05.08.

Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України, яка переглядає справу в касаційному порядку, не заявлено.

За згодою представників сторін, відповідно до ч. 3 ст. 77, ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 22.05.08 було оголошено перерву до 05.06.08 для виготовлення вступної та резолютивної частин постанови Вищого господарського суду України, які оголошено у судовому засіданні 05.06.08.

Рішенням від 04.12.07 господарського суду міста Києва (суддя

Сівакова В.В.) позовні вимоги Підприємства задоволено повністю.

Стягнуто з Союзу промисловців на користь Підприємства

200 000,00 грн. перерахованих коштів, 2 000,00 грн. витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою від 07.02.08 Київського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Отрюха Б.В., суддів –Верховця А.А., Тищенко А.І.) рішення від 04.02.07 господарського суду міста Києва залишено без змін, а апеляційна скарга Союзу промисловців без задоволення.

Вказані рішення та постанова прийняті з посиланням на вимоги Статуту Союзу промисловців та ст. 1212 Цивільного кодексу України якою визначено, що майно набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), має бути повернуто потерпілому, при цьому, особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Союз промисловців звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення господарського суду та постанову апеляційного господарського суду та припинити провадження по справі.

Скаржник обґрунтовує свої вимоги тим, що місцевим та апеляційним господарськими судами при прийнятті оскаржуваних судових актів не було враховано усіх обставин справи та було порушено вимоги п. 3 ст. 3 Статуту Союзу промисловців щодо участі підприємства в асоціаціях, корпораціях, концернах, та інших об'єднаннях, яка здійснюється на добровільних засадах за погодженням із Міністерством фінансів України, а отже ця норма поширюється і на питання членства трудового колективу підприємства в громадських організаціях, але цим правовим підставам не було надано належної правової оцінки.

Також, в касаційній скарзі, ставиться питання про неврахування судовими інстанціями вимог ст.ст. 85, 118, 120 Господарського кодексу України щодо договірних об'єднань, які створено з метою постійної координації господарської діяльності, але Статут Союзу промисловців не регулює питання участі підприємства в господарських об'єднаннях підприємств, банків та науково-дослідних установ.

Скаржник звертає увагу суду касаційної інстанції на те, що Союз промисловців за своєю організаційно-правовою формою є непідприємницьким товариством, яке не має на меті отримання прибутку для його наступного розподілу між учасниками, весь прибуток його діяльності може бути використаним лише на фінансування статутної діяльності, а тому відповідно до ст. 3, п. 4 ст. 12 Закону України "Про об'єднання громадян" громадські організації створюються з метою задоволення та захисту законних соціальних, економічних, творчих, вікових, національно-культурних, спортивних та інших спільних інтересів фізичних осіб та трудових колективів. Умови та підстави набуття членства в громадській організації колективами підприємств, установ та організацій законом не регулюються та віднесені виключно до статутів громадських організацій.

На думку скаржника судові інстанції не врахували правової позиції, яка визначена у ст. 3 Конвенції МОП № 87 "Про свободу асоціації та захист права на організацію", учасником якої є і Україна, де встановлено, що органи державної влади мають утримуватися від будь-якого втручання в діяльність працівників та підприємців, що здатне обмежити право на організацію своєї діяльності.

Скаржник також посилається на ст.ст. 13, 21 Закону України "Про об’єднання громадян" щодо набуття права власності на кошти та інше майно, передане йому засновниками, членами (учасниками) або державою, набуте від вступних та членських внесків, пожертвуване громадянами, підприємствами, установами та організаціями, а також на майно, придбане за рахунок власних коштів чи на інших підставах, не заборонених законом. Підставою для перерахування коштів громадській організації може бути як взятий на себе відповідний обов'язок члена організації відповідно до її статуту, так і власне переконання особи про необхідність фінансової підтримки діяльності організації. При цьому такий акт є одностороннім правочином в розумінні

ст. 202 Цивільного кодексу України, який створює обов'язки для особи, яка його вчинила. Для інших осіб такий односторонній акт створює обов'язки тільки при наявності угоди сторін або відповідно до закону.

Крім того, скаржник вказує про порушення ст.ст. 47, 43, 99, 101 та 105 Господарського процесуального кодексу України щодо забезпечення всебічного та повного розгляду обставин справи, які мають юридичне значення, що в свою чергу ускладнило застосування норм матеріального права та призвело до невірного вирішення справи по суті.

У відзиви на касаційну скаргу Підприємство щодо доводів Союзу промисловців заперечує, вважаючи їх підставними, у зв‘язку з чим просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення –без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, Вищий господарський суд України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено, судами першої та апеляційної інстанцій, Союзом промисловців було виставлено рахунок № 746 від 15.04.05 в якому визначено про перерахувало коштів на виконання статутних завдань у розмірі

250 000,00 грн.

Згідно платіжних доручень № 1028 від 14 07.05 та № 1031 від 15.06.05 Підприємство перерахувало Союзу промисловців грошові кошти у розмірі

200 000,00 грн. відповідно до призначення платежу вказаного у платіжному дорученні, при цьому встановлено, що кошти перераховані на виконання статутних завдань згідно рахунку № 746 від 15.04.05.

Згодом, Підприємство посилаючись на п. 3.3 свого Статуту звернулось до Союзу промисловців з листом № 54000-01/1795 від 25.08.05 з проханням повернути Підприємству помилково перераховані кошти.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що п. 3.3 Статуту Підприємства визначено, що участь в асоціаціях, корпораціях, концернах та інших об'єднаннях здійснюється на добровільних засадах за погодженням із Міністерством фінансів України, якщо це не суперечить чинному законодавству України, зокрема антимонопольному.

Союз промисловців листом № 02-4-1231 від 06.09.05 повідомив про можливості повернення коштів, які були використані на цілі, передбачені положеннями статуту та кошторису доходів та витрат Союзу промисловців, але така можливість буде розглянута не раніше 2006 року.

Підприємство направило 07.08.06 Союзу промисловців претензію

№ 74000-51/1710, в якій просило прийняти термінові заходи щодо перерахування коштів в сумі 200 000,00 грн., яку Союз промисловців залишив без задоволення, відповівши листами від 11.08.06 та 18.09.06.

Суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до висновку про наявність заяви колективу Підприємства (без дати, без номера) з прохання прийняти їх колективним членом Союзу промисловців, яка була отримана 12.04.05 Союзом промисловців, а тому постановою від 25.06.05 Правління Союзу промисловців "Про прийом у члени УСПП" на підставі п. 5.2 Статуту Союзу промисловців та заяви Підприємства було прийнято рішення про прийняття останнього у члени Союзу промисловців, без перерахування внеску на виконання статутних завдань.

Місцевий та апеляційний суди задовольняючи вимоги Підприємства послались на положення ст. 3, ч. 4 ст. 12, ст. 13 Закону України "Про об’єднання громадян", якими встановлено, що громадською організацією є об'єднання громадян, яке створюється для задоволення та захисту своїх законних соціальних, економічних, творчих, вікових, національно-культурних, спортивних та інших спільних інтересів, та діють на основі статуту або положення, а у випадках, передбачених статутами, у їх діяльності можуть брати колективні члени.

Судові інстанції, врахували вимоги п. 5.2 Статуту Союзу промисловців, яким передбачено, що колективними членами Союзу промисловців можуть бути колективи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, підпорядкованості та розташування, громадські організації та їх об'єднання, інші неприбуткові організації, в тому числі міжнародні, які прийняли рішення про вступ до Союзу промисловців та про сплату вступних та членських внесків.

На підставі наявних доказів по справі попередні судові інстанції прийшли до висновку, що Підприємство було прийнято в члени Союзу промисловців без перерахування внеску на виконання статутних завдань.

Також, на підставі рахунку № 746 від 15.04.05 та постанови від 25.06.05 Правління Союзу промисловців судовими інстанціями встановлено, що виставлення рахунку Підприємству щодо сплати вступних членських внесків виникло до прийняття вказаної постанови, а тому попередні судові інстанції дійшли висновку, що сплачені Підприємством кошти у розмірі 200 000,00 грн. не є вступним внеском.

Колегія суддів Вищого господарського суду України на підставі наявних доказів по справі приходить до висновку, що попередні судові інстанції не надали належної правової оцінки заяві колективу Підприємства (без дати та номеру) з прохання прийняти їх колективним членом Союзу промисловців, яка була отримана 12.04.05 Союзом промисловців та підписана особисто директором Підприємства щодо наявності згоди трудового колективу, який має право на основі вільного волевиявлення без будь-якого дозволу вступати до громадських організацій, як це передбачено ч. 2 ст. 3 Конвенції МОП № 87 "Про свободу асоціації та захист права на організацію", учасником якої є і Україна, та встановлено, що органи державної влади мають утримуватися від будь-якого втручання в діяльність працівників та підприємців, що здатне обмежити право на організацію своєї діяльності.

Колегія суддів Вищого господарського суду України також вважає, що перерахування коштів Підприємством на рахунок Спілки підприємців може бути здійснений з врахуванням вимог ст. 21 Закону України "Про об’єднання громадян" де визначено, що громадська організація набуває право власності на кошти та інше майно, передане йому членами (учасниками), або набуте від вступних внесків, пожертвуване громадянами, підприємств не заборонених законом.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судові інстанції не надали належної правової оцінки вимогам ст. 202 Цивільного кодексу України, де визначено, що для перерахування коштів громадській організації може бути, як взяття на себе відповідного обов'язку члена організації відповідно до її статуту, так і власне переконання фізичної або юридичної особи про необхідність фінансової підтримки діяльності організації і це є одностороннім правочином у розумінні цивільного законодавства.

Крім того, суди першої та апеляційної інстанції не надали правової оцінки п. 7.11 ст. 7 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" де не дозволяється відносити членські внески до валових витрат, а для такої громадської організації, якою є Союз підприємців, також не передбачено звільнення від сплати податку на прибуток сум, отриманих в якості вступних та членських внесків, але цим обставинам не надано належної правової оцінки щодо правової природи коштів, які переховалася на рахунок Спілки підприємців.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, а тому суд повинен читко визначити за яких конкретно умов та наявної правової підстави була набута спірна сума коштів Спілкою підприємців і в залежності від цього визначити чи це є безпідставне набуття або збереження коштів за результатом поведінки набувача майна потерпілого, інших осіб чи наслідком події, або це є відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула кошти або зберегла їх у себе за рахунку.

Крім того колегія суддів Вищого господарського суду України, враховує, що Підприємством 28.11.06 було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій заявник просив визнати недійсним п. 4 протоколу № 4 спільного засідання Правління Союзу підприємців та зобов'язати Союзу підприємців скасувати сертифікат члена Союзу підприємців (реєстраційний № 2513), що був виданий Підприємству, а також зобов'язати Союз промисловців повернути на поточний рахунок Підприємства 200 000,00 грн., що були ним безпідставно отримані в якості членських внесків на підставі рахунку № 746 від 15.04.06.

У судовому засіданні 08.11.07 Підприємством було подано заяву про доповнення позовних вимог, в якій також просило суд визнати недійсним п. 1 питання 4 протоколу № 4 від 25.06.07 спільного засідання Правління Союзу підприємців, на якому Підприємство було прийнято до складу Союзу підприємців.

Приймаючи процесуальні акти суди першої та апеляційної інстанцій не врахували вимоги п. 4 ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, оскільки в резолютивній частині рішення суду першої інстанції не містяться висновки про задоволення позову або про відмову в позові повністю чи частково по кожній позовній вимозі.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні рішень по суті спору наведеним правовим положенням юридичного аналізу в контексті спірних правовідносин надано не було, в той час, як у даному випадку необхідно було враховувати вказані норми в комплексі.

На підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що спір було розглянуто місцевим та апеляційним судами без дослідження в повному обсязі обставин справи та норм чинного законодавства, що є порушенням принципу всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, що призвело до прийняття рішень з помилковим застосуванням норм права.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що в касаційній скарзі стверджуються факти порушення судами не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки доказів. Колегія суддів Вищого господарського суду України наголошує, що оцінка доказів, не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми судовим інстанціями норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.76 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, всі судові рішення, ухвалені у справі, підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу всеукраїнської громадської організації "Український союз промисловців і підприємців" № 010юр-1-231 від 07.03.08 задовольнити частково.

Рішенням від 04.12.07 господарського суду міста Києва та постанову від 07.02.08 Київського апеляційного господарського суду у справі № 41/639 господарського суду міста Києва скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

І.Ходаківська