ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 31/120

17.06.08

За позовом          Українсько-американського закритого акціонерного товариства

"Медичний центр Св. Луки", м. Київ

До          1. Об’єднання співвласників багатоквартирного будинку "Тичини-16/2",

м. Київ 2. Акціонерного товариства холдингової компанії           “Київміськбуд”,

Про                     стягнення 24 318,09 грн.

Суддя Н.І.Качан

Представники:

Від позивача                    Мазур Н.О.- пред. за довір.

Від відповідача 1.          Рибченко О.Г.- пред. за довір.

Від відповідача 2.          Деговець Л.О.- пред. за довір.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся з позовом про стягнення 24 318,09 грн., як відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Заявлені позовні вимоги Позивач мотивував тим, що він є користувачем нежитлового приміщення у будинку по проспекту Павла Тичини, 16/2. У липні 2007 року було виявлено затоплення орендованого Позивачем приміщення внаслідок прориву каналізації стічних вод на технічному поверсі, а також пошкоджень, які спричинили таке залиття.

Внаслідок залиття Позивачу було завдано матеріальної шкоди у формі пошкодження стіни та стелі орендованого приміщення, залиття електрощитової, що призвело до затримки початку роботи Позивача, зіпсовано меблі та побутову техніку. Крім того, Позивачу було завдано моральну шкоду, що полягала у неможливості забезпечити належний прийом пацієнтів та завдало шкоди діловій репутації Позивача.

З огляду на перелічене , оскільки балансоутримувачем будинку №16/2 по проспекту Павла Тичини у м. Києві є Відповідач-1, то Позивач вважає, що саме завдяки діям Відповідача-1 йому було завдано матеріальної та моральної шкоди, і тому така шкода підлягає відшкодуванню у повному обсязі Відповідачем-1 як особою, що її завдала.

За розрахунком Позивач просив суд стягнути з Відповідача-1 матеріальну шкоду у розмірі 19318, 09 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2008р. порушено провадження у справі та призначено судовий розгляд господарського спору на 31.03.2008р.

Ухвалою суду від 31.03.2008р. розгляд справи було відкладено на 25.04.2008р. та залучено до участі у справі другого відповідача АТАК «Київміськбуд».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2008р. розгляд справи було відкладено на 11.06.2008р., у зв’язку неявкою представників позивача та задоволенням клопотання відповідача 2. про відкладення.

В судовому засіданні 11.06.2008р. було оголошено перерву до 17.06.2008р., в порядку ст. 77 ГПК України.

У судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Відповідач-1 у судовому засіданні проти позову заперечував та відповідно до ст. 59 ГПК України надав до суду відзив на позов. У відзиві на позовну заяву Відповідач-1 заявив про свою незгоду з позовними вимогами Позивача, мотивуючи це наступним.

Завдання матеріальної шкоди Позивачу сталося внаслідок розриву шву труби каналізаційної системи житлового будинку. Відповідно до норм чинного законодавства України виконавець житлово-комунальних послуг відповідає перед споживачем за спричинену шкоду, якщо таку шкоду спричинено неналежним наданням виконавцем житлово-комунальних послуг. Відповідачем-1 визначені нормами чинного законодавства вимоги щодо забезпечення роботи каналізаційної системи будинку №16/2 по проспекту Павла Тичини у м. Києві виконувалися належним чином, відповідні огляди проводяться сантехнічними працівниками у встановлені строки.

Крім того, житловий будинок №16/2 на баланс Відповідача-1 належним чином не передавався, а тому Відповідач-1 не є балансоутримувачем зазначеного будинку.

Таким чином, роз‘єднання шву каналізаційної труби ніяким чином, на думку Відповідача-1, не пов‘язане з діяльністю останнього. Таким чином, Відповідач-1 вважає, що його вина у заподіянні матеріальної шкоди Позивачу відсутня.

Також, Позивач не є власником приміщення, якому було завдано шкоду унаслідок його залиття. Власником приміщення є інша особа, яка не зверталася з будь-якими вимогами щодо відшкодування завданої шкоди до Відповідача-1 або будь-яких інших осіб. Тому Відповідач-1 вважає, що шкода, завдана безпосередньо приміщенню, не є такою, що завдана Позивачу, а тому Позивач не має права вимагати відшкодування такої шкоди. Крім того, Позивачем не було надано доказів того, що внаслідок залиття сточними водами майно Позивача прийшло у повному непридатність та перелічене майно не може використовуватися у майбутньому. Факт придбання певних товарів Позивачем на заміну нібито пошкодженим не підтверджується належними доказами у справі.

З огляду на ці обставини , Відповідач-1 вважає, що підстав для задоволення позовних вимог Позивача немає. Тому Відповідач-1 просив суд у позові Позивачу відмовити.

Відповідач-2 у судовому засіданні проти позову заперечував та відповідно до ст. 59 ГПК України надав до суду відзив на позов. У відзиві на позовну заяву Відповідач-2 заявив про те, що позовні вимоги Відповідача-2 щодо відшкодування шкоди є безпідставними, і жодним чином не стосуються Відповідача-2. Відповідачем-2 було побудовано та введено в експлуатацію житловий будинок №16/2 по проспекту Павла Тичини у м. Києві у 2000 р. Між Позивачем та Відповідачем-2 не існує будь-яких правовідносин, а будинок, у якому Позивач орендує нежитлове приміщення, будувався за рахунок коштів інвесторів, і всі квартири було передано у встановленому порядку інвесторам.

Нормами чинного законодавства України не передбачено обов‘язку замовника будівництва передавати закінчений будівництвом об‘єкт на баланс об‘єднання співвласників багатоквартирного будинку, а також виступати балансоутримувачем закінченого будівництвом об‘єкту у разі його не передачі на баланс третіх осіб.

Тому, відповідно, Відповідач-2 не є балансоутримувачем будинку №16/2 та не несе відповідальності за завдану Позивачу шкоду, оскільки у завданні такої шкоди відсутня вина Відповідача-2. З огляду на це, Відповідач-2 просив суд у позові Позивачу відмовити.

Судом, у відповідності до вимог ст. 81-1 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані по справі документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.05.2001 р. між Позивачем та громадянкою України Ледвіною Іриною Володимирівною було укладено Договір про оренду приміщення (надалі –«Договір оренди»), відповідно до п. 1.1. якого громадянка України Ледвіна І. В. передала у оренду Позивачу на умовах зазначеного Договору оренди вбудоване приміщення, загальною площею 352, 80 кв. м. за адресою: м. Київ, проспект Павла Тичини, 16/2, офіс 7 для розміщення медичного діагностичного центру Позивача.

Пунктом 3.1. Договору оренди строк дії Договору оренди визначено у 10 років.

15.05.2001 р. вказане вище нежитлове приміщення було передано Позивачу за актом здачі-прийому приміщення.

01.06.2006 р. між громадянкою України Ледвіною І. В. та Відповідачем-1 було укладено Договір про надання житлово-комунальних послуг та обслуговування (надалі –«Договір про ЖКП»). Відповідно до п.п. 1.3.-1.4. Договору про ЖКП Відповідач-1 зобов‘язався забезпечити належну експлуатацію і управління неподільним та загальним майном житлового комплексу, утримання прибудинкової території в належному стані, якісне та своєчасне надання житлово-комунальних послуг, надавати громадянці Ледвіній І. В. вчасно та відповідної якості послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території, з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Пунктом 6.1. Договору про ЖКП передбачено, що громадянка Ледвіна І. В. має право на, зокрема, отримання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги»та Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 р. №76, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. №630; відшкодування збитків, завданих її приміщенню, шкоди, завданої життю чи здоров‘ю, внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п. 7.2. Договору про ЖКП Відповідач-1 зобов‘язувався утримувати внутрішньо будинкові мережі у належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт, вживати заходів до ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень кількісних і якісних показників надання послуг у строки, встановлені згідно з законодавством; своєчасно проводити за власний рахунок роботи з усунення виявлених несправностей, що виникли з його вини; забезпечувати здійснення профілактичних, поточних, капітальних та аварійних ремонтів відповідно до встановлених стандартами, нормативами, нормами і правилами вимог щодо строків та регламентів.

19.07.2007 р. о 8:00 було виявлено затоплення службового приміщення Позивача, про що комісією у складі представника Позивача Гермашевського І. О., представників Відповідача-1 слюсаря Нечаєва С. М. та прибиральниці Фурсенко Н. О. було складено Акт №08 (надалі –«Акт №08», копія якого є у матеріалах справи).

Відповідно до зазначеного Акту №08 при з‘ясуванні причин залиття було виявлено прорив каналізації стічних вод на технічному поверсі, що призвело до наступних ушкоджень: залиття гіпсокартонної перегородки, площею 4, 5 кв. м., та її подальшого розслоювання; залиття електрощита, внаслідок чого було відключено електроживлення у приміщенні Позивача, що призвело до півгодинної затримки початку роботи Позивача; падіння та ушкодження полиці зі столовим принаддям; пошкодження кришки стола (розслоювання); приведено у непридатний стан холодильник-тумба; залиття мікрохвильової печі сточними водами; намокання та падіння плит підвісної стелі; намокання шаф для одягу медичного персоналу; у приміщенні був присутній запах сточних вод.

19.07.2007 р. вказаний Акт №08 було направлено Голові правління Відповідача-1 для прийняття рішення стосовно відшкодування нанесеної шкоди та запобігання затопленню у майбутньому.

15.08.2007 р. на адресу Голови правління Відповідача-1 було направлено лист №30, яким Позивач вимагав протягом 3 робочих днів надати відповідь щодо відшкодування матеріальних збитків Позивача.

22.08.2007 р. Відповідачем-1 на адресу Позивача було направлено лист №159 (копія є у матеріалах справи), яким Відповідач-1 повідомив про те, що затоплення приміщення відбулося внаслідок неякісного виконання будівельниками каналізаційного стоку, а також залишення будівельниками у перекритті 1-го поверху (над приміщенням, яке орендує Позивач) незакритого монтажного отвору. З огляду на це, Відповідач-1 зазначив про те, що затоплення орендованого Позивачем приміщення відбулося внаслідок неякісно змонтованої Відповідачем-2 систем каналізації. З огляду на це, Відповідач-1 зазначив, що питання компенсації нанесеної шкоди підлягає вирішенню з Відповідачем-2 як виконавцем робіт з будівництва житлового будинку №16/2.

28.08.2007 р. між Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Україна-Будсервіс»було укладено Договір підряду №28/08-1 на виконання ремонтно-будівельних робіт, відповідно до п.п. 2.1.-3.1. якого ТОВ «Україна-Будсервіс»зобов‘язався на власний ризик і залученими силами та засобами виконати передбачений договором обсяг ремонтно-будівельних робіт, передбачених кошторисом до договору.

Пунктом 4.1. вказаного договору договірну ціну було визначено у розмірі 12 440, 40 грн. в т.ч. ПДВ 2 073, 40 грн.

Локальним кошторисом 2-1-1 на ремонт було визначено види та обсяги ремонтних робіт, які мали бути здійсненні у орендованому Позивачем приміщенні.

31.08.2007 р. Позивачем було перераховано на користь ТОВ «Україна-Будсервіс»передплату за проведення ремонтно-будівельних робіт згідно Договору підряду №28/08-1 у розмірі 5085, 60 грн. (копія платіжного доручення №575 є у матеріалах справи), та у розмірі 12 440, 40 грн. (копія платіжного доручення №576 є у матеріалах справи).

20 вересня 2007 р. Позивачем та ТОВ «Україна-Будсервіс»було підписано Довідку про вартість виконаних підрядних робіт за формою №КБ-3 на загальну суму з ПДВ –12 404, 40 грн., а також підписано Акт №2-20/09 приймання виконаних підрядних робіт за формою №КБ-2в на загальну суму 12. 404, 40 грн.

24.09.2007 р. Позивачем було направлено на адресу Відповідача-1 претензію №35 (копія є у матеріалах справи), якою Позивач вимагав терміново перерахувати суму завданої шкоди у розмірі 19 448, 75 грн. на його банківський рахунок.

09.10.2007 р. Відповідачем-1 було направлено відповідь №202 на претензію Позивача, якою Відповідач-1 вдруге запропонував Позивачу звернутися для вирішення питання відшкодування завданої шкоди до Відповідача-2.

12.12.2007 р. Відповідачем-2 було направлено на адресу позивача лист №5315/0/2-07, яким Відповідач-2 повідомив, що експлуатуючою організацією житлового будинку №16/2 по проспекту Павла Тичини є ОСББ за адресою: проспект Павла Тичини, 16/2.

Проаналізувавши матеріали справи, надані сторонами докази, пояснення сторін та їх представників, що брали участь у судовому засіданні, Господарський суд міста Києва дійшов висновку про наступне.

Порядок відшкодування майнової шкоди, завданої неправомірними діями або бездіяльністю фізичної чи юридичної особи, регулюється главою 82 Цивільного кодексу України (надалі –«ЦК України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, відповідно до норм ЦК України для застосування до особи заходів позадоговірної (деліктної) відповідальності необхідна наявність наступних умов: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки (шкоди); причинного зв‘язку між протиправною поведінкою і шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду. За наявності вищевказаних умов до особи можуть бути застосовані заходи відповідальності щодо відшкодування завданої шкоди.

З позовної заяви Позивача, а також наявних у справі матеріалів вбачається, що Позивачем було заявлено позовні вимоги про відшкодування майнової (матеріальної шкоди), завданої залиттям безпосередньо приміщення, яке перебуває у оренді Позивача, а також майна Позивача, яке знаходилося у зазначеному приміщенні.

Як вбачається з Договору оренди і не заперечується сторонами у справі Позивач не є власником приміщення №7 у будинку №16/2 по проспекту Павла Тичини у м. Києві. Власником зазначеного приміщення є громадянка України Ледвіна І. В. За Договором оренди до Позивача не переходило будь-яких прав щодо володіння зазначеним приміщенням, будь-які докази зворотного у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, завдана приміщенню, орендованому Позивачем, шкода фактично була нанесена особі, яка є власником такого приміщення, тобто, громадянці Ледвіній І. В., а не орендарю такого приміщення (Позивачу). Таким чином, відповідно до норм ст. 1166 ЦК України право на відшкодування завданої майну (приміщенню) шкоди має саме особа, якій належить таке приміщення на праві власності, тобто –громадянка Ледвіна І. В.

Делегування будь-яким третім особам права на звернення до суду щодо стягнення такої завданої шкоди нормами ЦК України, а також нормами ГПК України не передбачено. Посилання Позивача на положення п. 2.2.5. Договору оренди не приймається судом до уваги, оскільки змістом даного пункту Позивачу лише надається право на пред‘явлення претензій та вирішення питань про відшкодування збитків, заподіяних третіми особами, проте не вказується про те, що громадянкою Ледвіною І. В. було передано Позивачу право на звернення до суду від свого імені з метою стягнення на свою (Позивача) користь збитків, завданих належному громадянці Ледвіній І. В. приміщенню. Тобто, фактично, Позивачу надається право діяти як представнику від імені громадянки Ледвіної І. В. та у її інтересах у відносинах з третіми особами щодо відшкодування завданої шкоди.

Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині відшкодуванні шкоди, завданої безпосередньо приміщенню, орендованому Позивачем, незалежно від факту заподіяння такої шкоди, не підлягають задоволенню, оскільки Позивач згідно з ст. 21 ГПК України не є належним позивачем у справі.

Що стосується позовних вимог Позивача щодо відшкодування шкоди, завданої безпосередньо майна Позивача, яке знаходилося у орендованому приміщенні, то суд зазначає наступне.

Відповідно до Акту №08 внаслідок залиття стічними водами орендованого Позивачем приміщення було завдано шкоди холодильнику-тумбі та мікрохвильовій печі. Проте, Позивачем у справі не надано до суду належних та безумовних доказів того, що внаслідок залиття вказані предмети прийшли у повному непридатність та не можуть бути відремонтовані або використані за цільовим призначенням. Позивачем не надано також доказів на підтвердження вартості нібито пошкоджених унаслідок залиття предметів: холодильника-тумби та мікрохвильової печі.

Крім того, Позивачем у справі не було надано доказів того, що внаслідок залиття було пошкоджено належні Позивачу килим, плиту та набір склянок «Tupaz», а також не надано доказів вартості вказаних предметів та доказів неможливості їх ремонту або використання у подальшому за цільовим призначенням.

Надані Позивачем копії фіскальних чеків ТОВ «Епіцентр К»підтверджують лише самий факт придбання певного майна на загальну суму, відповідно, 237, 27 грн. та 23, 50 грн. 02.08.2007 р. та 09.08.2007 р. відповідно. Зазначеними чеками не підтверджується факт того, що вказані предмети було придбано саме Позивачем та саме у зв‘язку з завданням йому матеріальної шкоди саме внаслідок дій (бездіяльності) Відповідача-1 та/або Відповідача-2.

Чеком торговельного центру ТОВ «Метро Кеш Енд Кері Україна»підтверджується лише факт купівлі Позивачем набору склянок на суму 28, 90 грн. 02.08.2007 р., проте не підтверджується, що вказані склянки було куплено Позивачем саме для використання у приміщенні №7 у будинку №16/2 по проспекту Павла Тичини у м. Києві, і що таке придбання було здійснено саме у зв‘язку з завданням йому матеріальної шкоди саме внаслідок дій (бездіяльності) Відповідача-1 та/або Відповідача-2.

Враховуючи вищевикладене, вказані чеки не є належними доказами у справі, а тому не приймаються судом у якості доказів та не враховуються ним при вирішенні справи.

Будь-яких інших доказів, які свідчили б про понесення Позивачем саме внаслідок дій (бездіяльності) Відповідача-1 та/або Відповідача-2 матеріальної шкоди внаслідок залиття речей у орендованому приміщенні саме у тому розмірі, який вказаний у позовній заяві, Позивачем та іншими учасниками справи до суду не надано, і у матеріалах справи такі докази відсутні.

З огляду на це, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення матеріальної (майнової) шкоди, завданої належному безпосередньо йому майна є необґрунтованими, не підтверджуються наявними у справі доказами, а тому не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог Позивача щодо відшкодування завданої йому моральної шкоди у розмірі 5000, 00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства України, лише у трьох, прямо передбачених законом випадках, моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від вини особи, яка її завдала. У всіх інших випадках така шкода підлягає відшкодуванню особою, що її завдала, лише за наявності вини у діях (бездіяльності) такої особи, наслідком чого стало завдання такої шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У позовній заяві Позивач просить суд стягнути з Відповідача-1 та Відповідача-2 моральну шкоду у розмірі 5 000, 00 (п‘яти тисяч) грн. Таким чином, з огляду на вищенаведене, Позивач у своїй позовній заяві повинен був навести обґрунтований розрахунок такої моральної шкоди, зокрема, вказати, з яких обставин він виходив при визначенні саме такого розміру моральної шкоди, яку нібито було завдано йому діями Відповідача-1 та/або Відповідача-2; надати на розгляд суду документи, які підтверджують, що моральну шкоду було дійсно нанесено Відповідачем-1 та/або Відповідачем-2 Позивачу.

Зазначена правова позиція поділяється Пленумом Верховного Суду України у Постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»від 31.03.1995 р. №4 (надалі –«Постанова Пленуму ВСУ»).

Абзацом 1 п. 4 Постанови Пленуму ВСУ, зокрема, встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому саме полягає ця моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Схожої думки дотримується також Міністерство юстиції України у листі від 13.05.2004 р. N 35-13/797. П. 3.2. зазначеного листа вказує на те, що позовна заява про відшкодування моральної (немайнової) шкоди повинна відповідати вимогам Цивільного процесуального кодексу України, та у такій позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено: зміст позовних вимог, тобто, в чому полягає моральна шкода, викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, якими саме неправомірними діями чи бездіяльністю завдана ця шкода та зазначення доказів, що підтверджують позов.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У позовній заяві Позивачем чітко не вказується, якими саме діями Відповідача-1 та/або Відповідача-2 їм нібито було завдано моральної шкоди у вигляді завдання шкоди діловій репутації Позивача, не обґрунтовано розмір такої моральної шкоди шляхом складання відповідного розрахунку, не надано доказів того, що така моральна шкода дійсно була понесена Позивачем у вигляді приниження ділової репутації, а тому підстави для стягнення такої моральної шкоди відсутні.

Згідно зі ст. 32 та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Такі обставини доводяться сторонами та встановлюються судом на підставі доказів у справі, які подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Доказами у справі можуть бути письмові і речові докази, висновки судових експертів, а також пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Проаналізувавши обставини справи та оцінюючи наявні у ній докази, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги Позивача не підлягають задоволенню як такі, що є необґрунтованими та не підтверджуються наявними у справі доказами. З огляду на це, суд відмовляє Позивачу у позові у повному обсязі.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 23, 1166, 1167 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 5, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, –

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Суддя                                                                                            Н.І.Качан