КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2008                                                                                           № 05-5-3/6046

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Шипка В.В.

суддів:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ДП "Київпассервіс"

на ухвалу Господарського суду м.Києва від 09.06.2008

у справі № 05-5-3/6046

за позовом                               ДП "Київпассервіс"

до                                                   Спільного Українсько-Грецького Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансєвролінії"

про                                                  зобов"язання звільнити займане приміщення

за участю представників сторін:

від позивача Виловата Н.І. – предст. за дов. № 1/06-03/583 від 14.03.2008

від відповідача не з’явився

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство „Київпассервіс” (надалі – позивач, апелянт) звернулось до суду з позовом до Спільного українсько-грецького товариства з обмеженою відповідальністю „Трансєвролінії” (надалі – відповідач) про зобов’язання звільнити займане приміщення.

Ухвалою Господарського суду м. Києва № 05-5-3/6046 від 09.06.2008 позовну заяву повернуто без розгляду на підставі пп.4, 10 ст.63 ГПК України.

Ухвала місцевого суду мотивована тим, що позивачем не подано доказів сплати державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у встановленому порядку.

Позивач, не погоджуючись з вказаною ухвалою, звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційної скаргою № 1/06-15/1242 від 02.07.2008р., в якій просить ухвалу Господарського суду м. Києва від 09.06.2008р. у справі № 05-5-3/6046 скасувати та передати справу на розгляд місцевого господарського суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала місцевого суду є безпідставною, оскільки прийнята з порушенням норм процесуального права.

Представник апелянта (позивача) в судовому засіданні апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Відповідач своїм правом на участь у засіданні апеляційної інстанції не скористався.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, перевіривши правильність застосування норм процесуального права місцевим господарським судом, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі ст.57 ГПК України до позовної заяви додаються, зокрема, документи, які підтверджують сплату державного мита у встановлених порядку та розмірі, та документи, що підтверджують сплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Державне мито сплачується чи стягується в доход державного бюджету України в порядку і розмірі, встановлених законодавством України (ч.1 ст.46 ГПК України).

Відповідно до п.14 Інструкції “Про порядок обчислення та справляння державного мита”, затвердженої наказом ГДПІ України № 15 від 22.04.1993р. (зі змінами та доповненнями), при сплаті державного мита готівкою до документа, щодо якого вчинюється відповідна дія, додається оригінал квитанції кредитної установи, яка прийняла платіж, а при перерахуванні мита з рахунку платника - останній примірник платіжного доручення з написом (поміткою) кредитної установи такого змісту „Зараховано в доход бюджету----------крб. (дата)”. Цей напис скріплюється першим і другим підписами посадових осіб і відбитком печатки кредитної установи з відміткою дати виконання платіжного доручення.

Пунктом 12 Порядку оплати витрат з інформаційно-технічне забезпечення судових процесів, пов’язаних з розглядом цивільних та господарських справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 № 1258 (з наступними змінами) встановлено, що документом про оплату витрат є квитанція установи банку або відділення поштового зв'язку, які прийняли платіж, платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення. У разі коли оплата витрат здійснюється шляхом перерахування коштів з рахунка вкладника, відкритого в установі банку, додається довідка, засвідчена підписом контролера, скріпленим печаткою фінансової установи.

Як вбачається з матеріалів справи, додані до позовної заяви платіжне доручення № 532 від 27.02.2008 (про сплату державного мита) та платіжне доручення № 899 від 24.03.2008 (про сплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу) оформлені у відповідності до вимог названих інструкцій.

Посилання місцевого суду на Інструкцію про міжбанківський переказ грошей в Україні в національній валюті, затверджену постановою Правління НБУ від 17.03.2004 № 110, є помилковим, оскільки вказаний нормативний акт на підстави постанови НБУ № 320 від 16.08.2006 втратив чинність.

За таких обставин висновок суду першої інстанції щодо неподання позивачем доказів сплати державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у встановленому порядку є помилковим та спростовується матеріалами справи.

Крім того, як зазначено у п.5 роз‘яснень Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України” № 02-5/78 від 04.03.98 (з наступними змінами та доповненнями) відсутність на платіжному дорученні відповідних реквізитів не є підставою для повернення позовної заяви без розгляду, оскільки платіжне доручення вважається достатнім доказом сплати державного мита, якщо воно не повернуте Державним казначейством України. Оскільки однією з основних умов, за якої господарський суд приймає заяву до розгляду, є факт надходження державного мита до державного бюджету України, господарський суд у разі виникнення сумнівів щодо надходження і зарахування державного мита до державного бюджету може і повинен витребувати від позивача відповідне підтвердження територіального органу казначейства, якому державне мито перераховано, про що зазначається в ухвалі про порушення провадження у справі.

Таким чином, усі висновки суду першої інстанції, наявні в оскаржуваній ухвалі про повернення позовної заяви, матеріалами справи не підтверджуються.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Державного підприємства „Київпассервіс” підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду м. Києва № 05-5-3/6046 від 09.06.2008р. – скасуванню.

Керуючись ст.ст. 99, 101-106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства „Київпассервіс” задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду м. Києва від 09.06.2008 у справі № 05-5-3/6046 за позовом Державного підприємства „Київпассервіс” до Спільного українсько-грецького товариства з обмеженою відповідальністю „Трансєвролінії” скасувати.

3. Матеріали справи № 05-5-3/6046 передати на розгляд до Господарського суду м.Києва.

Головуючий суддя

Судді