СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

18 серпня 2008 року

Справа № 2-14/10802-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Голика В.С.,

суддів                                                                      Гонтаря В.І.,

Гоголя Ю.М.,

за участю представників сторін:

позивача:Соболєва Інеса Миколаївна, довіреність № 116 від 20.08.07;Розова Римма Георгіївна, довіреність № 1 від 16.06.08;

відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "РСУ-Югстрой" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Курапова З.І.) від 24.06.2008 у справі № 2-14/10802-2007

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "РСУ-Югстрой" (пр. Миру, 62-а, місто Миколаїв, Ленінський район, Миколаївська область, 54056) (вул. Лазурна, буд. 38б, кв. 30, місто Міколаїв - представник позивача Розова Римма Георгіївна) (вул. Чкалова, буд 62, кв. 72, місто Миколаїв - Соболєва Інеса Миколаївна)

до установи "28 управління начальника робіт" (вул. Казаса, 15, місто Євпаторія, АР Крим, 97400)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: товариства з обмеженою відповідальністю "РСУ-7" (вул. Херсонське шосе, 115, Ленінський район, місто Миколаїв, 54028)

про стягнення 11 3158,75 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „РСУ-Югстрой” звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до Установи „28 управління начальника робіт” Центрального спеціалізованого будівельного управління Міністерства Оборони України про стягнення 113158,75 грн., у тому числі 56927,88 грн. заборгованості, 21736,70 грн. індекс інфляції, 4912,95 грн. річних, 28 460,82 грн. пені, 1120,40 грн. штрафу.

Заявою № 137 від 09.10.2007 позивач збільшив позовні вимоги, просив додатково стягнути 20,95 грн. витрат, пов'язаних з відправкою листів - запитів, претензії, позовної заяви.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 24 червня 2008 року у справі № 2-14/10802-2007 (суддя Курапова З.І.) у задоволенні позову відмовлено.

При прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню у зв’язку зі спливом строку позовної давності.

Позивач оскаржує вказаний судовий акт, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, а також неповне з’ясуванням обставин, які мають значення для вирішення справи.

Так, сторона зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що відповідач, на думку позивача, знищив під час розгляду справи оригінали документів та не надав належної оцінки висновкам проведеної у справі почеркознавської експертизи.

Також, позивач вказує на порушення судом норм процесуального права, зокрема, порушення двомісячного строку розгляду господарської справи, неявки відповідача у судові засідання та інші.

Більш детально доводи заявника викладені безпосередньо в апеляційній скарзі.

Відповідач надав судовій колегії відзив на апеляційну скаргу, згідно якого вважає рішення господарського суду Автономної Республіки Крим законним, та прийнятим за результатами повного та всебічного розгляду справи.

Судова колегія, розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, відповідність висновків суду обставинам справи, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 грудня 2000 року товариство з обмеженою відповідальністю „РСУ-7” (Продавець) і військова частина А-1739 (Покупець) уклали Договір № 2Т-00 купівлі-продажу товарів (т.1 а. с. 12), відповідно до якого Продавець продає, а Покупець купує трансформатор ТМ 630 в комплекті за ціною 112 590 грн..

За накладною № 15 від 29.12.2000. (т. 1. а. с. 14) товариство з обмеженою відповідальністю „РСУ-7” поставив військовій частині А-1739 зазначений у Договорі товар на загальну суму 112590 грн.

Товар одержаний представником військової частини А-1739.

28 листопада 2003 року товариство з обмеженою відповідальністю „РСУ-7” (первісний кредитор) і позивач –товариство з обмеженою відповідальністю „РСУ –Югстрой” (новий кредитор) уклали угоду про уступку права вимоги (т. 1 а. с. 16), відповідно до якої Первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги первісного та становиться кредитором за Договором № 2т-00 від 12.12.2000 між первісним кредитором і військовою частиною А-1739 (боржник).

Боржник –військова частина А-1739 - повідомлена про уступку права вимоги, про що свідчить підпис командира та печатка військової частини на угоді.

Пунктом 7 угоди від 28.11.2003 встановлено, що уступка права вимоги не тягне за собою будь-яких змін умов Договору.

Згідно статті 197 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), діючого у період укладання угоди про уступку права вимоги, уступка вимоги кредитором іншій особі допускається, якщо вона не суперечить закону або договору.

За договором про уступку права вимоги первісний кредитор (цедент) перестає бути учасником зобов'язання, замість нього в зобов'язання вступає нова особа - цесіонарій, змінюється суб'єктний склад зобов'язання, але зміст зобов'язання залишається колишнім.

Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, як правильно зазначає місцевий господарський суд, до позивача перейшло право вимоги в обсязі, передбаченому умовами Договору купівлі-продажу товарів № 2т -00 від 12 грудня 2000 року.

Згідно з підпунктом 2.2. Договору № 2Т-00 від 12.12.2000 Покупець був зобов'язаний розрахуватися за товар не пізніше ЗО днів з моменту отримання товару.

Строк оплати за одержаний товар по накладній № 15 від 29.12.2000 наступив 28 січня 2001 року.

Згідно зі статтею 71 Цивільного кодексу УРСР, статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється у три роки.

Таким чином, строк позовної давності на вимогу про стягнення заборгованості за товар, одержаний за Договором №2т-00 від 12.12.2000 по накладній № 15 від 29.12.2000, закінчився 28 січня 2004 року.

Проте позивач звернувся із позовом до суду, згідно поштовому штампу на конверті, лише 25.07.2007, тобто через три роки шість місяців після спливу строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що не можуть бути прийняті до уваги доводи позивача про те, що 02.08.2004 військовій частині А-1739 направлена претензія (т.1. а. с. 18) про сплату боргу в сумі 56927,88 грн., у відповіді на претензію від 03.08.2004 № 300 (т.1. а. с. 19) військова частина А-1739 борг визнала, а тому відповідно до пункту 1,3 статті 264 Цивільного кодексу України повинні бути застосовані положення про перерву строку позовної давності, оскільки борг визнаний військовою частиною після спливу строку позовної давності на стягнення боргу.

Перебіг позовної давності може вважатися перерваним у випадку вчинення особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу, якщо ці дії вчинені у період дії строку позовної давності.

Однак, у даному випадку закінчився строк позовної давності, а тому його не можна перервати.

Відповідно до частини 1 статті 529 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, Договір про збільшення строку позовної давності між позивачем та військовою частиною А-1739 не укладався, листів з клопотанням збільшення строку позовної давності позивач не направляв і згоди на збільшення строків від військової частині не одержував.

Відповідно до довідки Головного квартирно - експлуатаційного управління Збройних Сил України від 18.06.2007 (т.1 а. с. 26) військова частина А-1739 розформована відповідно до Директиви Міністра оборони України від 20.04.2005 № 3221010 з 23.06.2005. Правонаступником її визначено 28 Управління начальника робіт Центрального спеціалізованого управління.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 18.06.2008 відповідач заявив про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, просив з вказаних підстав відмовити позивачу в позові.

Також, судова колегія погоджується із тим, що доказом відсутності боргу є копії накладної № 42 від 29.12.2000 на поставку військової частиною А-1739 первісному кредитору - товариству з обмеженою відповідальністю РСУ-7 - товару на суму 120 000 грн. (т.1 а. с. 51), відповідно до якого заборгованість відповідача в сумі 112590 грн. погашена взаємозаліком.

Згідно з частиною З статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а згідно з частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, місцевий господарський суд на законних підставах відмовив позивачеві у задоволенні позову.

Стосовно ж посилань заявника апеляційної скарги на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на тому, що відповідно до частини 2 статті 104 Господарського процесуального права, порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак заявник апеляційної скарги не навів апеляційному господарському суду доказів, які б спростовували вищенаведене.

Приймаючи до уваги викладене, судова колегія вважає, що господарським судом Автономної Республіки Крим правильно застосовані норми процесуального і матеріального права, рішення суду відповідає вимогам процесуального закону, встановлені в ньому обставини підтверджуються наявними матеріалами справи, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні, підстав для задоволення апеляційної скарги судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 101, 102, пуктом 1 частини 1 статті 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляцій          ну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "РСУ-Югстрой" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 24 червня 2008 року           у справі № 2-14/10802-2007 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  В.С. Голик

Судді                                                                                В.І. Гонтар

Ю.М. Гоголь