ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" липня 2008 р.

Справа № 10/23-08-1876

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком»в особі філії «Дирекція первинної мережі Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком»

до відповідача Військова частина А1620

про стягнення 42069,39 грн.

Суддя Смелянець Г.Є.

за участю представників сторін

від позивача: Кошкіна І.Ю. за довіреністю від 24.04.2008р. №2607

від відповідача: Гайдай О.В. за довіреністю від 05.12.1997р. №2848

Суть спору: Відкрите акціонерне товариство «Укртелеком»в особі філії «Дирекція первинної мережі ВАТ «Укртелеком»звернулося до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Військової частини А1620 42069,39 грн., з яких 38036,46 грн. основний борг за послуги, що надані позивачем у період з квітня 2007року по березень 2008 року включно на підставі укладеного між сторонами договору на ЕТО засобів зв’язку від 20.04.2005р. №1155-8; 429,35 грн. пеня, нарахована відповідачу з серпня 2007 року по січень 2008 року включно за порушення зобов’язання щодо оплати наданих позивачем послуг; 449,34 грн. –3% річних та 3154,39 грн. –індекс інфляції.

Відповідач позовні вимоги позивача не визнає в частині нарахування пені, 3% річних та індексу інфляції, з підстав, викладених у відзиві на позов від 27.05.2008р. №905 та у запереченнях на позов від 04.06.2008р. №926, які залучені господарським судом до матеріалів справи. Зокрема, відповідач посилається на те, що відповідно до умов п.2.2.8. укладеного між сторонами договору Військова частина А 1620 зобов’язана сплачувати послуги в обсязі, що не перевищує суми асигнувань, яка виділена з Державного бюджету для розрахунків за відповідними зобов’язаннями відповідача. На протязі 2007 року на р/рахунок відповідача надійшло асигнувань лише в сумі 32000 грн., які були відізвані довольчим органом у зв’язку з тим, що у позивача змінилися банківські реквізити і останній не вніс відповідних змін до договору. Такі зміни внесені до договору лише 01.11.2007р., про що свідчить підписана між сторонами додаткова угода №2 до договору. На протязі 2008 року на р/рахунок відповідача суми асигнувань не надходили. Також відповідач вважає, що позивач безпідставно посилається на вимоги ст.ст.509, 525 ЦК України, оскільки відповідач виконує свої зобов’язання перед позивачем та в односторонньому порядку не відмовлявся від їх виконання. Окрім того, відповідач вважає, що в силу вимог ст.614 ЦК України позивач безпідставно нарахував відповідачу пеню за порушення оплати наданих послуг, оскільки оплата наданих позивачем послуг здійснюється відповідачем в обсягах бюджетних асигнувань, які не надходили на р/рахунок відповідача, а тому вина відповідача у несвоєчасній оплаті цих послуг відсутня. При здійсненні розрахунку збитків від інфляції позивач помилково врахував індекс інфляції за березень місяць, а тому збитки від інфляції становлять 2605,22 грн. При розрахунку 3% річних позивачем не вірно розрахований відсоток за кожен день прострочення виплат, а тому 3% річних складає суму 449 грн.

В процесі розгляду справи сторонами надані до суду додаткові документи, які залучені господарським судом до матеріалів справи.

Відповідно до ст.85 ГПК України у судовому засіданні 07.07.2008р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд встановив:

20.04.2005р. між ВАТ «Укртелеком»в особі філії «Дирекція первинної мережі ВАТ «Укртелеком»(позивач) та Військовою частиною А1620 (відповідач) укладений договір на експлуатаційно-технічне обслуговування засобів зв’язку №1155-8, предметом якого є зобов’язання позивача за дорученням відповідача здійснювати експлуатаційно-технічне обслуговування засобів та споруд зв’язку відповідача, зазначених у додатку №1 до цього договору, згідно з паспортом кабельних трас підземних кабельних ліній зв’язку (додаток №2).

За умовами п.2.1.5. цього договору відповідач зобов’язався надавати позивачу документи про обсяг виділених для оплати послуг зв’язку на певний період (місяць, квартал, рік тощо) бюджетних асигнувань, складних відповідно до вимог чинного законодавства України не пізніше 20 числа місяця, що передує зазначеному періоду (Додаток 4). В свою чергу позивач відповідно до умов п.2.2.9. договору зобов’язався надавати відповідачу передбачені договором послуги зв’язку на підставі документів про обсяг виділених для оплати послуг зв’язку на певний період (місяць, квартал, рік тощо) бюджетних асигнувань, складених відповідно до вимог чинного законодавства України (додаток №4). Також у п.2.2.8. договору встановлено, що позивач відповідно до п.6 ст.51 Бюджетного кодексу України надає відповідачу передбачені договором послуги зв’язку в обсязі, що не перевищує суму асигнувань, виділених бюджетом для фінансування зобов’язань відповідача щодо оплати послуг зв’язку та передбачених кошторисом останнього.

Водночас умовами п.2.2.11. договору передбачено, що у випадку ненадання відповідачем документів про розмір бюджетних асигнувань, а також у разі відсутності або повної втрати бюджетних асигнувань позивач має право припинити відповідачу надання послуг зв’язку з дня, з якого починається період, визначений відповідно до п.2.2.9. цього договору.

У п.2.1.4. договору встановлено, що відповідач зобов’язаний своєчасно та в повному обсязі вносити плату за надані послуги зв’язку. При цьому у п.3.2. договору передбачено, що оплачувати послуги відповідач зобов’язаний щомісячно до 20 числа місяця, наступного за поточним, на р/рахунок позивача на підставі рахунку, виставленого до 5 числа згідно з вимогами законодавства. Водночас відповідно до умов п. 4.1. договору, за порушення строків оплати, передбачених цим договором, винна сторона сплачує іншій пеню в розмірі облікової ставки НБУ від вартості неоплачених послуг, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожний день прострочення.

Строк дії цього договору визначений сторонами до 31.12.2005р., а умовами п.8.2. передбачений порядок автоматичної пролонгації строку його дії.

У додатку №3 до договору (розрахунок вартості послуг) встановлена вартість послуг в сумі 3650,68 грн. в місяць. Відповідно до умов додаткової угоди №1 до договору, додаток №3 до договору змінений додатком №3А та вартість послуг, що надаються позивачем встановлена в сумі 3457,86 грн. в місяць.

У додатку №4 до договору встановлений ліміт на оплату послуг електрозв’язку в 2005 році із врахуванням ПДВ в сумі 3650,58 грн. в місяць. Відповідно до умов додаткової угоди №1 до договору, додаток №4 до договору змінений додатком №4А, згідно з яким, ліміт на оплату послуг електрозв’язку в 2005 році із врахуванням ПДВ становить 3650,58 грн. з січня по травень та 3457,86 грн. з травня по грудень 2005 року.

Ліміт на оплату послуг електрозв’язку на 2007-2008 роки сторонами не узгоджений, оскільки не наданий відповідачем позивачу, а тому у спірний період позивач надавав відповідачу передбачені договором послуги електрозв’язку в межах ліміту, що узгоджений сторонами на 2005 рік, а саме в сумі 3457,86 грн. щомісячно.

Так, у період з 01.04.2007р. по 01.03.2008р. позивачем здійснено експлуатаційно-технічне обслуговування засобів та споруд зв’язку відповідача на загальну суму 38036,46 грн., що не заперечується відповідачем, та підтверджується атами виконаних робіт, які до суду надав представник відповідача (за виключенням актів за серпень, вересень, грудень 2007 року та лютий 2008 року), а також актом за січень 2008 року, який наданий до суду представником позивача.

Згідно із вказаними актами, які підписані і засвідчені печатками сторін, щомісячна вартість наданих позивачем послуг у період з 01.04.2007р. по 01.03.2008р. становить 3457,86 грн.

Більш того, як встановлено судом, позивач виставляв відповідачу рахунки-фактури на оплату наданих послуг. При цьому позивач надав до суду докази (опис вкладення у цінний лист), які свідчать що рахунок - фактура №2595 від 11.07.2007р. виставлений відповідачу 22.07.2008р., рахунок-фактура №№2986 від 10.08.2007р. виставлений відповідачу 31.08.2007р., рахунок-фактура №3118 від 10.09.2007р. виставлений відповідачу 18.09.2007р., рахунок-фактура №3689 від 12.11.2007р. виставлений відповідачу 22.11.2007р., а рахунок-фактура №88 від 14.01.2008р. виставлений відповідачу 14.01.2008р. Доказів, які підтверджують дату виставлення позивачем інших рахунків (за квітень, травень, червень, жовтень, грудень 2007 року та лютий 2008 року) позивач до суду взагалі не надав.

За порушення строків оплати позивач нарахував відповідачу пеню з серпня 2007 року по 31 січня 2008р. в сумі 429,35 грн., індекс інфляції з травня 2007 року по березень 2008 року включно в розмірі 3154,24 грн. та 3% річних з травня 2007 року по березень 2008 року в сумі 449,34 грн.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Як вище встановлено судом і не заперечується відповідачем, позивач у період з 01.04.2007р. по 01.03.2008р. здійснив експлуатаційно-технічне обслуговування засобів та споруд зв’язку відповідача на загальну суму 38036,46 грн. та виставив відповідачу рахунки на оплату цих послуг, що не заперечується самим відповідачем і підтверджується підписаними сторонами актами виконаних робіт.

Експлуатаційно-технічне обслуговування засобів та споруд зв’язку відповідача здійснено позивачем на виконання умов укладеного між сторонами договору, згідно з яким, відповідач зобов’язаний своєчасно та в повному обсязі вносити плату за надані послуги зв’язку (п.2.1.4. договору).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов’язків є договір. В силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Вимогами ч.1 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Оскільки встановлені обставини справи свідчать про те, що послуги, які надані позивачем у період з 01.04.2007р. по 01.03.2008р. на загальну суму 38036,46 грн. відповідачем не оплачені, то позовні вимоги ВАТ «Укртелеком»в особі філії в цій частині підлягають задоволенню. Тим більш, що сам відповідач не заперечує факт надання позивачем таких послуг на вказану суму і у відзиві на позов просить позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені, індексу інфляції та 3% річних господарський суд виходить з наступного.

В силу вимог п.3 ч.1 ст.611 ЦК України одним із наслідків порушення зобов’язання є сплата неустойки. Сплата відповідачем неустойки (пені) передбачена і умовами п. 4.1. укладеного між сторонами договору в розмірі облікової ставки НБУ від вартості неоплачених послуг за кожний день прострочення.

Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Як вище встановлено господарським судом в укладеному між сторонами договорі встановлений обов’язок відповідача здійснювати оплату наданих позивачем послуг до 20 числа місяця наступного за поточним на підставі рахунку, виставленого до 5 числа згідно з вимогами законодавства (п.3.2. договору).

Тобто умовами укладеного між сторонами договору виконання обов’язку відповідача щодо оплати наданих позивачем послуг поставлено в залежність від події - виставлення позивачем рахунку на оплату послуг до 5 числа місяця, а тому господарський суд вважає, що оплачувати надані позивачем послуги до 20 числа місця наступного за поточним відповідач зобов’язаний за умови виставлення позивачем рахунків до 5 числа місяця.

Із доказів, які надані до суду позивачем випливає, що рахунки-фактури за липень, серпень, вересень, листопад 2007 року та січень 2008 року позивач виставляв відповідачу у встановлений договором строк. Рахунки-фактури за квітень, травень, червень, жовтень, грудень 2007 року та лютий 2008 року надані до суду самим відповідачем у справі, але доказів, які надають можливість встановити дату виставлення відповідачу цих рахунків позивач до суду не надав.

В силу вимог ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до вимог частини 4 названої статті ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов’язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Водночас вимогами ч.1 ст.613 ЦК України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов’язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов’язку. У частині 2 ст.613 ЦК України встановлено, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов’язок, виконання зобов’язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Між тим, виходячи із встановлених обставин справи, які свідчать про те, що передбачені договором послуги надані позивачем у межах узгодженого сторонами на 2005 рік ліміту (3457,86 грн. в місяць), та обставин, які свідчать, що рахунки-фактури за липень, серпень, вересень, листопад 2007 року та січень 2008 року позивач виставляв відповідачу у встановлений договором строк, а отже, щомісячна вартість наданих позивачем послуг була відомою відповідачу, господарський суд вважає, що відсутність доказів щодо дати виставлення відповідачу рахунків за квітень, травень, червень, жовтень, грудень 2007 року та лютий 2008 року не призвело до неможливості оплати відповідачем наданих позивачем послуг у встановлений договором строк (до 20 числа місяця, наступного за звітним).

Тим більш, що Постановою КМУ від 12.05.2004р. №607 затверджений Порядок відключення кінцевого обладнання спеціальних користувачів та з’єднувальних ліній служб екстреного виклику, яким визначений виключний перелік процедур відключення операторами (провайдерами) телекомунікації кінцевого обладнання спеціальних користувачів, до числа яких входять і підрозділи Міноборони. Відсутність коштів на рахунку чи бюджетних асигнувань під даний перелік не підпадає, а відтак, позивач був позбавлений права, яке передбачено умовами п.2.2.11. договору щодо припинення надання послуг відповідачу у випадку ненадання відповідачем документів про розмір бюджетних асигнувань, а також у разі відсутності або повної втрати бюджетних асигнувань

Таким чином матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем свого обов’язку щодо оплати наданих позивачем послуг у встановлений договором строк, що відповідно до вимог ст.ст.549, 610-611 ЦК України та умов п. 4.1. є підставою для нарахування відповідачу пені. Згідно з розрахунком пені, який здійснений позивачем з 21.08.2007р. по 31.01.2008р., та який відповідає умовам п.4.1. укладеного між сторонами договору та вимогам чинного законодавства України, сума пені становить 429,35 грн.

Водночас вимогами ч.2 ст.625 ЦК України передбачено, що Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок індексу інфляції та 3% річних, що здійснений позивачем з квітня 2007 року по лютий 2008 року складає 3154,24 грн. (індекс інфляції) та 449,34 грн. (3% річних).

Доводи відповідача, що викладені у відзиві та запереченнях на позов господарський суд не приймає до уваги, з наступних мотивів:

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов’язання.

Так відповідач посилається на те, що надані позивачем послуги не оплачувалися відповідачем у зв’язку з відсутністю бюджетних асигнувань, а бюджетні асигнування на 2007 рік в сумі 32000 грн. були відізвані довольчим органом у зв’язку з тим, що у позивача змінилися банківські реквізити і позивачем своєчасно не були внесені відповідні зміни до договору. При цьому свої посилання відповідач підтверджує довідкою від 27.05.2008р. №904, яка підписана командиром військової частини А1620, та витягами з рахунків бюджетних асигнувань.

Вимогами ч.1 ст.33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Водночас в силу вимог ч.2 ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладені вимоги господарського процесуального законодавства, довідка відповідача від 27.05.2008р. №904, яка підписана командиром військової частини А1620 є внутрішнім документом самого відповідача, а відтак, не може бути належним доказом підтвердження доводів відповідача.

Витяги з рахунків бюджетних асигнувань, згідно з яким, бюджетні асигнування в сумі 35000 грн. 11.10.2007р. були відізвані розпорядником бюджетних коштів також не приймаються до уваги в якості належних доказів посилань відповідача, оскільки, по-перше, не підтверджують причини, з яких бюджетні асигнування відізвані розпорядником бюджетних коштів. По-друге, всупереч умов п.2.1.5. укладеного між сторонами договору відповідач взагалі не надав позивачу відомостей про бюджетні асигнування на 2007 –2008 роки.

Доводи відповідача про те, що позивачем змінені банківські реквізити, а відповідні зміни у договір внесені лише 01.11.2007р., що підтверджується додатковою угодою №2 до договору не заслуговують на увагу, оскільки, по-перше, Київською регіональною дирекцією АППБ «Аваль»змінено лише назву установи банку на Київську регіональну дирекцію «Райффайзен Банк Аваль», а інші платіжні реквізити (р/р, МФО, код) взагалі не змінювалися. По-друге, як у рахунках-фактурах, що виставлені відповідачу, так і в актах виконаних робіт, які підписані відповідачем, зазначено нову назву установи банку позивача – Київська регіональна дирекція «Райффайзен Банк Аваль».

Окрім того, згідно з доводами відповідача, зміна позивачем банківських реквізитів призвела до неможливості здійснення відповідачем оплати наданих послуг, оскільки платіжне доручення №14 від 25.06.2007р. про оплату відповідачем наданих позивачем послуг за травень 2007 року, банк повернув відповідачу без виконання.

Такі доводи відповідача також не приймаються до уваги господарським судом, оскільки згідно з відміткою Банку на зворотній стороні цього платіжного доручення, останнє повернуто банком без виконання відповідно дод.8 п.19 Інструкції НБУ №22 від 21.01.2004р. Між тим, додаток 8 пункту 19 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління НБУ 21.01.2004р. №22 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004р. №377/8976 містить вимоги щодо заповнення такого реквізиту платіжного доручення як «призначення платежу»і ніякого відношення до такого реквізиту платіжного доручення як «Банк отримувача»не має.

Доводи відповідача про те, що розрахунок пені, 3% річних та індексу інфляції неправильно здійснений позивачем є недоцільними, оскільки, по-перше, спростовуються поясненнями позивача від 24.06.2008р. за вх.№12901, а по-друге, здійснений позивачем розрахунок пені, 3% річних та індексу інфляції господарський суд перевірив і встановив його повну відповідність вимогам чинного законодавства та умовам укладеного між сторонами договору.

З огляду на викладене, господарський суд вважає, що відповідач не довів суду відсутність своєї вини у порушенні зобов’язання щодо оплати наданих позивачем послуг у встановлений договором строк, а тому підстави для звільнення відповідача від відповідальності за вказане порушення відсутні.

Відповідно до ст.44, 49 ГПК України судові витрати позивача по сплаті державного мита в сумі 420,70 грн. та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн. покладаються на відповідача у справі.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком»в особі філії «Дирекція первинної мережі Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком»задовольнити.

2.Стягнути з Військової частини А 1620 (м. Одеса, вул. Магістральна,37, р/р 3304 в УДК в Одеській області, МФО 828011, ) на користь Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком»в особі філії «Дирекція первинної мережі Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком» (м. Київ, вул. Солом’янська, 3, р/р 2891 в Київській регіональній дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 322904, ) основний борг в сумі 38036 (тридцять вісім тисяч тридцять шість) грн. 46 коп., пеню в сумі 429 (чотириста двадцять дев’ять) грн. 35 коп., індекс інфляції в сумі 3154 (три тисячі сто п’ятдесят чотири) грн. 24 коп., 3% річних в сумі 449 (чотириста сорок дев’ять) грн. 34 коп., витрати по сплаті державного мита в сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 70 коп., витрати на ІТЗ судового процесу в сумі 118 (сто вісімнадцять) грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення підписане 08 липня 2008 року.

Суддя Смелянець Г.Є.