ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

19.08.08 Справа №7/85/08

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Мірошниченко М.В. судді Мірошниченко М.В. , Колодій Н.А. , Шевченко Т. М.

при секретарі судового засідання Шерник О.В.

за участю представників сторін:

від позивача – Кузьменко В.Ю., довіреність ВКР № 550070 від 06.08.2008р.;

від відповідача – Чулановський В.О., довіреність № 28 від 12.08.2008р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 7/85/08 та апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», м.Енергодар Запорізька область

на рішення господарського суду Запорізької області від 06.05.2008р. у справі № 7/85/08

за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», м.Енергодар Запорізька область

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Редакція газети «Час і ми», м.Енергодар Запорізька область

про стягнення суми

Встановив:

Позивачем заявлено позов про стягнення з відповідача суми 2468,86грн. основного боргу з орендної плати.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 06.05.2008р. у справі №7/85/08 (суддя Кутіщева Н.С.) в задоволені позову відмовлено.

Рішення суду прийнято з посилання на ч.1 ст. 651, ст. 654 ЦК України, ч.4 ст.188 ГК України та мотивовано тим, що позивачем не доведено факту внесення змін до п.3.1 договору та додатку № 1 до договору, а тому зобов’язання сторін щодо розміру орендної плати було визначено п.3.1 договору та додатком № 1 до договору в редакції від 19.12.2001р. Відповідно акту № 13 від 23.10.2007р. та листа позивача № 23-18/17338 від 29.10.2007р. предмет оренди (автомобіль) був повернутий позивачу з орендного користування, а договір оренди розірвано. Крім того, вимоги позивача викладені у позовній заяві суд першої інстанції визнав безпідставними, оскільки договір оренди відповідачем було виконано, що підтверджується актом № 13 від 23.10.2007р.

Позивач не погодився з прийнятим у справі судовим актом і подав апеляційну скаргу до Запорізького апеляційного господарського суду, в якій заявник просить скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Заявник апеляційної скарги вказує на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано ч.4 ст.188 ГК України, оскільки позивач у своєму листі, щодо зміни вартості орендованого майна і розміру орендної плати, обумовив погодження таких змін без необхідності направлення відповіді з боку відповідача. Тобто відсутність письмових заперечень з боку відповідача, свідчить про погодження останнім пропозиції, що викладена у листі № 23-18 від 24.05.2007р. Також, апелянт вказує на те, що господарський суд Запорізької області допустив порушення вимог статей 32-38 ГПК України, так як ВП ЗАЕС було надано до суду доказ, а саме - акт № 13 приймання – передачі основних засобів від 23.10.2007р., який був підписаний з боку відповідача та засвідчений печаткою, що в свою чергу підтверджує вартість орендованого майна в сумі 36 386,65грн. Позивач наголошує на тому, що названий акт доводить факт прийняття відповідачем змін до договору з приводу збільшення вартості автомобіля та орендної плати. Зокрема, позивач вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано ст. 137 Правил надання послуг поштового зв’язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України за № 1155 від 17.08.2002р., оскільки в ній йдеться мова про вручення адресатові (одержувачу) поштового відправлення (поштового переказу) за додаткову плату. Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі і зазначив, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що оскаржуваний судовий акт винесений у повній відповідності до норм діючого законодавства, а подана позивачем апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, у зв’язку з чим відсутні правові підстави для її задоволення. При цьому, відповідач вказує на те, що відсутність письмових заперечень відповідача на пропозицію позивача, викладену в листі № 23-18 від 24.05.2007р., не може вважатися згодою на внесення змін до договору, оскільки пунктами 2.3 та 9.1 договору не встановлено випадків, в яких воля сторін до зміни умов договору може бути виражена їх мовчанням, зокрема, за ч.4 ст.203 ЦК України правочин повинен вчинятися в формі встановлений законом. Лист ВП ЗАЕС № 23 – 18 від 24.05.2007р., яким обумовлено можливість погодження змін до договору без надання відповіді (у формі мовчання) свідчить про те, що позивач діяв всупереч ч.4 ст.203, ч.3 ст.205, п.1 ч.1 ст.208, ст.654 ЦК України та ч.1 ст.181 ГК України. Твердження апелянта, що суд першої інстанції порушив статі 32-38 ГПК України відповідач вважає безпідставними, оскільки акт № 13 приймання – передачі основних засобів від 23.10.2007р., який на думку позивача доводить факт прийняття відповідачем змін до договору, не містить ані пропозиції про зміну умов договору, ані відповіді про її прийняття. Зазначений акт свідчить, що моментом закінчення терміну дії договору є саме 23.10.2007р., тобто з цієї дати вже неможливо вносити зміни до договору і він не доводить факт прийняття відповідачем змін до договору, у зв’язку з тим, що був складений в момент закінчення терміну дії договору. Враховуючи дані обставини, відповідач просить суд апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 19.06.2008р. у справі № 7/85/08 апеляційна скарга позивача була прийнята та призначена до розгляду на 19.08.2008р.

Розпорядженням першого заступника голови Запорізького апеляційного господарського суду № 1552 від 19.08.2008р. справу призначено до розгляду у складі колегії: головуючого судді Мірошниченко М.В., суддів Колодій Н.А., Шевченко Т.М.

Судовий процес вівся із застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу. За згодою представників сторін у судовому засіданні, яке відбулося 19.08.2008р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при прийняті оскаржуваного рішення, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003р., Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Ч.1 ст.798 ЦК України встановлено, що предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби.

Договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі-ч.1 ст.799 ЦК України.

Так, 19.12.2001р. між ВП «ЗАЕС» (Орендодавець) та ТОВ «Редакція газети «Час і ми» (Орендар) було укладено договір оперативної оренди майна № 49 (далі за текстом договір).

За умовами договору оренди Орендодавець зобов’язаний передати, а Орендар зобов’язаний прийняти в строкове користування автомобіль марки ВАЗ - 2106, державний номер 137-32НР (п. 1.1 договору).

Факт передачі відповідачу вказаного автомобіля в оренду підтверджується актом № 74 приймання-передачі основних засобів від 24.12.2001р. (а.с.14, т.1).

Згідно з п.3.1 договору сторони встановили орендну плату в розмірі амортизаційних відрахувань, за перший місяць оренди який складає 59,45грн. без ПДВ і підлягає корегуванню на коефіцієнт інфляції та поправковий коефіцієнт.

Відповідно до додатку № 1 до договору, сторони узгодили балансову вартість предмета оренди в сумі 2 853грн. 81 коп. і протягом терміну дії договору її не змінювали, а відповідно не змінювали і розмір орендної плати.

Господарським судом Запорізької області встановлено, що з травня місяця 2007р. позивач вказував у рахунках суму орендної плати, виходячи з іншої балансової вартості предмета оренди, ніж передбачено договором.

П.3.3 договору передбачено, що розмір орендної плати може бути переглянутий на вимогу однієї із сторін в разі зміни методики її розрахунку, зміни встановлених в централізованому порядку цін, тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до п.2.2 договору, умови договору зберігають чинність протягом всього терміну дії договору в випадках коли після його укладення законодавством встановлені правила, що погіршують положення орендаря.

За змістом п.2.3 договору, зміна або розірвання договору може мати місце за згодою сторін. Одностороннє внесення змін до договору не допускається.

Пунктом 9.1 договору визначено, що зміна умов договору можлива тільки за згодою сторін.

Статтею 208 ЦК України передбачено, що правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 статті 284 ГК України, орендна плата є істотною умовою договору оренди, тобто перегляд розміру орендної плати, у зв’язку зі зміною методики її розрахунку є зміною істотної умови договору оренди, яка згідно п.2.3, п.9.1 договору здійснюється тільки за згодою обох сторін.

Ч.1 ст.651 ЦК України встановлено, що зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором, а також відповідно до ч.4 ст.188 ГК України зміна господарського договору в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не встановлено договором.

Листом № 52 від 17.11.2006р. відповідач запропонував ВП ЗАЕС продовжити термін дії договору до 31.12.2007р. Листом № 23-18/17926 від 04.12.2006р. позивач прийняв пропозицію відповідача про подовження терміну дії договору до 31.12.2007р., вказавши при цьому, що договір подовжується на тих самих умовах, тобто зі збереженням всіх істотних умов договору, до яких відповідно до ч.1 ст.284 ГК України, належить орендна плата, а отже й методика її нарахування (т.1 а.с. 67).

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди по всіх істотних умовах договору.

Згідно ч.1 ст.640 ЦК України договір, вважається укладеним з моменту отримання особою, що направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до ч.2 ст.644 ЦК України, якщо пропозиція укласти договір, в якій не вказано термін для відповіді, зроблена в письмовій формі, договір є укладеним, якщо особа, яка зробила пропозицію, отримала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлено, - на протязі нормально необхідного для цього часу.

Відповідно до ч.1 ст.642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття повинна бути повною і беззастережною.

З листа позивача № 23-18/17926 від 04.12.2006р. вбачається, що позивач прийняв пропозицію відповідача про подовження терміну дії договору до 31.12.2007р. повністю і беззастережно на тих самих умовах. Таким чином сторони в письмовій формі досягли згоди не змінювати умови договору до 31.12.2007р. з моменту отримання відповідачем листа позивача № 23-18/17926 від 04.12.2006р. При цьому позивач не вчиняв будь-яких дій з відкликання своєї відповіді про прийняття пропозиції відповідача до моменту або в момент отримання ним відповіді про прийняття зазначеної пропозиції, що передбачено ч.3 ст.642 ЦК України.

З огляду на викладене, дії ВП ЗАЕС свідчать про його бажання подовжити термін дії договору, не змінюючи будь-яких його умов. Отже, сторони в належній формі досягли згоди не змінювати всі умови договору, тобто зберегти всі умови договору в їх редакції від 19.12.2001р.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач запропонував відповідачу внести зміни до договору, листом № 23-18 від 24.05.2007р., і в якості доказу направлення листа надав суду копію реєстру відправлення пошти від 04.06.2007р. Проте, суд вказаний реєстр не визнав доказом щодо направлення відповідачу саме листа № 23-18 від 24.05.2007р., оскільки він не містить опису вкладення із зазначенням, що саме було направлено 04.06.2007р.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, так як до матеріалів справи долучена довідка Енергодарського центру обслуговування споживачів № 8 від 20.02.2003р., зі змісту якої вбачається, що з описом приймаються листи з оголошеною цінністю, при цьому складається опис вкладення згідно ст. 137 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002р. № 1155.

Згідно з ч.4 ст. 188 ГК України, в разі неотримання відповіді протягом 20 днів з урахуванням поштового обігу позивач мав право передати спір на розгляд суду. Тобто позивач мав право звернутися до суду з позовними вимогами про змінення договору (щодо збільшення розміру орендної плати). Позивач не звертався з такими вимогами до суду, а отже розмір орендної плати, встановлений пунктом 3.1 договору оренди не змінено сторонами.

Таким чином, у відповідача відсутній встановлений договором обов’язок сплатити суму 2468,86грн. орендної плати, вимога про стягнення якої є предметом позову. У позові слід відмовити.

Згідно до акту № 13 від 23.10.2007р. і листа ВП "ЗАЕС № 23-18/17338 від 29.10.2007р. предмет оренди був повернутий позивачу з орендного користування, а договір розірвано.

Доводи заявника апеляційної скарги також спростовуються вищенаведеним та наступним.

Відсутність письмових заперечень відповідача на пропозицію позивача, викладену в листі № 23-18 від 24.05.2007р., не може вважатися згодою на внесення змін до договору, так як пунктами 2.3 та 9.1 договору не встановлено випадків, в яких воля сторін до зміни умов договору може бути виражена їх мовчанням, зокрема, за ч.4 ст.203 ЦК України правочин повинен вчинятися в формі, встановленій законом. Лист ВП ЗАЕС № 23 – 18 від 24.05.2007р., яким обумовлена можливість погодження змін до договору без надання відповіді (у формі мовчання) свідчить про те, що позивач діяв всупереч вимогам ч.4 ст.203, ч.3 ст.205, п.1 ч.1 ст.208, ст.654 ЦК України та ч.1 ст.181 ГК України.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції порушив статі 32-38 ГПК України, колегія суддів вважає безпідставними, так як акт № 13 приймання – передачі основних засобів від 23.10.2007р., який на думку скаржника доводить факт прийняття відповідачем змін до договору не містить ані пропозиції про зміну умов договору, ані відповіді про її прийняття. Даний акт свідчить, що моментом закінчення терміну дії договору є саме 23.10.2007р., тобто з цієї дати вже неможливо вносити зміни до договору і він не доводить факт прийняття відповідачем змін до договору, у зв’язку з тим, що був складений в момент закінчення терміну дії договору

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976р. за № 11 «Про судове рішення», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Рішення господарського суду Запорізької області від 06.05.2008р. у справі № 7/85/08, апеляційний суд вважає законним та обґрунтованим.

Зазначені обставини досліджені судом першої інстанції на підставі наданих в судове засідання сторонами доказів. Порушення або неправильного застосування норм матеріального і процесуального права не вбачається, підстави для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду відсутні.

Судові витрати у справі, відповідно до статті 49 ГПК України, слід віднести на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 49, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», м.Енергодар Запорізька область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 06.05.2008р. у справі № 7/85/08 залишити без змін.

Головуючий суддя Мірошниченко М.В.

судді Мірошниченко М.В.

Колодій Н.А. Шевченко Т. М.