ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Херсон, вул. Горького, 18
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М      У
К Р А Ї Н И

"07" травня
2008 р.
Справа № 16/151-АП-08

Господарський
суд Херсонської області у складі судді
Немченко Л.М. при секретарі
Горголь О. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Прокурора Білозерського району
Херсонської області в інтересах держави в особі Білозерської районної державної
адміністрації, смт. Білозерка Херсонської області

до Приватного підприємця ОСОБА_1, смт.
Білозерка Херсонської області

про
припинення державної реєстрації

за участю представників
учасників процесу: Прокурора  Мяснікова
К. К.

від позивача:
Лар"яновський В. С. дов № 1-13/788 від 02.04.2008р., спеціаліст;

від відповідача: не
прибув

Прокурора Білозерського району в
інтересах держави в особі Білозерської державної адміністрації (позивач)
звернулася до суду з  позовною
заявою  про  припинення підприємницької діяльності
приватного підприємця ОСОБА_1
(відповідача).

Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги не підтримав, вважаючи, що реєстрація підприємницької діяльності  особи, яка на законних підставах перебувала
на території України, в зв'язку з чим припинити її підприємницьку діяльність
підстав немає.

Відповідач повторно не з'явився у
судове засідання, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду
справи.

В судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши  матеріали справи, заслухавши прокурора,
представника позивача, суд

в с т а н о в и в:

Громадянин
Узбекистану  ОСОБА_1 03.09.07 прибув до
України за гостевою візою. В еміграційній картці було зазначено, що мета
прибуття в Україну  - перебування в  гостях.

Відповідно
до поданої 03.12.07 ОСОБА_1 заяви ВГІРФО Білозерського РВ УМВС було продовжено
термін перебування зазначеної особи на території України до 01.03.08 АДРЕСА_1.

Вказаній
особі 28.01.08 на підставі її заяви, ДПІ у Білозерському районі було присвоєно
ідентифікаційний код фізичної особи -платника податків та інших платежів.

Судом
встановлено, що  ОСОБА_1 28.01.08 був
зареєстрований  як суб'єкт
підприємницької діяльності Білозерською районною державною адміністрацією, що
підтверджено свідоцтвом НОМЕР_1.

Судом
встановлено, що реєстрація була проведено відповідно до ст. 42 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців"
на підставі поданих документів: заповнену реєстраційну картку, копію
ідентифікаційного коду та квитанцію про сплату реєстраційного збору.

Стаття
42 Закону визначає, що для проведення державної реєстрації фізична особа, яка
має намір стати підприємцем та має ідентифікаційний код, або уповноважена нею
особа (далі-заявник) повинна подати документи для проведення державної
реєстрації особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або
через уповноважену особу державному реєстратору за місцем проживання.

На
думку прокурора реєстрація була проведена з порушенням чинного  законодавства. Зокрема, відповідно до ст. З
Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання
в Україні", місце проживання-адміністративно-територіальна одиниця, на
території якої особа проживає строком понад 6 місяців на рік.

Прокурор
пояснює, що дія вищевказаного Закону, згідно зі статтею 1, поширюється на
громадян України, а також на іноземців та осіб без громадянства, які
перебувають в Україні на законних підставах, відповідно до їх прав та свобод,
передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно
до ст. 44 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців" однією з підстав для відмови у проведенні
державної реєстрації фізичної особи-підприємця є наявність обмежень на зайняття
підприємницькою діяльністю, які встановлені законом, щодо фізичної особи, яка
має намір стати підприємцем.

Крім
того, ст. 4 вищевказаного Закону передбачає, що порядок проведення державної
реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців включає, зокрема,
перевірку документів, які подаються державному реєстратору, на відсутність
підстав для відмови у проведенні державної реєстрації.

Пункт
19 Постанови КМУ № 227 від 20 лютого 1999 р. „Про запровадження нового порядку
оформлення візових документів для в"їзду в Україну" передбачає, що не
дозволяється змінювати статус тимчасового перебування в Україні іноземців та
осіб без громадянства.

Аналогічні
вимоги щодо заборони зміни статусу перебування іноземців та осіб без
громадянства передбачає п. 7 Інструкції про порядок перебування в Україні
іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом МВС № 1456 від
01.12.2003 р. "Про затвердження Інструкції про порядок перебування в
Україні іноземців та осіб без громадянства".

На
думку прокурора, при реєстрації підприємництва ОСОБА_1 державним реєстратором
були порушені  перераховані законодавчі
акти, оскільки на його думку, відповідач зареєстрований не за місцем
проживання, бо  відповідач за вказаною
адресою проживає менше ніж 6 місяців. Крім того, на думку прокурора, реєстрація
підприємництва  є зміною статусу
перебування іноземців та осіб без громадянства, що є обмеженням  на зайняття підприємницькою діяльністю.

Оглянувши
матеріали справи та проаналізувавши чинне законодавство, яке регулює порядок
набуття та припинення  підприємницької
діяльності суд дійшов до висновку, що доводи прокурора є необґрунтованими та не
можуть бути прийнятими до уваги з наступних причин.

Відповідно
до ст.42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична,
на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання
(підприємцями) з цілю досягнення економічних і соціальних результатів та
одержання прибутку

Відповідно
до ст.55 ГК України суб'єктами господарювання, зокрема,  підприємцями є громадяни України, іноземці та
особи  без громадянства, які здійснюють
господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно
до ст. 129 ГК України іноземці та особи без громадянства при здійсненні
господарської діяльності в Україні користуються такими ж правами та обов'язками
як і громадяни України.

Державна
реєстрація фізичної особи, які бажають займатися підприємницькою діяльністю
урегульовані ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців".

Відповідно
до ч. 2 ст.46 цього Закону зазначеного закону підставами для постановлення
судового рішення про припинення ї підприємницької діяльності фізичної
особи-підприємця є визнання фізичної особи -підприємця банкрутом; провадження
нею підприємницької діяльності, що заборонена законом; неподання протягом року
органам державної податкової служби податкових декларацій, документів
фінансової звітності відповідно до закону.

Прокурор  за позовними вимогами просить суд постановити
рішення за яким припинити підприємницьку діяльність та державну реєстрацію
відповідача. При цьому не наводить жодних із
визначених законом підстав для припинення  підприємницької діяльності не приводить.
Більш того, прокурор  заявляє позовні
вимоги до приватного підприємця, однак, в обґрунтуванні не привів жодних
порушень чинного законодавства, здійсненим цим підприємцем. Прокурор
обґрунтував позовні вимоги  порушеннями
порядку реєстрації, які мали місце, на його думку, державним реєстратором.

В
цьому випадку, прокурор в межах своїх повноважень не позбавлений права
притягнути до відповідальності державного ресторатора та звернутися до суду,
обравши спосіб захисту порушених інтересів держави, де визначити відповідачем
державного реєстратора або райдержадміністрацію.

Оскільки
при розгляді справи суд не виходить за межі позовних вимог та  приймає до уваги, відповідно до стю70 КАСУ
тільки належні докази, які містять інформацію щодо предмету доказування, то він
не надає правову оцінку законності дій державного реєстратора.

На
підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги прокурором не
доведенні та відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 94  158-163, п.6 Прикінцевих та перехідних
положень Кодексу Адміністративного судочинства України, суд

постановив:

1. Відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Заява
про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному
обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складення в повному обсязі.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга
може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо
скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження.

Суддя
Л.М. Немченко

Повний текс постанови  виготовлено

відповідно до ст.  163 КАС України                                             14 травня  2008 р.