КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2008                                                                                           № 4/68

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Отрюха Б.В.

суддів:

За участю представників:

від позивача Шевчука А.С. – по дов., – юрист

від відповідача – Асман Р.Я. юрист

від третьої особи – Громова С.М. адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунальне підприємство "Позняки-Інвест"

на рішення Господарського суду м.Києва від 12.03.2008

у справі № 4/68

за позовом                               Комунальне підприємство "Позняки-Інвест"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "ІнтерПроІнвест"

третя особа відповідача           Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація

третя особа позивача

про                                                  визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 12.03.2008 р. у справі № 4/68 позивачу в задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.

Позивач , не погодившись з рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, оскільки вважає, що воно прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від17.04.2008 р. було порушено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Позняки-Інвест».

Представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва – без змін.

Представник третьої особи просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва – скасувати.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

25 жовтня 2002 року між позивачем та відповідачем у справі було укладено договір № 9 про пайову участь у будівництві об’єкту соціально-побутового призначення на ділянках 19-20 мікрорайону 6А жилого масиву Позняки від 25 жовтня 2002 року.

Відповідно до пунктів 1.7., 2.2. договору № 9 про пайову участь у будівництві об’єкту соціально-побутового призначення позивач та відповідач домовились здійснювати фінансування та будівництво споруди соціально-побутового призначення загальною площею орієнтовно 2000 кв. м. з вбудовано-прибудованими приміщеннями, розташованої на ділянках 19-20 мікрорайону 6А житломасиву Позняки в Дарницькому районі міста Києва.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля є об’єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтею 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про власність» (в редакції чинній на момент укладення позивачем і відповідачем договору № 9) власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Лише власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої, не забороненої законом, діяльності, зокрема, передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування іншим особам.

Стаття 32 Закону України «Про власність» (в редакції чинній на момент укладення позивачем і відповідачем договору № 9) визначає, що суб’єктами права комунальної власності є адміністративно-територіальні одиниці в особі обласних, районних, міських, селищних, сільських Рад народних депутатів. Суб’єктами права державної власності на землю виступають: обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів - на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності.

Стаття 55 Закону України «Про власність» (в редакції чинній на момент укладення позивачем і відповідачем договору № 9) вказує, що власник не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України.

Згідно зі статтею 78 Земельного кодексу України право власності на землю – це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Стаття 83 Земельного кодексу України визначає, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об’єкти комунальної власності.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка, на якій сторони договору вирішили здійснювати будівництво на момент укладення цього договору перебувала у комунальній власності, оскільки належала на праві власності територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради і не була передана в користування будь-яким іншим особам. 11.10.2005 року Київська міська рада прийняла рішення передати в короткострокову оренду вищевказану земельну ділянку Дарницькій районній в місті Києві раді.

Відповідно до статті 90 Земельного кодексу України власники земельних ділянок мають право, зокрема, споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Стаття 95 Земельного кодексу України надає право на здійснення будівництва на земельній ділянці ще землекористувачам, право землекористування яких оформлене відповідно до Закону. Іншим особам, які не є ні власниками ні землекористувачами земельної ділянки здійснювати будівництво на цій земельній ділянці не передбачено.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про планування і забудову територій» (в редакції чинній на момент укладення позивачем і відповідачем договору № 9) фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об’єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов’язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міської державної адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об’єкта містобудування. Юридичні особи, заінтересовані в здійсненні будівництва об’єктів містобудування, подають письмову заяву про надання дозволу на будівництво до виконавчого органу відповідної ради або Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації. До заяви додається документ, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або документ про згоду власника земельної ділянки на забудову цієї ділянки.

Таким чином, право здійснювати будівництво на земельній ділянці має лише власник цієї земельної ділянки або особа, якій ця земельна ділянка передана в користування власником і щодо якої власником надана згода на здійснення на цій земельній ділянці будівництва.

Земельна ділянка, на якій відповідно до договору № 9 про пайову участь у будівництві об’єкту соціально-побутового призначення повинно було бути здійснене будівництво, на момент укладення цього договору належала на праві власності територіальній громаді міста Києва і ніяким особам не була передана в користування.

Як зазначалось вище, Київська міська рада, як єдиний законний власник земельної ділянки, на якій відповідно до договору № 9 повинно було бути здійснене будівництво, мала право виступати замовником будівництва на цій земельній ділянці.

А відтак, висновок місцевого суду, що сторони договору № 9 мали всі повноваження на укладення цього договору, оскільки третя особа передала позивачу функції замовника для здійснення будівництва та затверджувала всі документи, що стосуються проектування будівництва за договором № 9 є безпідставним, оскільки Дарницька районна у місті Києві державна адміністрація не була наділена відповідними повноваженнями від власника цієї земельної ділянки.

Відповідно до статті 41 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції чинній на момент укладення позивачем і відповідачем договору № 9) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов’язків.

Договір № 9 про пайову участь у будівництві об’єкту соціально-побутового призначення є угодою в розумінні статті 41 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції чинній на момент укладення договору № 9), оскільки він спрямований на виникнення у позивача та відповідача як сторін договору № 9 певних прав та обов’язків, передбачених пунктами 3.1. та 3.2. договору № 9.

Відповідно до статті 48 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції чинній на момент укладення договору № 9) недійсною є та угода, яка не відповідає вимогам закону.

З огляду на викладене, договір № 9 укладений в порушення вимоги ст. 13, 14 Конституції України, статей 4, 32, 55 Закону України «Про власність» в редакції чинній на момент укладення договору, статей 78, 83, 90 Земельного кодексу України в редакції чинній на момент укладення договору, оскільки укладений між особами, які не є власниками або користувачами вищевказаної земельної ділянки і не мали згоди власника на здійснення будівництва або здійснення будь-яких інших дій щодо цієї земельної ділянки. Таким чином, договір № 9 підлягає визнанню його недійсним на підставі статті 48 Цивільного кодексу Української РСР, в редакції чинній на момент укладення договору.

Згідно зі статтею 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною. Відповідно до статті 211 Земельного кодексу України юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за укладення угод з порушенням земельного законодавства.

Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом’якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов’язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

При винесенні рішення судом першої інстанції не досліджено повноваження особи на укладення договору про пайову участь у будівництві об’єкту соціально-побутового призначення, не встановлено наявності згоди на це власника земельної ділянки.

Обговорюючи питання щодо застосування реституції ст. 216 ЦК України, колегія зазначає те що матеріали справи не містять жодних доказів того що оспорюванний договір дійсно виконувався сторонами (наприклад, понесення відповідних витрат та інше).

Не маючи у своєму розпорядженні відповідних документів у колегії відсутні підстави щодо застосування реституції.

За таких обставин сторони не позбавлені права звернутися до суду з таким позовом.

Також колегія звертає увагу на ту обставину, що позов не містить такої вимоги, як застосування реституції і державне мито сплачено з однієї вимоги немайнового характеру лише щодо визнання недійсним договору.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна інстанція приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва підлягає скасуванню з підстав порушення норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Позняки-Інвест» на рішення Господарського суду міста Києва у справі № 4/68 від 12 березня 2008 року задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва у справі № 4/68 від 12 березня 2008 року скасувати повністю.

Прийняти нове рішення:

Позов Комунального підприємства «Позняки-Інвест» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІнтерПроІнвест» задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір № 9, укладений між Комунальним підприємством «Позняки-Інвест» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІнтерПроІнвест» від 25.10.2002 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІнтерПроІнвест» (02068, вул. Драгоманова, 17, кв. 263, р/р 1001 в Святошинській філії АКБ “Київ” в м. Києві МФО 320939 ІПН 10 свідоцтво 38830975) на користь Комунального підприємства “Позняки-Інвест” ( 02096, Київ, вул.. Ялтинська, 14 п/р 260012373 в 4 КФ АППБ “Райфайзен банк Аваль” МФО 322971 ) 85 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Доручити Господарському суду м. Києва видати наказ.

Матеріали справи №46/68 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді