ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2008 р.

Справа № 15-6-30-28-25/96-06-2358

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Петрова В.С.

При секретарі Стойковій М.Д.

За участю представників:

від позивача - Єпіхіна Ю.О.,

від відповідача –Кубліцький І.В.,

від третьої особи - не з’явився,

від прокуратури –не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Відкритого акціонерного товариства „Холдингова компанія „Краян” до Товариства з обмеженою відповідальністю „Істріан” про визнання недійсним з моменту укладення інвестиційного договору та зобов’язання повернути нерухоме майно та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Істріан” до Відкритого акціонерного товариства „Холдингова компанія „Краян”, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - Акціонерне товариство „Стіл Трейдінг”, про розірвання інвестиційного договору та визнання права власності на майно, передане на виконання інвестиційного договору, за участю прокуратури Малиновського району м. Одеси, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2006 року Відкрите акціонерне товариство „Холдингова компанія „Краян” звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю „Істріан” про розірвання інвестиційного договору № 02-С від 17.08.2001 р., укладеного між позивачем та відповідачем, та про зобов’язання відповідача повернути нерухоме та рухоме майно, отримане у позивача за інвестиційним договором № 02-С від 17.08.2001 р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.03.2006 р. порушено провадження у справі № 25/96-06-2358.

В ході розгляду справи Товариство з обмеженою відповідальністю „Істріан” звернулось із зустрічним позовом до Відкритого акціонерного товариства „Холдингова компанія „Краян” про розірвання на майбутнє інвестиційного договору № 02-С від 17.08.2001 р., укладеного між позивачем та відповідачем, та про визнання за ТОВ „Істріан” права власності на майно, передане на виконання інвестиційного договору, на підставі ч. 2 ст. 651, ч. 4 ст. 653, ч. 1 ст. 334 ЦК України, ст. 128 ЦК УРСР.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.05.2006 р. у справі № 25/96-06-2358 зустрічний позов ТОВ „Істріан” прийнято до розгляду.

Під час розгляду справи ВАТ „Холдингова компанія „Краян” уточнив позовні вимоги та просив суд визнати недійсним інвестиційний договір № 02-С від 17.08.2001 р. з моменту його укладення разом з актами приймання-передачі від 03.02.3003 р. та від 01.04.2003 р. та зобов’язати ТОВ „Істріан” повернути ВАТ „Холдингова компанія „Краян” нерухоме та рухоме майно, отримане у користування від ВАТ „Холдингова компанія „Краян” згідно плану санації, затвердженого ухвалою арбітражного суду Одеської області від 08.06.2001 р. по справі № 17-2/1017, інвестиційного договору № 02-С від 17.08.2001 р. та актів приймання-передачі від 03.02.3003 р. та від 01.04.2003 р., яке знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Косовська, 2 (стара заводська територія). В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що за змістом інвестиційний договір № 02-С в усіх суттєвих умовах суперечить змісту плану санації ВАТ ХК „Краян” і нормам Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, у тому числі щодо порядку передачі майна від боржника до інвестора, щодо моменту набуття останнім прав власності на майно боржника тощо.

Так, умовами договору щодо переходу права власності порушені положення п. 4.1.1 плану санації ВАТ ХК „Краян” та п. 3 ст. 18 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, що дає підстави відповідачу в зустрічному позові стверджувати про те, що інвестор вже набув право власності на отримане від ВАТ „ХК „Краян” нерухоме та рухоме майно згідно актів приймання-передачі від 03.02.2003 р. та від 01.04.2003 р.

Крім того, позивач зазначив, що перелік майна, яке передається ТОВ „Істріан” відрізняється від переліку майна, наведеному в п. 4.1.1 плану санації, а саме: порівняно з останнім він значно розширений, в ньому додано цех металоконструкцій, цех малих серій та лабораторний корпус. В той же час передача інвестору цих об’єктів майна не передбачена планом санації, а отже не погоджена із власником ВАТ „ХК „Краян” –Фондом державного майна України та не затверджена господарським судом.

Також позивач послався на ту обставину, що перелік об’єктів майна, наведений у п. 2.5 інвестиційного договору містить тільки назви об’єктів майна, але ніде в умовах інвестиційного договору не конкретизується, чи це об’єкт нерухомого майна як такий чи цілісний майновий комплекс відповідного підрозділу, з огляду на останнє, із змісту інвестиційного договору не випливає, що разом з об’єктами нерухомості також передається і рухоме майно, яке в них розташоване, як-то верстати, інше обладнання тощо. Таким чином, позивач вважає, що без погодження у п. 2.5. інвестиційного договору переліку об’єктів майна, які передаються боржником інвестору, а також порядку переходу права власності на це майно інвестиційний договір повинен бути визнаний недійсним в цілому, оскільки при визнанні недійсним інвестиційного договору в цій його частині втрачається сама суть інвестиційного договору та його економічний сенс.

Рішенням господарського суду Одеської області від 04.08.2006 р. у справі № 25/96-06-2358 позов ВАТ „Холдингова компанія „Краян” задоволено повністю, а саме: визнано недійсним з моменту укладення інвестиційний договір № 02-С від 17.08.2001 р., укладений між ВАТ „Холдингова компанія „Краян” та ТОВ „Істріан”, з врахуванням актів приймання-передачі до нього від 03.02.2003 р. від 01.04.2003 р. та зобов’язано ТОВ „Істріан” повернути ВАТ „Холдингова компанія „Краян” нерухоме та рухоме майно, отримане згідно інвестиційного договору № 02-С від 17.08.2001 р. та актів приймання-передачі до нього від 03.02.2003 р. від 01.04.2003 р., яке знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Косовська, 2, а ВАТ „Холдингова компанія „Краян” зобов’язано повернути ТОВ „Істріан” оплачені інвестиції згідно інвестиційного договору № 02-С від 17.08.2001 р., в сумі 8 285 000,00 грн.; в задоволенні зустрічного позову ТОВ „Істріан” відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 17.10.2006 р. у справі № 25/96-06-2358 рішення господарського суду Одеської області від 04.08.2006 р. скасовано; у задоволенні позову ВАТ „Холдингова компанія „Краян” до ТОВ „Істріан” про визнання недійсним інвестиційного договору та зобов’язання повернути майно відмовлено; зустрічний позов ТОВ „Істріан” задоволено, а саме: розірвано інвестиційний договір № 02-С від 17.08.2001 р., укладений між ТОВ „Істріан” та ВАТ „Холдингова компанія „Краян”, та визнано право власності ТОВ „Істріан” на майно, передане ВАТ „Холдингова компанія „Краян” до ТОВ „Істріан” за актами приймання-передачі від 03.02.2003 р. та від 01.04.2003 р. на виконання інвестиційного договору. При цьому в постанові суду апеляційної інстанції зазначено про вступ у справу заступника прокурора Малиновського району м. Одеси на стороні позивача з метою захисту інтересів держави у спірних правовідносинах.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.01.2007 р. рішення господарського суду Одеської області від 04.08.2006 р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 17.10.2006 р. у справі № 25/96-06-2358 скасовано з передачею справи на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 09.02.2007 р. справу № 25/96-06-2358 прийнято до провадження судді Гуляк Г.І. та присвоєно справі № 28-25/96-06-2358.

Ухвалою Верховного суду України від 15.03.2007 р. відмовлено у порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 30.01.2007 р. по справі № 25/96-06-2358.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 19.04.2007 р. на підставі розпорядження першого заступника голови господарського суду Одеської області справу № 28-25/96-06-2358 прийнято до провадження судді Рога Н.В. та присвоєно справі № 30-28-25/96-06-2358. Також вказаною ухвалою суду від 19.04.2007 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача за зустрічним позовом, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору –Акціонерне товариство „Стіл Трейдінг”.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 09 липня 2007 р. справу № 30-28-25/96-06-2358 прийнято до провадження судді Демешина О.А. та присвоєно справі № 6-30-28-25/96-06-2358.

Рішенням господарського суду Одеської області від 25.07.2007 р. по справі № 6-30-28-25/96-06-2358 позов ВАТ „Холдингова компанія „Краян” задоволено повністю, а саме: визнано недійсним з моменту укладення інвестиційний договір № 02-С від 17.08.2001 р., укладений між ВАТ „Холдингова компанія „Краян” та ТОВ „Істріан”, з урахуванням актів приймання-передачі до нього від 03.02.2003 р. від 01.04.2003 р. та зобов’язано ТОВ „Істріан” повернути ВАТ „Холдингова компанія „Краян” нерухоме та рухоме майно, отримане згідно інвестиційного договору № 02-С від 17.08.2001 р. та актів приймання-передачі до нього від 03.02.2003 р. від 01.04.2003 р., яке знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Косовська, 2, а ВАТ „Холдингова компанія „Краян” зобов’язано повернути ТОВ „Істріан” оплачені інвестиції згідно інвестиційного договору № 02-С від 17.08.2001 р., в сумі 8 285 000,00 грн.; у задоволенні зустрічного позову ТОВ „Істріан” відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 20.11.2007 р. рішення господарського суду Одеської області від 25.07.2007 р. по справі № 6-30-28-25/96-06-2358 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.01.2008 р. рішення господарського суду Одеської області від 25.07.2007 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.11.2007 р. у справі № 6-30-28-25/96-06-2358 скасовано з передачею справи на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Ухвалою Верховного суду України від 13.03.2008 р. відмовлено у порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 22.01.2008 р. по справі № 6-30-28-25/96-06-2358.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.04.2008 р. справу № 6-30-28-25/96-06-2358 прийнято до провадження судді Петрова В.С., присвоєно справі № 15-6-30-28-25/96-06-2358 та справу призначено до розгляду в засіданні суду.

Під час розгляду справи позивач позовні вимоги підтримав та просив суд відмовити у задоволенні зустрічного позову ТОВ „Істріан”, про що зазначено у письмових поясненнях по справі (а.с. 139-142 т. 5), при цьому позивач також просив суд відновити пропущений строк позовної давності до заявлених вимог про визнання недійсним інвестиційного договору № 02-С від 17.08.2001 р., укладеного між ВАТ „Холдингова компанія „Краян” та ТОВ „Істріан”. Також в засіданні суду 11.06.2008 р. представник позивача надав до суду пояснення до позовної заяви (а.с. 3-9 т. 6), згідно яких позивач просить суд задовольнити первісний позов у повному обсязі та припинити провадження у справі по зустрічному позову ТОВ „Істріан”.

Відповідач позовні вимоги не визнає, посилаючись на пропущення позивачем строку позовної давності на звернення позивача до суду з позовом про визнання недійсним інвестиційного договору № 02-С від 17.08.2001 р., укладеного між ВАТ „Холдингова компанія „Краян” та ТОВ „Істріан”, про що зазначено у додаткових запереченнях по справі (а.с. 148-149 т. 5). Зустрічні позовні вимоги відповідач підтримує у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши матеріали справи, господарський суд встановив наступне.

Ухвалою арбітражного суду Одеської області від 08.06.2001 р. (т. 2, а.с. 118) по справі № 17-2/1017 про банкрутство ВАТ „Холдингова компанія „Краян” був затверджений план санації ВАТ „Холдингова компанія „Краян”, відповідно до п. 4.1.1 якого ТОВ „Істріан" зобов'язалось не пізніше 10.12.2001 р. перевести на спеціальний рахунок плану санації позивача 9000000 грн. і за умови виконання цих зобов'язань ТОВ „Істріан" як інвестор набуває права власності на майнові комплекси, належні позивачу, згідно наведеного в плані переліку. При цьому набуття права власності ТОВ „Істріан" на майно ВАТ „Холдингова компанія „Краян” здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства і за умови проведення експертної оцінки згідно нормативних документів Фонду держмайна України. Підставою набуття інвестором права власності має бути відповідне рішення арбітражного суду.

17.08.2001 р. між ВАТ „Холдінгова компанія "Краян" та ТОВ „Істріан” був укладений інвестиційний договір № 02-С, відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у власність відповідачу погоджені сторонами майнові комплекси, а відповідач зобов'язався перерахувати на спеціальний рахунок санації позивача інвестиції в розмірі 10500000 грн. Пунктом 2.2. вказаного інвестиційного договору встановлений термін виконання інвестиційних зобов'язань інвестором - не пізніше 10.12.2001 р.

Згідно п. 1.2 інвестиційного договору № 02-С від 17.08.2001 р. позивач зобов'язався передати у власність відповідачу майно, що належить позивачу на праві власності та розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Косовська, 2. Термін виконання вказаного зобов'язання інвестиційним договором не визначений. Додатки № 1, 2 до інвестиційного договору, як встановлено судом, сторонами не складались та не підписувались.

24.09.2002 р. ухвалою господарського суду Одеської області по справі № 17-2/1017 була затверджена мирова угода, укладена між ВАТ „Холдінгова компанія "Краян” та її кредиторами, згідно п. 1.2. якої план санації, затверджений ухвалою Арбітражного суду Одеської області від 08.06.2001р. по справі №17-2/1017, та інвестиційний договір №02-С від 17.08.2001 р. є невід'ємною частиною вказаної мирової угоди. Мировою угодою визначено (п.3.1.), що на момент її укладення та затвердження судом ТОВ „Істріан” виконало прийняті за інвестиційним договором зобов'язання та перерахувало позивачу інвестицій на суму 8 225 000 грн., залишок невиконаних інвестиційних зобов'язань ТОВ „Істріан” становить 2 275 000 грн.

Затверджена мирова угода є правовстановлюючим документом, на підставі якого має бути здійснена реєстрація права власності інвесторів, у тому числі ТОВ „Істріан” на об'єкти нерухомості, які повинні бути передані останньому ВАТ „Холдінгова компанія "Краян”, що визначено п. 6.1. цієї угоди.

Між тим, рішенням господарського суду Одеської області від 21.11.2003 р. по справі № 24-32/155-03-6572 вказану мирову угоду від 11.09.2002 р. по справі № 17-2/1017 в частині вимог ЗАТ „Одесводоканал" та Донецького облавтодора розірвано у зв'язку з тим, що ВАТ „ХК „Краян" не були виконані умови мирової угоди більш як на третину вимог кредиторів на суму 2997921,28 грн. Так, у вказаному рішенні суд дійшов висновку, що відповідальність за невиконання умов мирової угоди повинна бути покладена і на ТОВ „Істріан", оскільки воно прийняло на себе зобов'язання ВАТ „Холдінгова компанія „Краян" по задоволенню майнових вимог кредиторів на загальну суму 2125451,19 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно актів приймання-передачі від 03.02.2003 р. та від 01.04.2003 р. позивач передав відповідачу майно, визначене п. 1.2. інвестиційного договору та п. 3.5. мирової угоди. В зазначених актах приймання-передачі вказується, що майно передається ВАТ „Холдінгова компанія „Краян" і приймається ТОВ „Істріан" (інвестором) з метою реалізації умов плану санації, інвестиційного договору та мирової угоди, затвердженої судом 24.09.2002 р. по справі № 17-2/1017; на підставі цих актів відповідач (інвестор) набуває право власності.

Так, ВАТ „Холдінгова компанія „Краян" вважає, що ТОВ „Істріан", яке не виконало у повному обсязі зобов'язання за інвестиційним договором і не перерахувало залишок інвестиційних коштів у сумі 2 215 000 грн. на рахунок позивача, неправомірно продовжує утримувати отримані за актами приймання-передачі об’єкти нерухомого і рухомого майна, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про розірвання інвестиційного договору та повернення майна. Однак в процесі розгляду справи позивач змінив позовні вимоги, вимагаючи визнати укладений з відповідачем інвестиційний договір недійсним у зв'язку з порушенням положень ч. 3 ст. 18 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" при його укладенні.

В свою чергу відповідач стверджує про істотне порушення саме позивачем умов інвестиційного договору, що, на думку відповідача, є підставою для розірвання вказаного договору. При цьому відповідач вважає, що ним цілком правомірно набуто право власності на майно, передане позивачем за вказаним договором.

Разом з тим, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, зобов'язання за інвестиційним договором № 02-С від 17.08.2001 р. позивачем та відповідачем виконані частково.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування заявлених вимог ВАТ „Холдінгова компанія „Краян" про визнання інвестиційного договору недійсним послалось на ст. 48 Цивільного кодексу УРСР 1963 р., ч. 1 ст. 215 та ч. 1 ст. 203 чинного Цивільного кодексу України.

Так, згідно ст. 48 Цивільного кодексу УРСР (в редакції, що діяла на момент укладення сторонами спірного договору) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Частиною 1 ст. 203 чинного Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину, не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 215 того ж Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину вимог, встановлених ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, тобто суперечність змісту правочину Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства.

Однак, на думку суду, доводи позивача щодо невідповідності умов інвестиційного договору положенням ч.ч. 1, 3 ст. 18 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Частина 1 ст. 18 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлює, що протягом трьох місяців з дня винесення ухвали про санацію боржника керуючий санацією зобов'язаний подати комітету кредиторів план санації боржника. Частина 3 ст. 18 вказаного закону передбачає, що інвестор за умови виконання зобов'язань, передбачених планом санації, може набувати прав власності на майно боржника відповідно до законодавства та плану санації.

Як визначено пунктом 4.1.1. плану санації, затвердженого ухвалою Арбітражного суду Одеської області від 08.06.2001 р. по справі № 17-2/1017, ТОВ „Істріан" набуває право власності на майнові комплекси, що підлягають передачі, за умови виконання інвестиційних зобов’язань. Набуття ТОВ „Істріан" права власності на відповідне майно здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства України. Підставою для набуття такого права є відповідне рішення арбітражного суду.

До того ж пунктом 2.5 інвестиційного договору № 02-С від 17.08.2001 р. передбачено зобов'язання позивача передати відповідачу погоджені сторонами майнові комплекси. Пунктом 2.6. договору передбачено, що право власності на відповідне майно переходить до ТОВ „Істріан" в порядку, встановленому чинним законодавством та планом санації. Передача відповідних майнових комплексів здійснюється за актами приймання-передачі (відповідно до п. 2.7 договору).

Враховуючи наведене, суд доходить до висновку про відповідність положень інвестиційного договору вимогам ч. 1, 3 ст. 18 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", плану санації ВАТ „Холдінгова компанія „Краян".

Крім того, суд вважає безпідставними доводи позивача щодо невідповідності інвестиційного договору вимогам чинного законодавства України у зв'язку із відсутністю погодження Фонду державного майна України на передачу у власність ТОВ „Істріан" частини об'єктів, визначених до передачі п. 1.2 інвестиційного договору, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи.

Так, згідно ч. 5 ст. 18 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" керуючий санацією зобов'язаний попередньо погоджувати план санації боржника з органом, уповноваженим управляти державним майном, стосовно підприємства-боржника у майні якого частка державної власності перевищує п'ятдесят відсотків. Стосовно позивача таким уповноваженим органом є Фонд державного майна України.

Пункт 4.1.1 плану санації визначає перелік майна, що підлягає передачі інвестору. Зазначений перелік не містить майнових комплексів складального цеху № 1 та механічного цеху № 1.

Пунктом 1.2 інвестиційного договору визначено, що передачі ТОВ „Істріан” окрім майна, передбаченого п. 4.1.1 плану санації, підлягають також майнові комплекси складального цеху № 1 та механічного цеху № 1.

Між тим, п. 4.1.1 плану санації інвестиційні зобов'язання ТОВ „Істріан” встановлені в розмірі 9000 000 гривень. Згідно п 2.1. договору на ТОВ „Істріан” покладено зобов'язання щодо внесення інвестицій в сумі 10 500 000 грн.

Пунктом 4.1.2. плану санації визначено, що майнові комплекси - механічний цех №1, складальний цех № 1 з інфраструктурою та територією підлягають передачі у власність інвестору АТ "Стіл Трейдинг" як компенсація виконання інвестиційних зобов'язань у розмірі 1 100 000 грн. При цьому Фондом державного майна України погоджено передачу майнових комплексів - складального цеху № 1 та механічного цеху № 1 інвестору.

Таким чином, інвестиційні зобов'язання відповідача п. 2.1 договору порівняно з планом санації ВАТ „Холдінгова компанія „Краян" збільшені на 1 500 000 грн. та п. 1.2. договору розширений перелік об'єктів, що підлягають передачі ТОВ „Істріан”, до нього включені приведені майнові комплекси –механічний цех № 1, складальний цех № 1 з інфраструктурою та територією, що погоджені Фондом державного майна України до передачі інвестору в обмін на інвестиції.

Оскільки ч. 5 ст. 18 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не встановлено, що уповноважений орган, яким у даному випадку є Фонд державного майна України, при погодженні плану санації боржника погоджує передачу майна боржника конкретній особі, що виступає інвестором, суд вважає, що наведені майнові комплекси передані ТОВ „Істріан” за наявності погодження на їх передачу Фонду державного майна України, отже ствердження позивача про невідповідність договору вимогам ч. 5 ст. 18 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" є недоведеними.

Крім того, оскільки відповідачем заявлено про пропущення позивачем строку позовної давності для звернення позивача до суду з позовом про визнання недійсним інвестиційного договору № 02-С від 17.08.2001 р., укладеного між ВАТ „Холдингова компанія „Краян” та ТОВ „Істріан”, а також у зв'язку з тим, що позивачем подано клопотання про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з вказаним позовом, суд зазначає наступне.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003 р. передбачено, що його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Також відповідно до п. 6 Цивільного кодексу України правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно положень ст. 71 Цивільного кодексу УРСР та ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність –це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 83 Цивільного кодексу УРСР та ст. 268 ЦК України встановлено вичерпний перелік вимог, на які позовна давність не поширюється, і до цього переліку не входять вимоги про визнання угод (правочинів) недійсними.

Як визначалось ст. 71 Цивільного кодексу УРСР та передбачено ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Норми ч.ч. 3, 4 ст. 258 Цивільного кодексу України, що визначають перелік видів вимог, до яких застосовується більш тривала позовна давність, не містять вимог про визнання угод недійсними.

Згідно ч. 1 ст. 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, про що в письмовій формі укладається договір.

Враховуючи вищенаведені положення законодавства та те, що позовна давність щодо інвестиційного договору №02-С від 17.08.2001 р. його сторонами - ВАТ „Холдингова компанія „Краян" та ТОВ "Істріан" у передбаченому ч. 1 ст. 259 Цивільного кодексу України порядку не змінювалась, до вимог про визнання вказаного договору недійсним застосовується загальна позовна давність тривалістю в три роки.

Відповідно до ст. 76 Цивільного кодексу УРСР та ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатись про порушення її права.

В якості підстав для визнання недійсним інвестиційного договору № 02-С від 17.08.2001 р. ВАТ „Холдингова компанія „Краян" послалось на невідповідність положень цього договору, зокрема п.п. 1.2, 2.5., 2.6., 2.7, 2.9., положенням ч. 3 ст. 18 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та плану санації ВАТ „Холдингова компанія „Краян", затвердженому ухвалою Арбітражного суду Одеської області від 08.06.2001 р. по справі № 17-2/1017. Так, про невідповідність вказаного інвестиційного договору вимогам Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", плану санації ВАТ „Холдингова компанія „Краян" та відповідно про порушення цим договором його прав та інтересів позивач міг довідатись одночасно з підписанням тексту цього договору. Таким чином, перебіг трирічної позовної давності для визнання інвестиційного договору № 02-С від 17.08.2001 р. недійсним почався саме 17.08.2001 р.

Статтею 78 Цивільного кодексу УРСР був визначений та ст. 263 Цивільного кодексу України встановлений перелік підстав, за наявності яких перебіг позовної давності зупиняється за наявності визначених законом обставин та продовжується з дня припинення цих обставин, з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Однак, докази наявності будь-якої з обставин, визначені законодавством, як підстави зупинення перебігу позовної давності позивачем до суду не надані. Отже, перебіг позовної давності щодо звернення позивача до суду з позовом про визнання недійсним інвестиційного договору № 02-С від 17.08.2001 р. не зупинявся.

Також згідно ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності може перериватись, вчиненням дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, а також пред'явленням позову до одного із кількох боржників. Згідно ст. 79 Цивільного кодексу УРСР перебіг строку позовної давності переривається пред'явленням позову в установленому порядку.

Однак, доводи позивача у поясненнях до позовної заяви (а.с. 3-9 т. 6) про те, що ВАТ „Холдингова компанія „Краян" постійно знаходилося у стадії судових спорів відносно підтвердження або скасування умов мирової угоди та невід’ємних її частин –плану санації та інвестиційних договорів, не можуть бути підставою для переривання перебігу строку позовної давності, оскільки предметом зазначених позивачем судових спорів не був спірний інвестиційний договір.

Отже, виходячи з наведеного, позовна давність для звернення до суду з позовом ВАТ „Холдингова компанія „Краян" щодо визнання недійсним інвестиційного договору № 02-С від 17.08.2001 р. сплила 18.08.2004 р., тоді як до суду з позовом про визнання вказаного договору недійсним позивач звернувся у 2006 році, тобто з пропуском строку позовної давності.

Будь-яких доказів, які б свідчили про поважність причин пропущення строку позовної давності для звернення до суду з позовом щодо визнання недійсним інвестиційного договору № 02-С, позивач не надав. За таких обставин, суд не вбачає підстав для поновлення позивачу пропущеного строку позовної давності.

Відповідно до п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи усе вищенаведене, суд не вбачає підстав для визнання недійсним інвестиційного договору № 02-С від 17.08.2001 р., укладеного між ВАТ „Холдингова компанія „Краян” та ТОВ „Істріан”. Відповідно відсутні підстави і для задоволення вимог позивача про повернення переданого відповідачу за договором майна в порядку двосторонньої реституції, передбаченої ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України.

Щодо зустрічного позову ТОВ „Істріан” про розірвання інвестиційного договору № 02-С від 17.08.2001 р., укладеного між позивачем та відповідачем, та про визнання за ТОВ „Істріан” права власності на майно, передане на виконання інвестиційного договору, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2.6. інвестиційного договору право власності на майнові комплекси, що підлягають передачі, переходить до ТОВ „Істріан” в порядку, встановленому чинним законодавством України та планом санації.

Пунктом 4.1.1 плану санації визначено, що ТОВ „Істріан” набуває права власності за умови виконання інвестиційних зобов'язань. Також згаданим пунктом плану санації встановлено, що право власності на відповідні майнові комплекси набувається ТОВ „Істріан" відповідно до вимог чинного законодавства України.

Згідно ч. 1 ст. 128 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 р., що була чинна на момент складання та затвердження плану санації ВАТ „Холдингова компанія „Краян", укладення інвестиційного договору, мирової угоди, затвердження її судом та передачі майна, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Між тим „інше” інвестиційним договором не передбачено, оскільки п. 2.6 договору відсилає до плану санації, а в п. 4.1.1 плану санації йдеться тільки про порядок переходу права власності та не встановлюється момент виникнення у набувача майна права власності.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідно до п. 4.1.1. плану санації право власності інвестора на визначені майнові комплекси може виникати і з моменту передачі майна згідно вимог ч. 1 ст. 128 Цивільного кодексу УРСР.

Пунктом 1.2. мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Одеської області по справі № 17-2/1017 від 24.09.2002 р., передбачено, що план санації ВАТ „Холдингова компанія „Краян", затверджений ухвалою Арбітражного суду Одеської області від 08.06.2001 р. по справі №17-2/1017, та інвестиційний договір № 02-С від 17.08.2001 р. є невід'ємними частинами вказаної мирової угоди. Як вже зазначалось, згідно п. 6.1. мирової угоди ця угода є правовстановлюючим документом, на підставі якого здійснюється реєстрація права власності ТОВ „Істріан” на передані об'єкти нерухомості.

Частина майнових комплексів, належна до передачі ТОВ „Істріан” згідно п. 1.2. інвестиційного договору та п. 3.5. мирової угоди, була передана ТОВ „Істріан" 03.02.2003 р. та 01.04.2003 р., про що сторонами складені відповідні акти, на підставі яких ТОВ „Істріан" набуває право власності відповідно до їх змісту.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем було набуто право власності на нерухоме та рухоме майно, передане за актами приймання-передачі від 03.02.2003 р. та 01.04.2003 р., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Косовська, 2.

Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його оспорювання. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи обґрунтування та вимоги первісного позову, заявленого до ТОВ „Істріан", що свідчить про невизнання позивачем права власності відповідача на передане за актами приймання-передачі від 03.02.2003 р. та 01.04.2003 р. майно, суд вважає цілком обґрунтованими зустрічні позовні вимоги щодо визнання права власності на передане майно за ТОВ „Істріан".

Зустрічні вимоги ТОВ „Істріан" про розірвання інвестиційного договору є також обґрунтованими з огляду на наступне.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачем були частково виконані зобов'язання з передачі відповідного майна. Так, згідно актів приймання-передачі, складених сторонами 03.02.2003р. та 01.04.2003 р., на користь відповідача не була здійснена передача інструментального цеху, експортної дільниці, пожежного депо, мереж. З вказаних актів приймання-передачі вбачається, що до загальної вартості переданого за ними майна включено майно, яке не було власністю позивача, а саме: земельні ділянки під будівлями, спорудами, автодорогами, залізничними коліями та озеленіння. Відповідно до п.п. 1.2., 1.3. договору майно, що підлягає передачі ТОВ „Істріан”, належить ВАТ „Холдингова компанія „Краян" на праві власності.

З умов п. 3.7. мирової угоди випливає, що земельна ділянка, на якій розташовано майно, що підлягало передачі ТОВ „Істріан” у власність в обмін на інвестиції, знаходилась лише в користуванні позивача та не була його власністю на момент передачі майна. Докази, які б свідчили про зворотне, в матеріалах справи відсутні. Озеленіння, вартість якого також включена до загальної вартості переданого ТОВ „Істріан” майна, не було власністю ВАТ „Холдингова компанія „Краян" та взагалі його передача договором не обумовлена. Отже, вартість майна, переданого ТОВ „Істріан” у власність на виконання інвестиційного договору, є меншою ніж визначено актами приймання-передачі від 03.02.2003 р. та 01.04.2003 р.

Крім того, в матеріалах справи знаходяться два примірники акту приймання-передачі від 03.02.2003 р. та два примірники акту приймання-передачі від 01.04.2003 р. Ці акти приймання-передачі підписані уповноваженими представниками ВАТ „Холдингова компанія „Краян" та ТОВ „Істріан”. Примірники актів датовані одним днем, відрізняються між собою за складом майна, що передавалось, за вартістю окремих майнових комплексів, що передавались, та загальною вартістю переданого майна. Відповідно до наявного в матеріалах справи аудиторського висновку № 28БСП від 09.09.2005 р. загальна вартість переданого ТОВ „Істріан” на виконання договору майна за відповідними актами від 03.02.2003 р. та 01.04.2003 р. становить 7 709 537 грн., що суттєво менше внесених відповідачем інвестицій.

Між тим згідно п. 2.2. договору ТОВ „Істріан” зобов'язалось повністю виконати відповідні інвестиційні зобов’язання не пізніш 10.12.2001 р.

Пунктом 3.1. мирової угоди визнано, що на момент її укладення та затвердження судом ТОВ „Істріан” свої інвестиційні зобов'язання виконало частково, а саме: ТОВ „Істріан” перерахувало на користь ВАТ „Холдингова компанія „Краян" грошові кошти в сумі 8225000 грн. Так, на момент виникнення судового спору інвестиційні зобов'язання виконані ТОВ „Істріан" на суму 8285000 грн. Решта часина інвестиційних зобов'язань ТОВ „Істріан” не виконана. Зазначені обставини сторонами по справі не оспорюються.

Згідно п. 4 Прикінцевих положень Господарського кодексу України господарський кодекс України застосовується до господарських відносин, які виникли після набрання чинності його положеннями відповідно до цього розділу. До господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов'язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 Господарського кодексу України господарське зобов'язання може бути розірвано сторонами відповідно до правил ст. 188 Господарського кодексу України, яка передбачає, що заінтересована у розірванні договору сторона може звернутись до суду з такою вимогою у випадку недосягнення сторонами договору згоди щодо його розірвання або неотримання протягом 20-ти денного терміну відповіді іншої сторони на пропозицію про розірвання договору.

Так, первісними позовними вимогами ВАТ „Холдингова компанія „Краян" були саме вимоги про розірвання інвестиційного договору, однак сторони не досягли згоди з цього питання.

Статтею 202 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється у разі його розірвання та до розірвання господарського зобов’язання застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей Господарського кодексу України України.

Згідно ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є порушення стороною умов договору, коли внаслідок такого порушення друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Так, ТОВ „Істріан" при укладенні інвестиційного договору та виконуючи його умови, а саме: перераховуючи ВАТ „Холдингова компанія „Краян" інвестиції на суму 8285000 грн., розраховувало на отримання майна рівноцінної вартості. Однак, у зв'язку з неналежним виконанням ВАТ „Холдингова компанія „Краян" зобов’язання, передбаченого п. 1.2 інвестиційного договору № 02-С від 17.08.2001 р., ТОВ „Істріан" значною мірою було позбавлено на те, що розраховувало при укладенні договору. Отже, таке порушення вказаного інвестиційного договору з боку ВАТ „Холдингова компанія „Краян" є істотним та відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України є підставою для розірвання оспорюваного інвестиційного договору на майбутнє.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що первісний позов ВАТ „Холдингова компанія „Краян" є необґрунтованим та задоволенню не підлягає, а зустрічні позовні вимоги ТОВ „Істріан" відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, у зв’язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, понесені ТОВ „Істріан", підлягають стягненню з ВАТ „Холдингова компанія „Краян".

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44-49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Відкритого акціонерного товариства „Холдингова компанія „Краян” до Товариства з обмеженою відповідальністю „Істріан” про визнання недійсним з моменту укладення інвестиційного договору та зобов’язання повернути нерухоме майно відмовити.

2. Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Істріан” до Відкритого акціонерного товариства „Холдингова компанія „Краян”, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - Акціонерне товариство „Стіл Трейдінг”, про розірвання інвестиційного договору та визнання права власності на майно, передане на виконання інвестиційного договору, задовольнити.

3. Розірвати інвестиційний договір № 02-С від 17.08.2001 р., укладений між Відкритим акціонерним товариством „Холдингова компанія „Краян” та Товариством з обмеженою відповідальністю „Істріан”.

4. ВИЗНАТИ за Товариством з обмеженою відповідальністю „Істріан” (65000, м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 32; ) право власності на майно, передане Відкритим акціонерним товариством „Холдингова компанія „Краян” (65017, м. Одеса, вул. Косовська, 2; ) Товариству з обмеженою відповідальністю „Істріан” за актами приймання-передачі від 03.02.2003 р. та від 01.04.2003 р. на виконання інвестиційного договору № 02-С від 17.08.2001 р.

5. Cтягнути з Відкритого акціонерного товариства „Холдингова компанія „Краян” (65017, м. Одеса, вул. Косовська, 2; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Істріан” (65000, м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 32; ) витрати по сплаті державного мита у розмірі 85/вісімдесят п’ять/грн. 00 коп.; витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118/сто вісімнадцять/грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення підписано 13.06.2008 р.

Суддя Петров В.С.