ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2008 р.

№
25/19пд

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

Т.Б.
Дроботової - головуючого Н.О. Волковицької
Л.І. Рогач

за
участю представників:

позивача

не
з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належним чином)

відповідача третя особа

ОСОБА_5
не з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належним чином)

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства
з обмеженою відповідальністю "Алеся"

на
постанову

Донецького
апеляційного господарського суду від 31.10.2007 року

у
справі

№
25/19пд господарського суду Донецької області

за
позовом

Товариства
з обмеженою відповідальністю "Агентство з питань економічної та
політичної безпеки"

до   третя особа

Товариства
з обмеженою відповідальністю "Алеся"  Приватний нотаріус ОСОБА_1

про

визнання
недійсним договору купівлі-продажу № 5880 від 18.12.2006р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агентство з питань економічної та політичної
безпеки" звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Алеся" про визнання недійсним договору
купівлі-продажу нерухомого  майна
(магазина "Алеся", розташованого за адресою м. Харцизьк, вул.
Шалімова, Центральний ринок") від 18.12.2006р., як укладеного внаслідок
помилки, посилаючись при цьому в якості правового обґрунтування  на статтю 230 Цивільного кодексу України;
також позивач просив визнати недійсним та скасувати протокол № 5 зборів
учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Алеся" від 12.12.2006р.
(в подальшому в цій частині позовні вимоги було зменшено).

Позовні
вимоги вмотивовано введенням позивача в оману щодо повноважень особи, яка
підписала спірний договір купівлі-продажу, та щодо наявності обмежень на
відчуження придбаного позивачем майна.

Рішенням
господарського суду Донецької області від 19.04.2007р. (судді: Мезєнцев Є.І.
-головуючий, Бойко І.А., Плотніцький Б.Д.) у позові відмовлено повністю; судове
рішення вмотивовано недоведеністю позивачем відповідно до вимог статті 33
Господарського процесуального кодексу України
умислу відповідача в особі його посадових осіб на введення позивача в
оману щодо істотних умов договору, встановленими обставинами справи щодо
укладення договору особою (ОСОБА_2), чиї повноваження випливають з протоколу
загальних зборів учасників відповідача від 15.12.2006р., що не визнаний
недійсним у судовому порядку, відсутності доказів у підтвердження поновлення на
посаді директора відповідача ОСОБА_5, а також щодо відсутності заборони на
відчуження приміщення магазину у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна станом на час укладення договору.

Постановою
Донецького апеляційного господарського суду від 21.05.2007 року (судді:
Кулебякін О.С. -головуючий, Волков Р.В., Запорощенко М.Д.) рішення місцевого
господарського суду залишено без змін з мотивів відсутності передбачених
законодавством підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним за
статтею 230 Цивільного кодексу України.

26.07.2007
року Товариство з обмеженою відповідальністю "Алеся" звернувся до
господарського суду Харківської області зі заявою (підписаною в якості
директора ОСОБА_5) про перегляд за нововиявленими обставинами рішення
господарського суду, посилаючись, як на нововиявлену обставину, на факти,
встановлені рішенням Харцизького міського суду від 16.03.2007р. у справі за
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ТОВ "Алеся", ОСОБА_5 про
витребування установчих та фінансових документів, печатки, штампу, основних та
оборотних засобів ТОВ "Алеся".

Заявник
вважає, що після набуття  рішенням від
16.03.2007р. чинності за наслідками апеляційного перегляду (залишено без змін
постановою апеляційної інстанції від 25.05.2007р.), встановлені у мотивувальній
частині цього рішення факти (що ОСОБА_5 була та є учасником та директором ТОВ
"Алеся") є обов'язковими для господарського суду щодо фактів, які
встановлені судом та мають значення для вирішення спору; про ці факти заявнику
не було і не могло бути відомо на час первісного розгляду справи.

Ухвалою
господарського суду Харківської області від 21.08.2007р. (судді: Мезєнцев Є.І.
-головуючий, Плотніцький Б.Д., Морщагіна Н.С.) у задоволенні заяви про перегляд
рішення господарського суду Харківської області від 19.04.2007р. у справі №
25/19пд було відмовлено; суд дійшов висновку про те, що зазначення у
мотивувальній частині рішення Харцизького міського суду від 16.03.2007р.
оціночних суджень про те, що ОСОБА_5 була та є учасником та директором ТОВ
"Алеся", не є нововиявленою обставиною, а оціночні судження не є
фактичними даними; рішення від 16.03.2007р. не спростовує висновків, викладених
у рішенні господарського суду від 19.04.2007р. про відсутність у ОСОБА_5
статусу директора фірми; особа, що звернулася з заявою про перегляд рішення за
нововиявленими обставинами, не має повноважень на таке звернення.

Постановою
Донецького апеляційного господарського суду від 31.10. 2007р. (судді:
Мирошниченко С.В. -головуючий, М'ясищев А.М., Шевкова Т.А.) ухвалу
господарського суду Донецької області від 21.08.2007р. по справі № 25/19пд та
рішення господарського суду Донецької області від 19.04.2007р. по справі №
25/19пд скасовано; позов задоволено.

Скасовуючи
ухвалу місцевого суду від 21.08.2007р, апеляційна інстанція вказала на хибність
його висновків про відсутність нововиявлених обставин у даній справі та визнала
такою нововиявленою обставиною встановлений рішенням Харцизького міського суду
від 16.03.2007р. факт, що громадянка ОСОБА_5 була та є директором ТОВ
"Алеся"; відтак рішення місцевого господарського суду від
19.04.2007р. підлягає скасуванню, як таке, що ґрунтується на обставинах,
спростованих нововиявленою обставиною.

Задовольняючи
позовні вимоги, апеляційний господарський суд послався на встановлені обставини
справи щодо підписання договору неуповноваженою особою, а також за наявності
судової заборони на відчуження спірного майна, та визнав договір купівлі-продажу
недійсним відповідно до вимог статей 203, 215 Цивільного кодексу України.

Не
погоджуючись з постановою, до Вищого господарського суду України звернулося
товариство з обмеженою відповідальністю "Алеся" в особі директора
ОСОБА_2 з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Донецького
апеляційного господарського суду від 31.10.2007р. та відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_5

Скаргу
мотивовано доводами про порушення апеляційним господарським судом норм
матеріального та процесуального права, оскільки постанову прийнято за
відсутності сторони, не повідомленої належним чином про час та місце судового
засідання, судове рішення переглянуто за заявою особи, що не уповноважена
представляти товариство, обставини, якими обґрунтовано постанову апеляційного
суду, не існували на момент укладення договору та прийняття первісного рішення
у справі.

Відповідач
в особі ОСОБА_5 заперечував проти задоволення касаційної скарги, вказуючи на
законність та обґрунтованість постанови апеляційної інстанції, зловживання
своїми правами осіб, що підпиали касаційну скаргу від товариства з обмеженою
відповідальністю "Алеся".

Заслухавши доповідь судді -доповідача,
пояснення представника відповідача, присутнього у судовому засіданні,
перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Касаційну скаргу від Товариства з
обмеженою відповідальністю "Алеся" подано 28.02.2008р. та підписано
ОСОБА_2, в підтвердження повноважень якої подано витяг з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; перевіряючи повноваження
особи, що підписала касаційну скаргу, суд враховує, що на час її подання
постановою Донецького апеляційного господарського суду від 24.12.07р. по справі
№ 31/192 пн у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про визнання недійсними рішень
загальних зборів учасників ТОВ "Алеся", викладених в протоколі
загальних зборів від 15.12.2006 року щодо подовження повноважень ОСОБА_2 в
якості директора товариства було відмовлено; заява про відмову від касаційної
скарги ОСОБА_5, як уповноваженим представником ТОВ "Алеся", не
подавалась.

Переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин
справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або
постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Підставами для скасування або зміни рішення
місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного
господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального
чи процесуального права.

Відповідно
до статті 112 Господарського процесуального кодексу України господарський суд
може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за
нововиявленими обставинами, що мають істотне значення для справи і не могли
бути відомі заявникові.

Перегляд
судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою
судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин.

На
підставі статті 112 Господарського процесуального кодексу України судове
рішення може бути переглянуто за умов істотності нововиявлених обставин для
вирішення спору та виявлення їх після прийняття судового рішення зі справи.

За
своєю юридичною суттю нововиявлені обставини є фактичними даними, що в
установленому порядку спростовують факти, які було в покладено в основу
судового рішення.

Відтак,
визначаючи істотність нововиявленої обставини для вирішення спору, суду
належить виходити з предмету та підстав поданого первісного позову, та
обставин, які підлягали встановленню для прийняття законного та обґрунтованого
рішення у справі.

Як
вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, позивач звертався з
позовом про визнання недійсним договору купівлі-позову на підставі статті 230
Цивільного кодексу України, тобто, як правочину, вчиненого внаслідок обману.

Статтею 230 Цивільного кодексу України
передбачено, що правочин визнається судом недійсним, якщо одна із сторін
правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне
значення (щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей
і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за
цільовим призначенням).

Обман
має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити
вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Суб'єктивною
ознакою дій сторони, що ввела іншу сторону в оману, є умисел на введення в
оману, що також підлягає доведенню стороною та встановленню судом.

Первісні
судові рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ґрунтуються на недоведеності
позивачем обставин справи щодо умислу відповідача в особі його посадових осіб
на введення позивача в оману щодо істотних умов договору.

Відтак,
переглядаючи даний спір за нововиявленими обставинами, апеляційному суду
належало з'ясувати та вказати у постанові, яким чином наведені заявником
обставини стосуються передбачених Цивільним кодексом України підстав визнання
договору недійсним за статтею 230 Цивільного кодексу України, впливають на
висновок попередніх судових рішень про недоведеність умислу відповідача.

Натомість,
переглядаючи судові рішення, апеляційна інстанція встановила наявність обставин
недійсності договору за приписами статей 203, 215 Цивільного кодексу України,
не звернувши уваги, що передбачені ними підстави недійсності договору не
наводилися позивачем у позовній заяві та не були предметом судового дослідження
при первісному розгляді справи. Фактичні обставини справи щодо повноважень
особи, що підписала договір, а також щодо укладення договору під час дії
заборони на відчуження майна розглядались судами не як самостійні підстави
визнання договору недійсним (з підстав суперечності приписам законодавства чи
за відсутності належної дієздатності), а як обставини, які мають істотне
значення (щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей
і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за
цільовим призначенням), та щодо яких позивача було введено в оману; при
цьому позивач не посилався на неповний розгляд його позовних вимог.

Таким
чином, переглядаючи в апеляційному порядку ухвалу господарського суду Донецької
області від 21.08.2007р., апеляційний господарський суд встановив обставини
справи та прийняв рішення щодо позовних вимог з підстав, які позивачем не
заявлялись, чим вийшов за межі наданих йому повноважень.

При
цьому апеляційним господарським судом не було з'ясовано, чи є визначена ним у
якості нововиявленої обставина такою, що впливає на законність та
обґрунтованість прийнятих у даній справі рішень, виходячи зі належно
встановлених підстав позову.

Відповідно
до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 1 постанови
від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Оскаржена
постанова апеляційного господарського суду цим вимогам не відповідає із
зазначених вище підстав.

На
підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117,
пунктом 3 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України,
Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства
"Алеся" задовольнити частково.

Постанову
Донецького апеляційного господарського суду від 31.10.2007р. у справі № 25/19пд
господарського суду Донецької області скасувати.

Справу
направити на новий розгляд до Донецького апеляційного господарського суду.

Головуючий
Т. Дроботова

Судді:
Н. Волковицька

Л.
Рогач