ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2008 р.

№ 2/179пд

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючий суддя

Муравйов О.В.

судді

Полянський А.Г.

Фролова Г.М.

розглянувши у

відкритому

судовому

засіданні

касаційну

скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «Арм-Сервіс»

на постанову

від 28.11.2007р. Донецького апеляційного господарського

суду

у справі

№ 2/179 пд Господарського суду Донецької області

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Кнауф Гіпс

Донбас»

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Арм-Сервіс»

про

визнання недійсним договору

За участю представників сторін:

позивача – Малай М.О. –дов. від 20.02.2008 року,

відповідача - Цимбалюк О.В.- дов. від 16.03.2007 року

У судовому засіданні 26.02.2008р. оголошувалась перерва відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Донецької області від 15.08.2007 року у справі № 2/179пд (суддя Мартюхіна Н.О.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Кнауф Гіпс Донбас” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Арм-сервіс” про визнання недійсним договору № 10-0701 від 10.07.2001 р., з усіма додатками (угодами, протоколами тощо) з моменту їх вчинення - задоволено частково.

Визнано недійсним договір № 10-0701 від 10.07.2001 р., додаткову угоду від 10.07.01р., протоколи узгодження ціни № 1 від 10.07.01р., № 2 від 11.07.01р., № 3 від 01.08.01р., № 5 від 01.11.01р., № 6 від 01.02.02р., № 7 від 01.03.02р., № 8 від 01.05.02р., укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю “Кнауф Гіпс Донбас” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Арм-сервіс” в частині надання послуг з перевезення вантажів.

В іншій частині позовних вимог –відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Арм-сервіс” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Кнауф Гіпс Донбас” витрати по сплаті державного мита в сумі 42,50 грн. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу в сумі 69 грн.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 28.11.2007р. (судді: Запорощенко М.Д., Волков Р.В., Старовойова Г.Я.), вказане рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

Відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Донецького апеляційного господарського суду від 28.11.2007 року і рішення Господарського суду Донецької області від 15.08.2007 року у справі № 2/179пд скасувати в частині визнання з моменту укладення недійсним договору № 10-0701 від 10.07.2001 р., додаткової угоди від 10.07.01р., протоколів узгодження ціни № 1 від 10.07.01р., № 2 від 11.07.01р., № 3 від 01.08.01р., № 5 від 01.11.01р., № 6 від 01.02.02р., № 7 від 01.03.02р., № 8 від 01.05.02р., укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю “Кнауф Гіпс Донбас” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Арм-сервіс” в частині надання послуг з перевезення вантажів і прийняти нове рішення, мотивуючи касаційну скаргу тим, що судові рішення прийняті судами при неповному з’ясуванні та неповному встановлені обставин, що мають значення для справи; із встановленням висновків, які не відповідають обставинам справи; з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Позивач у відзиві на касаційну скаргу проти доводів касаційної скарги заперечує та просить судові рішення у справі № 2/179пд залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступних підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Кнауф Гіпс Донбас” звернулось з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю “Арм-сервіс” про визнання недійсним договору № 10-0701 від 10.07.2001 р. з усіма додатками (угодами, протоколами тощо) з моменту їх вчинення на підставі ст.ст. 49, 59, 60 ЦК УРСР (в редакції від 18.07.63р.).

Позов обґрунтовано тим, що спірний договір, предметом якого є виконання вскришних робіт та робіт, пов’язаних із добуванням та перевезенням гіпсового каменю, а також, усі додаткові угоди до нього, укладені та виконані з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, у зв’язку із здійсненням відповідачем перевезень транспортом загального користування поза межами одного виробничого об’єкту без відповідної ліцензії у порушення норм пункту 33 ст. 9 Закону України “Про ліцензування певних видів господарської діяльності”, ст. 2 Закону України “Про автомобільний транспорт”.

Заявою від 11.06.07р. № 18107 позивач змінив правові підстави позовних вимог, а саме, просить визнати недійсним спірний договір та додаткові угоди до нього на підставі ст. 48 Цивільного кодексу України (у редакції 1963 р.), як такі, що суперечать вимогам закону.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 10.07.2001р., між відповідачем та ЗАТ «Деконський гіпс»був укладений договір №10-07/01 (надалі Договір), за умовами якого замовник (ЗАТ «Деконський гіпс») доручає, а підрядник (відповідач) приймає на себе зобов’язання виконати вскришні роботи, пов’язані з здобуттям та транспортуванням гіпсового каменю відповідно доданої проектно-кошторисної документації на умовах, які обговорені цим договором, а заказник (ЗАТ «Деконський гіпс») зобов’язується прийняти цю роботу та провести її оплату (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.1.2. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Кнауф Гіпс Донбас»воно створено шляхом реорганізації (перетворення) та є правонаступником всіх прав та обов’язків ЗАТ «Деконський гіпс», зареєстрованого виконавчим комітетом Артемівської міської ради Донецької області 03.07.01р. та внесеного до реєстру за №1213.

Згідно із додатковою угодою від 10.07.01р., до договору №10-07/01 від 10.07.01р., п.1.1. договору викладений у наступній редакції: замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобов’язання по наданню послуг, провести вскришні роботи, роботи, пов’язані з здобуттям гіпсового каменю, транспортуванням вантажу на умовах, зазначених цим договором, а заказник зобов’язується прийняти цю роботу (послуги) та провести її оплату.

Сторони за Договором шляхом підписання додаткових угод до договору №10-07/01 від 10.07.01р. домовились про те, що цей договір є договором про надання послуг.

Вищевказані факти встановлені рішенням Господарського суду Донецької області від 10.08.06р., по справі № 32/78пд, про визнання недійсним договору № 10-07/01 від 10.07.01р., які згідно ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, не підлягають доведенню знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Зазначеним рішенням суду, залишеним в силі касаційною інстанцією, встановлено, що спірний договір є укладеним ( а.с. 58-62 т.1).

З урахуванням змін за додатковою угодою бн від 10.07.01р., до спірного договору, пунктом 2.3 договору передбачено, що в разі зміни ціни на паливно-мастильні матеріали, сторони зобов’язані на протязі трьох днів узгодити нову “Попередню калькуляцію” або “Протокол узгодження ціни”, у протилежному випадку Виконавець (підрядник) має право припинити виконання робіт.

Пунктом 3.1 спірного договору визначено, що виконання вскришних робіт здійснюється підрядником.

Пунктом 3.5 спірного договору визначено, що акт виконаних робіт (послуг) складається на підставі узгоджених сторонами Попередньої калькуляції, протоколу узгодження ціни, доручень замовника, та підписується сторонами на протязі 5 робочих днів з моменту закінчення календарного місяця та є підставою для розрахунків.

На виконання умов спірного договору відповідачем виконувались роботи та надавались послуги з перевезення гіпсового каменя, перевезення ґрунтів, навантаження гіпсового каменя, роботи, пов’язані із вскритієм ґрунту, що підтверджується складеними та підписаними сторонами актами приймання-здавання робіт (надання послуг), а саме, № 183/у від 11.07.01р., № 195/у від 31.07.01р., № 223 від 31.08.01р., № 249/у від 29.09.01р., № 279/у від 31.10.01р., № 292/у від 30.11.01р., № 315 від 31.12.01р., № 3/у від 01.01.02р., № 12 від 28.02.02р., № 23 від 30.03.02р., № 40 від 30.04.02р., № 52 від 31.05.02р., № 73/у від 30.06.02р., № 90/у від 31.07.02р., № 116/у від 30.08.02р. № 247у від 29.09.01р., № 293/у від 30.11.01р., № 13 від 28.02.02р. Зазначені акти підтверджують виконання вказаних робіт та послуг за спірним договором.

Відповідачем також були виписані податкові накладні, номери, дати та об’єми та найменування виконаних робіт, їх ціна та загальні суми виконаних робіт відповідають даним за вищевказаними актами приймання-здавання робіт (надання послуг).

Крім того, відповідно до додаткових угод до спірного договору № 1 від 31.08.01р., № 2 від 31.10.01р., № 3 від 10.12.01р, № 4 від 10.12.01р., № 5 від 31.01.02р., № 6 від 01.02.02р., № 8 від 31.05.02р. № 9 від 31.05.02р., № 10 від 30.06.02р., № 12 від 31.07.02р., № 14 від 30.08.02р., вартість робіт та послуг відповідача була зарахована в рахунок погашення заборгованості за поставлену позивачем продукцію.

Попередні судові інстанції дійшли висновку, що спірні відносини необхідно розглянути за правилами вимог, Цивільного кодексу України, що діяв до 01.01.04р. Також, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, що набув чинності з 01.01.2004 р., а саме пунктів 4, 9 дійсність договору, який оспорюється, має вирішуватись відповідно до вимог Цивільного кодексу в редакції 1963 року та вимог законодавства чинного на час укладання та виконання спірного договору.

Задовольняючи частково позовні вимоги суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що у відповідача на час укладання та здійснення спірного договору була відсутня ліцензія на здійснення внутрішніх перевезень вантажів, що є порушенням вимог ст. 9 Закону України “Про ліцензування певних видів господарської діяльності”, ст. 2 Закону України “Про автомобільний транспорт” та відповідно є підставою для визнання такої угоди недійсною на підставі ст. 48 ЦК України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Господарського суду Донецької області від 10.08.2006 року у справі № 32/78пд за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кнауф Гіпс Донбас" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арм-сервіс" про визнання недійсним договору № 10-07/01 від 10.07.2001 року, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 01.02.2007 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За таких обставин, судові рішення у справі № 32/78 пд щодо визнання договору недійсним договору № 10-07/01 від 10.07.2001 року є обов’язковим до виконання на всій території України.

Відповідно до частини 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Тому, колегія суддів вважає, що суду слід ретельніше дослідити факти, встановленні рішенням Господарського суду Донецької області від 10.08.2006 року у справі № 32/78пд, що набрало законної сили, та їх значення для вирішення даного спору.

Зазначене неповне встановлення обставин справи є суттєвим порушенням статті 43 ГПК України та виключає можливість висновку касаційної інстанції щодо правильності застосування судом норм процесуального права при вишенні спору. У зв’язку з цим постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд. Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід взяти до уваги наведене в цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об’єктивного встановлення обставин справи, прав і обов’язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Відповідно до ст.ст.85, 1115 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні за згодою присутніх представників сторін оголошена вступна та резолютивна частини постанови.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 1115, 1117, п.3 ч.1 ст.1119, ч. 1 ст. 11110, ст. 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Арм-Сервіс»задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 28.11.2007 року та рішення Господарського суду Донецької області від 15.08.2007 року у справі № 2/179пд скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду Донецької області.

Головуючий суддя            Муравйов О.В.

Судді Полянський А.Г.

Фролова Г.М.