ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2008 р.

№
2-13/14915-2007

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів:

І.
Воліка, Н. Дунаєвської, М. Михайлюка,

розглянув
у відкритому  судовому засіданні

касаційну
скаргу

Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_1

на
постанову

від
21.01.2008

Севастопольського
апеляційного господарського суду

у
справі

№
2-13/14915-2007

за
позовом

Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_1

до

1)          Фонду комунального майна
Сімферопольської міської ради, 2)
Сімферопольської міської ради

третя
особа

Комунальне
підприємство житлово-експлуатаційне об'єднання Центрального району м.
Сімферополя

про

зобов'язання
укласти договір купівлі-продажу

В
судове засідання з'явились представники сторін:

позивача

ОСОБА_2
(дов. від 05.02.2007 б/н),

відповідача-1

не
з'явились;

відповідача-2не з'явились;

третьої
особи

не
з'явились;

ВСТАНОВИВ:

У
жовтні 2007 року суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа
ОСОБА_1 звернулася до господарського суду з позовом про визнання незаконною
відмови Фонду комунального майна Сімферопольської міської ради у приватизації
підвальних приміщень, загальною площею 164 кв.м., по вул. Г. Аджимушкая, 6/13,
у м. Сімферополі шляхом викупу суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою ОСОБА_1 та спонукання Фонду комунального майна Сімферопольської
міської ради укласти договір купівлі-продажу нежитлових підвальних приміщень,
загальною площею 164 кв.м., по вул. Г Аджимушкая, 6/13 у м. Сімферополі шляхом
викупу їх у продовж одного місяця зі дня вступу рішення в законну силу.

Позовні
вимоги позивача обґрунтовані тим, що між позивачем та                ЖЕО Центрального району м.
Севастополя укладено договір оренди підвальних приміщень, загальною площею 164
кв.м., по вул. Г. Аджимушкая, 6/13, в м. Сімферополь, з метою використання
приміщень під склад.

Доповідач:
Волік І.М.

Договір
оренди №745 від 21.01.2002 було укладено на підставі розпорядження голови
Центральної райради м. Сімферополя від 15.01.2002 №14/02.1-6 і термін дії
орендних відносин постійно пролонгувався, зокрема шляхом підписання договору
оренди 21.01.2003 № 745. угоди №1 про зміну договору оренди нежилого приміщення
від 21.01.2003 № 745, договору оренди нежилого приміщення 21.01.2004 № 745 і
угоди № 2 про зміну договору оренди нежилого приміщення від 21.01.2004 № 745,
та останньою - додатковою угодою до Договору оренди № 745 від 21.01.2004,
укладеною 21.12.2005 між суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною
особою
ОСОБА_1 і ЖЕО Центрального району м. Сімферополь, якою договір оренди
викладений в новій редакції і термін дії визначений до 21.11.2006.

На
думку позивача, на момент звернення до суду між сторонами існують орендні
відносини, оскільки орендодавець направляє рахунки на оплату за оренду
орендареві, а останній приймає дані платежі і не повертає їх, орендар здійснює
оплату за оренду згідно отриманим рахункам належним чином і в строк, орендоване
приміщення не передане по акту орендодавцю і фактично знаходиться в користуванні
орендаря, а орендодавець не пред'являє вимогу по поверненню майна.

Виходячи
з цього та на підставі ст. 51 розділу ІХ Закону України "Про державну
програму приватизації" та Закону України "Про оренду державного та
комунального майна" позивач звернулась з заявою до Фонду комунального
майна Сімферопольської міської ради про включення підвальних приміщень
загальною площею 164 кв.м., по вул. Героїв Аджимушкая, 6/13 у м. Сімферополі в
перелік об'єктів, які підлягають приватизації в 2006 році, оскільки у разі
ухвалення рішень про приватизацію орендованого державного майна (будівлі,
споруди, приміщення) орендар отримує право на викуп цього майна, якщо орендарем
з відома орендодавця здійснено за рахунок власних засобів поліпшення
орендованого майна, яке не можна відокремити від відповідного об'єкту без
спричинення йому шкоди, вартістю не менше чим 25% залишковій вартості майна
(будівлі, споруди, приміщення). При цьому, позивач посилається, що ним було
здійснено поліпшення орендованого майна більш ніж на 30% від оцінної вартості
об'єкту оренди здійсненою в 2002 році, яка передувала укладенню договору
оренди.

Однак,
відповідачем в порушення пункту 6.2. договору оренди № 745 у редакції 2002
року, 2003 року і 2004 року, яким передбачено, що договір оренди припиняється у
разі приватизації об'єкту оренди орендарем (за участю орендаря), та ст.7 Закону
України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)", ст. 51 Закону України "Про державну програму
приватизації" безпідставно відмовлено у приватизації.

Рішенням
господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.11.2007 у справі №
2-13/14915-207 (суддя Жукова А.І.) позов задоволено; визнано незаконною відмову
Фонду комунального майна Сімферопольської міської ради у приватизації
підвальних приміщень загальною площею 164 кв.м. по вул. Г. Аджимушкая, 6/13 у
м. Сімферополі шляхом викупу суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_1; зобов'язано Фонд комунального майна Сімферопольської міської
ради укласти з суб'єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_1
договір купівлі-продажу нежитлових підвальних приміщень, загальною площею              164 кв.м., по вул. Г. Аджимушкая,
6/13 у м. Сімферополі шляхом викупу впродовж одного місяця зі дня вступу
рішення в законну силу; стягнуто з Фонду комунального майна Сімферопольської
міської ради  на користь суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 85.00 грн. державного мита
та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення
господарського суду першої інстанції мотивовано посилання на ст. 51 Закону
України "Про державну програму приватизації" та ст. 7 Закону України
"Про оренду державного та комунального майна", якими визначено
переважне право орендаря на викуп орендованого майна та порядок його
приватизації, оскільки орендарем відповідно до умов договору оренди було
здійснено ремонт приміщень, чим здійснено поліпшення  орендованого майна більш ніж на 30 % від
оціночної вартості об'єкту оренди, яке не можна відокремити  від об'єкту оренди без спричинення йому
шкоди.

Постановою
Севастопольського апеляційного господарського суду від 21.01.2008 (колегія
суддів: Дугаренко О.В., Заплава Л.М., Котлярова О.Л.) рішення господарського
суду Автономної Республіки Крим від 13.11.2007 у справі № 2-13/14915-207
скасовано та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова
мотивована тим, що відповідно до положень Закону України "Про приватизацію
невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" позивач не мала права
на приватизацію не житлових підвальних приміщень у зв'язку з тим, що на час
подачі заяви ОСОБА_1 не була орендарем вказаного приміщення, оскільки строк
договору оренди № 745 від 21.12.2002 сплив.

Вказаний
факт підтверджується ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду
від 10.04.2007 у справі № 2-7/19453-2006А, якою постанова господарського суду
Автономної Республіки Крим від 25.12.2006 про визнання протиправною
бездіяльності Центральної районної ради міста Севастополя і Комунального
підприємства житлово-експлуатаційне об'єднання Центрального району м.
Сімферополя по пролонгації договору оренди № 745 від 21.01.2002, а також
пролонговано договір оренди нежитлових підвальних приміщень № 745 від 21 грудня
2002 року, загальною площею 164 кв.м., по вул. Г. Аджимушкая, 6/13 у м.
Сімферополі, укладений між суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_1 і ЖЕО Центрального району м. Сімферополь, і викладений в новій
редакції додатковою угодою від 21.12.2005 на той же строк і на тих же умовах, у
позові відмовлено.

Крім
того, відносно спірного об'єкта нерухомості законодавчо встановлено обмеження
щодо приватизації, оскільки підвальні приміщення знаходяться в житловому
будинку та відповідно до ст. ст. 1, 10 Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду" є допоміжними приміщеннями, які передаються
безкоштовно в сумісну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир
багатоквартирних будинків.

Відповідно
до ч. 2 ст. 327 Господарського кодексу України управління майном, що
знаходиться в комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна
громада та створені нею органи місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 317
Господарського кодексу України власнику належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

Відповідно
до ст. 59 Закону України „Про місцеве самоврядування" рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні акти в формі рішень. Рішення ради приймається на
його пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від більшої
кількості ради. Тоді як ч. 3 ст. 7 Закону України „Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу приватизацію)" включення об'єктів малої
приватизації здійснюється рішенням відповідної місцевої ради.

Виходячи
з цього, рішенням 13 сесії Сімферопольської міської ради V скликання від
27.12.2006 № 150 „Про затвердження програми приватизації об'єктів комунальної
власності Сімферопольської міської ради на 2007 рік" не житлові підвальні
приміщення по вул. Героїв Аджимушкая, 6/13, не були включені в перелік
об'єктів, що підлягають приватизації.

Не
погоджуючись з судовим рішенням господарського суду апеляційної інстанції, СПД
- фізичної особи ОСОБА_1 звернувся до Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить постанову Севастопольського апеляційного
господарського суду від 21.01.2008 скасувати та залишити без змін рішення
господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.11.2007 у справі №
2-13/14915-207. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на неправильне
застосування господарським судом апеляційної інстанції  норм матеріального та порушення процесуальних
норм, що призвело до прийняття незаконного судового рішення.

Перевіряючи
юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту,
Вищий господарський суд України, заслухавши суддю доповідача, пояснення
представника позивача та перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як
встановлено господарськими судами попередніх інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, нежитлові підвальні приміщення по                           вул. Г.Аджимушкая,
6/13 в м. Сімферополі, загальною площею 164,0 кв.м., є комунальною власністю
територіальної громади м. Сімферополя в особі Сімферопольської міської ради.

Згідно
з ч. 2 ст. 327 ЦК України управління майном, що знаходиться в комунальній
власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада й утворені нею органи
місцевого самоврядування.

Відповідно
до ст. 140, 143, 144 Конституції України особливості місцевого самоврядування
визначаються окремими законами України. Територіальні громади села, селища,
міста безпосередньо або через створені ними органи місцевого самоврядування
управляють майном, що знаходиться в комунальній власності. Органи місцевого
самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, що є
обов'язковими для виконання на території України.

Згідно
зі ст. 146 Конституції України питання діяльності органів місцевого
самоврядування визначаються законом.

Відповідно
до ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"
органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у
межах повноважень та засобом, передбаченим Конституцією і законами України, та
керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента
України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також
нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради Міністрів АР Крим, прийнятими
в межах їхньої компетенції.

Згідно
зі ст. 144 Конституції України, рішення органів місцевого самоврядування по
мотивах їх невідповідності Конституції або Законам України припиняються у
встановленому порядку.

Включення
нежитлових приміщень до переліку об'єктів, що підлягають приватизації шляхом
викупу проводиться згідно Порядку подачі та розгляду заяви про включення
об'єкта в перелік об'єктів, що підлягають приватизації, і               заяви про приватизацію об'єктів груп
А, Д і Ж, затвердженого Наказом Фонду державного майна України від 17.04.1998 №
772.

Відповідно
до положень Закону України "Про приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)" визначено, що при розгляді заяв на
приватизацію орган приватизації розглядає вказану заяву у випадку відсутності
підстав для відмови у приватизації об'єкту комунальної власності.

Згідно
з ч. 5 ст. 7 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств
(малу приватизацію)» відмова в приватизації передбачена у випадках, коли:
особа, що подала заяву, не може бути визнана покупцем підприємства
відповідно до даного Закону; є законодавчо встановлені обмеження на
приватизацію даного підприємства; не затверджені переліки, передбачені              ч. 1 даної статті (переліки
об'єктів, що підлягають приватизації").

З
аналізу вказаної норми слідує, що позивач у справі не мав права на приватизацію
шляхом викупу нежитлових підвальних приміщень у зв'язку з тим, що на час подачі
заяви ОСОБА_1 вона не була орендарем вказаного приміщення, оскільки строк договору
оренди № 745 від 21.12.2002 закінчився.

Про
припинення укладеного між сторонами у справі договору оренди            свідчить постанова
Севастопольського апеляційного господарського суду від 10.04.2007.

Відповідно
до ч. 2 статті 36 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду
(іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї
справи, не доводять знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті
самі сторони.

Крім
того, слід зазначити, що стосовно таких приміщень як нежитлове підвальне
приміщення по вул. Героїв Аджимушкая, 6/13 в м, Сімферополі, загальною площею
164,0 кв.м., законодавчо встановлене обмеження на приватизацію, виходячи з
наступного.

Згідно
зі ст. 2 Закону України "Про приватизацію державного майна" одним із
принципів приватизації є принцип законності.

Нежитлові
підвальні приміщення по вул. Г. Аджимушкая, 6/13 в м. Сімферополі знаходяться в
житловому будинку.

Відповідно
до офіційного тлумачення ст. 1 та ст. 10 Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду", викладеному в рішенні Конституційного суду
України від 02.03.2004 № 4-рп/2004, допоміжні приміщення (підвали, сараї,
комори, горища, колясочні і т.і.) передаються безкоштовно в спільну власність
громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах)
багатоквартирних будинків.

Підтвердження
права загальної власності співвласників квартир багатоквартирних будинків на
допоміжні приміщення не вимагає здійснення додаткових дій.

Нсжитлові
підвальні приміщення знаходяться у власності співвласників квартир
багатоквартирних будинків без виділення їхніх часток.

Відповідно
до п. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового
фонду" допоміжні приміщення стають об'єктами права загальної власності
співвласників багатоквартирного будинку, тобто їхнім загальним майном.

Згідно
зі ст. 19 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного
будинку" загальне майно власників квартир складається з неподільного і
загального майна. Неподільне майно знаходиться в їхній спільній власності і не
підлягає відчуженню.

Власники
квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками нежилих
підвальних приміщень. Вони є рівними в праві володіти, користуватися та
розпоряджатися даними приміщеннями.

Посилання
скаржника на наявність так званих згод мешканців житлового будинку, в якому
розташовані спірні нежитлові підвальні приміщення, спростовується запереченням
мешканців квартир № 5, 6, 12, 20, 22 проти приватизації спірного нсжитлового
підвального приміщення.

Також
слід зазначити, що нежитлові підвальні приміщення по вул. Героїв Аджимушкая,
6/13 у м, Сімферополі не включені в перелік об'єктів, що підлягають
приватизації.

Згідно
з ч. 8 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"
право комунальної власності територіальної громади захищається законом на
рівних умовах із правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної
власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим
суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або
уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

На
підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає,
що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України постанова апеляційного господарських судів
ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин
справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального
та процесуального права, а доводи касаційної скарги не спростовують висновку
господарського суду апеляційної інстанцій, у зв'язку з чим підстави для
скасування постанови не вбачається.

Керуючись
ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду від 21.01.2008 у
справі № 6/620-42/407 залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                           І. Волік

Судді :
Н. Дунаєвська

М. Михайлюк