ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2008 р.

№
5/73-3/207

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів:

Божок
В.С.- головуючого,

Костенко
Т.Ф., Коробенко Г.П.

розглянувши
матеріали касаційної скарги

Товариства
з обмеженою відповідальністю "Агросервіс"

на
постановуЛьвівського
апеляційного господарського суду від 19.02.2008

у
справі

господарського
суду Івано-Франківської області

за
позовом

Товариства
з обмеженою відповідальністю "Агросервіс"

до:

1.Кричківської
сільської ради; 2.Приватного підприємця ОСОБА_1

провизнання договору купівлі-продажу
дійсним та визнання права власності

в судовому
засіданні взяли участь представники:

від
позивача:

не
з'явилися

від
відповідачів:

1.Луканюк
М.І.- дов. № 49 від 25.01.2001; 2.ОСОБА_1.- СПД ФО

ВСТАНОВИВ:

Справа
розглядалась неодноразово. При новому розгляді справи рішенням господарського
суду Івано-Франківської області від 15.11.2007 в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Постановою
Львівського апеляційного господарського суду від 19.02.2008 рішення
господарського суду Івано-Франківської області від 19.11.2007 залишено без
змін.

Судові
рішення мотивовано тим, що відповідно до ст.ст. 84, 190 Цивільного кодексу
України, не може бути предметом договору купівлі-продажу нерухоме майно, яке не
відокремлене і не визначене індивідуальними ознаками.

В
спірному договорі не визначено індивідуальних ознак нерухомого майна, які б
давали можливість його ідентифікувати, оскільки вказано тільки два параметри,
які характеризують об'єкт купівлі-продажу - це довжина та ширина площ.
Місцезнаходження об'єкта не конкретизовано - с. Кричка, вул. Ковпака. Така характеристика
приміщень не є індивідуальною.

Не
погоджуючись з судовими рішеннями ТОВ "Агросервіс" звернулося до
Вищого господарського суду України з касаційною скаргою і просить їх скасувати,
посилаючись на те, що судами порушені норми матеріального та процесуального  права.

ТОВ
"Агросервіс" надіслав телеграму з клопотанням про відкладення
розгляду касаційної скарги з неможливістю його представника прибути в
засідання, оскільки він бере участь у розгляді кримінальної справи в
апеляційному судді Івано-Франківської області.

Дане
клопотання не підлягає задоволенню з тих підстав, що ТОВ "Агросервіс"
є юридичною особою і тому зобов'язано було забезпечити, при необхідності, явку
іншого представника товариства. До того ж, ухвалою Вищого господарського суду
України від 30.05.2008 доведено до відома сторін, що нез'явлення представників
в засідання не є перешкодою для розгляду касаційної скарги.

Колегія
суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції,
проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм
матеріального права при винесенні оспорюваного судового акта, знаходить
необхідним в задоволенні касаційної скарги відмовити.

Господарським
судом встановлено, що 20.07.2005 ТОВ "Агросервіс" та ліквідаційна
комісія агрофірми "Прикарпаття" уклали договір купівлі-продажу
частини складів-гаражів, які суміжні з приміщенням кафе, розміром 11 м. довжини
та 13,5 м. ширини, які знаходяться за адресою: Івано-Франківська обл.,
Богородчанський район, с.Кричка  та
частину ремонтної майстерні (металева споруда) розміром 15м. довжини та 19,5 м.
ширини, яка знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Богородчанський
район, с. Кричка, вул. Ковпака.

Відповідно
з п.п. 1.2, 2.1 договору право власності на склади-гаражі і реммайстерні
переходять до покупця з моменту сплати грошей. Загальна вартість майна складає
15225 грн., які підлягали сплаті на протязі 10 календарних днів.

Стаття
203 Цивільного кодексу України, передбачає загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити
Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; правочин має вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Статтею
657 Цивільного кодексу України передбачено, що договір купівлі-продажу
нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації,
однак, сторонами в порушення даної статті спірний договір нотаріально не
посвідчений та не зареєстрований у встановленому чинним законодавством порядку
порядку.

Відповідно
до ст.220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. У судовому
порядку такий договір може бути визнаний дійсним тільки за умови, якщо одна
сторона ухилялась від такого нотаріального посвідчення. При недоведеності цієї
обставини інша можливість визнати такий договір дійсним законодавством не
передбачена.

Господарські
суди дійшли висновку, що позивачем не доведено, що інша сторона за договором
ухилялась від його нотаріального посвідчення. Ліквідація однієї сторони за
договором не може розцінюватися як ухилення сторони від нотаріального
посвідчення договору, оскільки оформити належним чином договірні відносини
сторона зобов'язана при укладанні договору.

Таким
чином, договір купівлі-продажу нерухомого майна, який нотаріально не
посвідчений, і в судовому порядку не доведений факт ухиляння однієї сторони від
його нотаріального посвідчення, є нікчемним.

Пунктом
п.3 ст.334 Цивільного кодексу України, встановлено, що право власності на майно
за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з
моменту такого посвідчення. Проте,  п.2
договору, сторони передбачили, що право власності на майно переходить до
покупця з моменту сплати грошей, що є порушенням вимог чинного законодавства
України.

Як
встановлено господарськими судами, в касових книгах не вказано підставу
отримання коштів від ТзОВ "Агросервіс". Підстави отримання платежів,
як і року, в якому проводились платежі, також не вказано і в прибуткових
касових ордерах, на які посилається позивач, що є підтвердженням  факту неоплати майна за спірним договором.

В
матеріалах справи містяться копії витягу про реєстрацію права власності на
нерухоме майно від 17.05.2005, виданого Івано-Франківським ОБТІ, та свідоцтва
про право власності на нерухоме майно від 17.05.2005, виданого Кричківською
сільською радою, відповідно до яких власником ремонтної майстерні по АДРЕСА_1,
с.Кричка Богородчанського району Івано-Франківської області є ОСОБА_1. Останній
є фізичною особою - підприємцем, що підтверджується свідоцтвом про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця від 08.11.2004.

Сторонами
в оспорюваному договорі, всупереч чинному законодавсту,  не визначено індивідуальних ознак нерухомого
майна, які б давали можливість його ідентифікувати, оскільки вказано тільки два
параметри, які характеризують об'єкт купівлі-продажу - це довжина та ширина
площ. Місцезнаходження об'єкта не конкретизованою - с.Кричка, вул. Ковпака.
Така характеристика приміщень не є індивідуальною.

Посилання
позивача на технічні паспорти, господарські суди правомірно визнали не
належними доказами, оскільки вони виготовлені на будівлі, які мають адресу:
АДРЕСА_2., а відповідно до довідки Кричківської сільської ради в
погосподарських книгах Кричківської сільської ради адресний номер по АДРЕСА_2 -
не існує. До того ж, в технічних паспортах не вказано реєстраційного номера.

Відповідно
до ст.ст. 84, 190 Цивільного кодексу України, не може бути предметом договору
купівлі-продажу нерухоме майно, яке не відокремлене і не визначене
індивідуальними ознаками.

Отже,
господарські суди обгрунтовано дійшли висновку, що правові підстави для
визнання договору купівлі-продажу від 20.07.2005 в порядку ч.2 п.2 ст.215
Цивільного кодексу України дійсним - відсутні. А відтак, відсутні правові
підстави для визнання права власності на об'єкти нерухомого майна за договором
купівлі-продажу від 20.07.2005.

Відповідно
до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторонами повинна
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Зважаючи
на викладене, колегія суддів вважає, що господарськими судами дана правильна
юридична оцінка обставинам справи, тому судові рішення відповідають чинному
законодавству України та обставинам справи і підстав для їх  скасування
немає.

На
підставі  викладеного, керуючись ст. 1115,
п.1 ст. 1119, ст.11111 Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

В
задоволенні касаційної скарги відмовити.

Постанову
від 19.02.2008 Львівського апеляційного господарського суду зі справи №
5/73-3/207  залишити без змін.

Головуючий
В.С. Божок

Судді
Т.Ф.Костенко

Г.П.Коробенко