СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

22.04.2008

Справа №2-27/1651-2008А

За позовом - СПД ОСОБА_1., м.
Сімферополь, вул. Куйбишева, 164/44, кв. 2.

До відповідача -   ДПІ в м. Сімферополь АР Крим, м.
Сімферополь, вул.. М. Залкі, 1/9.

Про
визнання нечинними    рішень.

Суддя Н.В. Воронцова.

При секретарі Пономаренко Н.
О.

представники:

Від позивача -      ОСОБА_1., паспорт НОМЕР_1.

Від відповідача  -
Шилина, дор. у справі.

Сутність спору:

Позивач звернувся в суд з позовом
до відповідача  про визнання нечинними
рішень відповідача від 11.08.2006 р. №, №/0 і №002892303, а
також рішення відповідача від 18.01.2007 р. №010151/01101-21.

Позивач позовні вимоги обгрунтовує тим, що
штраф за здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими
виробами без наявності ліцензії є адміністративно - господарським штрафом, а відповідно
до ст.. 258 Цивільного кодексу України встановлено строк позовної давності в
один рік для стягнення неустойки ( штраф, пені ). Таким чином, строк подачі
позовної заяви по стягненню вказаного штрафу, за думкою позивача, сплинув
05.08.2007 р.. оскільки позов подано 09.10.2007 р. До того ж , позивач
вказує,  що  у нього була наявна відповідна ліцензія на
момент проведення перевірки. Також вказав, що реалізацію тютюнових  виробів поштучно було здійснено особою, яка
не знаходилася в трудових відносинах з позивачем, а слабоалкогольні напої не
знаходилися у продажу, а знаходилися на господарської одиниці для власних
потреб. Також вказав, що сума невідповідності у розмірі 135 грн. є власними
коштами особи, яка не знаходиться в трудових відносинах з позивачем. Також
вказав, що оригінал  патенту знаходився у
господарської одиниці, а його копія знаходилася під склом на видному для огляду
місці.

На підставі
викладеного просить позов задовольнити.

Відповідач проти позовних вимог
заперечує по мотивам, викладеним у запереченнях на позов.

Позивач в судовому засіданні, що
відбулося 22.04.2008 р.,   усно уточнив
позовні вимоги та просить суд   нечинними
рішення відповідача від 11.08.2006 р. №, №/0 і №002892303 в
частині застосування фінансових санкцій за порушення норм ст. 15 Закону України
«Про державне регулювання  виробництва та
обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів», а також рішення відповідача № /0  від 18.01.2007 р.

Суд прийняв до уваги уточнення
позивача.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши представлені докази,
заслухавши пояснення представників сторін, суд,  -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 зареєстрований як  суб'єкт підприємницької діяльності  виконкомом Сімферопольської міської ради
14.03.1995р. та перебуває на податковому обліку в  ДПІ  в
м. Сімферополь.

05.08.2006р. ДПІ в м.Сімферополі
проведена перевірка по контролю за здійсненням розрахункових операцій в сфері
готівкового та  безготівкового обігу суб'єктами
підприємницької діяльності кіоску, розташованого за адресою: м.Сімферополь,
вул. Куйбишева,9  та який  належить СПД ОСОБА_1.

В ході перевірки виявлені порушення
п.1, 2, 9,  13 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», ст. 15 Закону України «Про державне регулювання  виробництва та обігу спирту етилового,
коньячного та плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та  п.1
ст.7 Закону  України «Про патентування
деяких видів підприємницької діяльності»,
що виразилось у проведенні розрахункової операції без застосування РРО,
КОРО, РК на суму 11,60грн., не зберіганні фіскальних звітних чеків, у
роздрібній торгівлі алкогольними напоями без відповідної ліцензії - реалізація
слабоалкогольного напою «Шейк», невідповідності готівкових коштів на місці
проведення розрахунків сумі, вказаній в денному звіті РРО на 135,25грн.(без
врахування суми покупки), реалізації тютюнових виробів поштучно - 4 сигарет
«Честерфілд» за ціною 0,20грн. за штуку, а також у відсутності торгового
патенту на доступному для огляду місці.

Вказані порушення відображені
в  акті перевірки № 005525 від  05.08.2006р. Акт перевірки підписаний
реалізатором ОСОБА_2.

На підставі акту перевірки ДПІ в м.Сімферополь
винесла рішення:

- № від 11.08.2006р. про
застосування фінансових санкцій в сумі 3400грн., в тому числі 1700грн.- за
роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії та 1700грн. за
торгівлю тютюновими виробами поштучно;

- № від 11.08.2006р. про
застосування  штрафних (фінансових
санкцій) у сумі 1074,25грн., в тому числі - 58грн. (11,60грн.х5) за
непроведення розрахункової операції через РРО, 340грн.- за незберігання в книзі
обліку розрахункових операцій  фіскальних
звітних чеків та 676,25грн.( 135,25грн.х5) за
виявлену невідповідність  суми
готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, вказаних в  денному звіті згідно з п.1,4 ст. 17, ст.
22  Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг».;

- податкове повідомлення-рішення
№0 від 11.08.2006р. про застосування штрафних санкцій у розмірі
160грн. за порушення порядку використання торгового  патенту на підставі ст. 8 Закону України «Про
патентування деяких видів підприємницької діяльності».

Рішення позивачу направлені
рекомендованою поштою за юридичною адресою та отримані ним згідно з підписом на
поштовому повідомленні  14.08.2006р.

Не погодившись з винесеними
рішеннями  СПД ОСОБА_1. звернувся з
позовом до суду.

Уточнивши у судовому засіданні
22.04.2008р. позовні вимоги просить визнати
частково недійсним рішення ДПІ в м. Сімферополі № від
11.08.2006р. в частині застосування фінансових санкцій  1700грн. за реалізацію тютюнових виробів
поштучно.

Посилання позивача у позовній заяві
на те, що  у належному йому кіоску
здійснювала реалізацію гр. ОСОБА_2., яка не знаходиться з ним у трудових
відносинах, судом до уваги не приймається, оскільки відповідальність за
організацію торговельної діяльності несе суб'єкт підприємницької діяльності.

Зокрема, це спростовується
заявою-поясненням СПД ОСОБА_1. до начальника
ДПІ в м. Сімферополі  від
07.08.2006р., в якій він вказує, що реалізатор ОСОБА_2. без його відома продала
поштучно сигарету та напій «Шейк», який був куплений  нею та
належав їй.

Відповідно до ст.. 3 Господарського
кодексу України під господарською діяльністю у цьому  Кодексі
розуміється діяльність
суб'єктів   господарювання   у
сфері   суспільного
виробництва,  спрямована на виготовлення
та реалізацію  продукції, виконання  робіт чи надання послуг вартісного характеру,  що мають цінову визначеність. Господарська
діяльність,  що здійснюється  для
досягнення економічних   і   соціальних
результатів  та  з
метою  одержання прибутку, є   підприємництвом,   а
суб'єкти   підприємництва   - підприємцями.  Господарська
діяльність  може  здійснюватись і без мети одержання прибутку
(некомерційна господарська діяльність).

Таким чином, суд дійшов висновку,
що оскільки позивач допустив вказану особу до продажу товарів на власній
господарської одиниці, то можно вважати, що гр.   ОСОБА_2. є робітником позивача по справі.

В покупюрному опису реалізатор
ОСОБА_2. власноруч перерахувала суму готівкових коштів на місці проведення
розрахунків, що склала 147,80грн. від реалізації тютюнових виробів, пива та
слабоалкогольних напоїв.

Ствердження позивача також
спростовуються тим, що при перевірці та складенні акту гр. ОСОБА_2.
відрекомендувалась як реалізатор, написала пояснення  та підписала акт  і покупюрний опис грошових коштів на місці
проведення розрахунків,  як реалізатор
СПД ОСОБА_1.

Пояснення реалізатора ОСОБА_2. в
графі «заперечення до акту перевірки» про те, що  135грн. були її особистими грошима, суд до
уваги також не приймає за наступних підстав.

Відповідно п. 13 ст. 3 Закону
України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг” № 1776-3 суб'єкти підприємницької
діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в  безготівковій
формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при  продажу  товарів
(наданні   послуг) у   сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані:  забезпечувати
відповідність  сум  готівкових
коштів  на місці проведення розрахунків
сумі коштів,  яка зазначена в денному
звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання
розрахункової  книжки -  загальній сумі продажу за розрахунковими
квитанціями, виданими з початку робочого дня.

В листі ДПА  України № 5354523-2116 від 08.07.2002р.
вказано, що в ст. 2 Закону України № 1776-3 «Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»
визначено, що місце проведення розрахунків - це місце, де здійснюються
розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги)  та зберігаються отримані за реалізовані
товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем  попередньо оплачених товарів (послуг) із
застосуванням платіжних  карток,
платіжних чеків, жетонів тощо.

Згідно ст.7 вказаного Закону та п.
4.5 Порядку реєстрації, опломбування і застосування  реєстраторів розрахункових операцій  за товари та послуги, який затверджений
Наказом ДПА України від 01.12.2000р. № 614, зареєстрованим Міністерством
юстиції України 05.02.2001р.  за №
1075298  встановлено, що відповідно
вказаного Порядку внесення і видача готівки, які не зв'язані з проведенням
розрахункових операцій, повинні реєструватися через РРО з використанням
операцій «службове внесення» і «службова видача», якщо таке внесення або видача
не пов'язані з проведенням розрахункових операцій.

Пунктом 23 Порядку провадження
торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування населення,
затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006р. № 833  передбачено, що касир під час проведення
розрахунку зобов'язаний  приймати без
обмежень банкноти і монети Національного банку, а також забезпечувати  наявність у касі банкнот  для видачі здачі. Забороняється зберігання на
місці проведення розрахунку готівки, що не належить суб'єкту господарювання, а
також особистих речей касира чи інших працівників.

Таким чином, збереження готівкових
коштів за реалізовані товари з особистими коштами, вважається порушенням ст.3
Закону України № 265 ( в редакції Закону №1776).

Посилання позивача про наявність
копії патенту на склі кіоску спростовується
актом перевірки, в якому вказано про його відсутність у доступному для
огляду місці. В «запереченнях до акту перевірки»  реалізатор вказала, що заперечує щодо 135грн.
особистих коштів, к іншій частині перевірки заперечень не має.

Згідно з п.1 ст. 7 Закону України
«Про патентування  деяких видів
підприємницької діяльності» визначено, що торговий патент  повинен бути розміщений на фронтальній
вітрині магазину, а в разі Ії відсутності- біля касового апарату,  а для
лотків, прилавків та інших видів торгових точок, відкритих у відведених
торгової діяльності місцях - на табличці. Торговий патент має бути відкритим та
доступним для огляду.

У позовній заяві позивач
підтвердив, що у кіоску на склі, була розміщена копія патенту, тоді як повинен
бути оригінал, що також підтверджено актом перевірки.

Відповідно до п.1.6 вказаного
Порядку за результатами невиїзної
документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок в акті
викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської   діяльності
суб'єкта господарювання,  які
мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства.

Факти  виявлених
порушень  податкового,  валютного та іншого законодавства
викладаються в акті невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової
перевірок чітко,  об'єктивно та в
повній  мірі,  із
посиланням на первинні або інші документи,  які зафіксовані  в
бухгалтерському   та   податковому
обліку,   що підтверджують
наявність зазначених фактів.

Акт перевірки є належним доказом
встановлених порушень.

Згідно ст. ч.1 ст. 71 КАС
України  кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтєю 72 цього Кодексу.

Іншіх доказів щодо неправомірності
винесених рішень позивач не навів.

Щодо позовних вимог про визнання
нечинним рішення № /0 від 18.01.2007р. про застосування штрафних
(фінансових) в сумі 1700грн., яке прийняте на підставі акту перевірки від
11.01.2007р. № 010174-15421-314   суд
зазначає наступне.

Перевірка 11.01.2007р. та винесене
на її підставі рішення про застосування фінансових санкцій від 18.01.2007р.  здійснювалась
Регіональним управлінням в АР Крим Департаменту з питань адміністрування
акцизного збору і контролю за виробництвом та обігом підакцизних товарів ДПА
України, яке є органом, що видає ліцензії та здійснює контрольні функції щодо
додержання суб'єктом підприємницької діяльності встановлених законодавством
вимог, обов'язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної
торгівлі алкогольними напоями таабо тютюновими виробами.

Оскільки Регіональне управління
Департаменту з питань адміністрування акцизного збору і контролю за
виробництвом та обігом підакцизних товарів ДПА України є самостійною юридичною
особою, позивач, у разі незгоди з винесеним рішенням, міг звернутися з позовом
про його скасування або визнання нечинним у встановленому порядку.

Відносно застосування при розгляді
справи ст. 241 ГК України  та 258 ЦК
України скороченого терміну

Клопотання про застосування
спеціального скороченого  строку позовної
давності згідно ст. 258 Цивільного
кодексу України суд залишає без задоволення за наступних підстав.

Як вірно вказано позивачем
застосовані до нього штрафні санкції є адміністративно - господарськими
санкціями у відповідності до ст.. 223 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.. 1  Цивільного кодексу України цивільним
законодавством регулюються особисті немайнові та майнові  відносини
(цивільні  відносини),  засновані на юридичній рівності,  вільному
волевиявленні,  майновій   самостійності   їх учасників. До майнових відносин,  заснованих на адміністративному або іншому
владному підпорядкуванні однієї сторони другій
стороні,  а також до
податкових,  бюджетних відносин цивільне
законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

У даному випадку між сторонами по
справі існують відносини,  засновані на
адміністративному підпорядкуванні однієї сторони другій  стороні.

Таким чином, до даних правовідносин
не можуть бути застосовані норми цивільного кодексу України.

Також треба вказати, що за даним
спором з позовом звернувся суб'єкт підприємницької діяльності про визнання
нечинними рішень суб'єкта владних повноважень, а не  сам суб'єкт владних повноважень про стягнення
застосованим  штрафних санкцій, а таким
чином посилання на пропущення відповідачем строків позовної давності звернення
до суд є безглуздим.

При таких обставинах справи, у
задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Вступна та резолютивна частини
постанови проголошено і підписано складом суду 22.04.08 р.

05.05.08 р. постанову було
виготовлено у повному обсязі.

На
підставі викладеного та керуючись ст. ст.. 94, 98, 122, 158 - 164,
167  Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У позові відмовити.

Виконавчий документ видати після
вступу Постанови в закону силу, за заявою особи на користь якої воно
винесено.

У разі неподання заяви про
апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її
проголошення.

Якщо після подачі заяви про
апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, Постанова вступає в закону
силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в
порядку і строки, передбачені ст.. 186 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим
Воронцова Н.В.