ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2008 р.

№ 3/262-4780

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

Головуючого судді Кузьменка М.В.,

суддів Грек Б.М.,

Палій В.М.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгова фірма "Ексінтер" ЛТД на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.03.2008р.

у справі №3/262-4780 господарського суду Тернопільської області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Яворина"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю

"Виробничо-торгова фірма "Ексінтер" ЛТД

про стягнення 190 202,20грн.

за участю представників:

ТОВ "Яворина" – не з’явилися;

ТОВ "Виробничо-торгова фірма "Ексінтер" ЛТД –Криль М.П.

в с т а н о в и л а :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Яворина" звернулося до господарського суду Тернопільської області та просить стягнути з відповідача –Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгова фірма "Ексінтер" ЛТД 190 202,20грн., у т.ч. 186 122,80грн. основної заборгованості та 4 079,40грн. пені.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що відповідач, в порушення умов договору №06 від 27.03.2007р., уклав договір купівлі-продажу приміщення без відома ТОВ "Яворина", якій передані права на здійснення підготовки продажу такого об’єкта, з третьою особою, що не позбавляє його обов’язку сплатити винагороду за виконані згідно договору роботи, який ним не виконаний. Вимоги в частині стягнення пені мотивовані позивачем тим, що така відповідальність передбачена умовами договору за порушення відповідачем строку виконання зобов’язання з виплати винагороди (т.1 а.с.2-4).

Відповідач у справі – ТОВ "Виробничо-торгова фірма "Ексінтер" ЛТД у відзиві на позов заявлені вимоги відхиляє, посилаючись на те, що ним не передавались будь-яким іншим особам права щодо продажу об’єктів нерухомого майна, а лише реалізовано право на розпорядження майном, що є його власністю, шляхом укладення 19.07.2007р. договору купівлі-продажу нежилого приміщення за адресою: м. Тернопіль, вул. С.Стаднікової, 1. При цьому, відповідач посилається на те, що деякі пункти договору №06 від 27.03.2007р. суперечать законодавству, оскільки обмежують його права як власника, і тому є недійсними (т.1 а.с.83-85).

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 27.12.2007р. у позові відмовлено (т.1 а.с.109-112).

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не порушив взятих на себе зобов’язань за договором №06 від 27.03.2007р., оскільки не передавав ексклюзивні права на реалізацію майна третім особам. При цьому, позивачем не доведено, що ним здійснювались переговори з особою, якій відповідач продав нежиле приміщення.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.03.2008р. рішення господарського суду Тернопільської області від 27.12.2007р. скасовано, а заявлені позовні вимоги задоволені. Відповідно до постанови апеляційної інстанції з відповідача на користь позивача стягнуто 186122,80грн. основної заборгованості, 4 079,40грн. пені (т.2 а.с.31-37).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи заявлені позовні вимоги у повному обсязі, Львівський апеляційний господарський суд виходив з того, що:

- відповідачем допущено порушення умов договору №06 від 27.03.2007р., відповідно до якого він взяв на себе зобов’язання не відчужувати визначений договором об’єкт нерухомості третій особі без відома позивача;

- в порушення умов договору, відповідачем не здійснена оплата винагороди після пред’явлення відповідної вимоги позивачем;

- як особа, що порушила умови договору, відповідач має нести відповідальність, яка встановлена сторонами у договорі, у вигляді сплати пені.

Не погоджуючись з постановою апеляційної інстанції, ТОВ "Виробничо-торгова фірма "Ексінтер" ЛТД звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та просить її скасувати, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.

Вимоги касаційної скарги мотивовані порушенням норм процесуального права, що виявилось у неповному дослідженні обставин, які підлягали встановленню; порушенням норм матеріального права.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами, 27.03.2007р. між сторонами у справі –ТОВ "Яворина" та Виробничо-торговою фірмою "Ексінтер" ЛТД укладено договір №06, який є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов’язань, а саме майново-господарських зобов’язань.

Так, за змістом ст.173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Однією з підстав виникнення господарського зобов’язання, згідно ст.174 ГК України, є господарський договір.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.175 ГК України, майново-господарські зобов’язання, які є одним із видів господарських зобов’язань, - це цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За умовами даного договору, позивач взяв на себе зобов’язання: здійснювати протягом строку дії договору пошук потенційних покупців на об’єкти, які належать на праві власності відповідачу та розташовані за адресами: м. Тернопіль, вул. С. Стадникової (загальна площа 542м2) –об’єкт 1; Тернопільський район с. В.Гаї, вул. Підлісна, 27 (загальна площа 542м2, земельна ділянка площею 1,3га) –об’єкт 2; проводити переговори щодо укладення між потенційними покупцями та відповідачем договору, яким буде визначений перехід права власності на об’єкти за ціною, погодженою з відповідачем (п. 2.5 договору). Перелік обов’язків позивача на виконання зобов’язань за договором визначений п.3.1 договору.

Строк дії договору сторонами встановлено з моменту підписання: до 01.08.2007р. –для об’єкта 1, до 01.11.2007р. –для об’єкта 2.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач виконав ряд дій з метою виконання зобов’язань, взятих на себе за умовами договору в період його дії, а саме: провів аналіз підприємств аналогічного профілю та аналогічної потужності, що пропонуються на ринку нерухомості; створив список інвестиційних компаній, торгівельних мереж України, які займаються вкладенням засобів у даний проект; підготовив списки персональної розсилки по поштових та електронних адресах; розробив рекламний макет підприємства для цільової розсилки потенційним покупцям, а також засобам масової інформації; розробив план просування об’єкта; надав інформацію ведучим агенціям нерухомості; розмістив інформацію щодо реалізації нерухомості на власному веб-сайті, веб-сайтах інших осіб; розмістив рекламу в засобах масової інформації тощо.

В силу ч.2 ст.1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Предметом спору у даній справі є порушення відповідачем взятих на себе зобов’язань за вказаним договором, визначених п.2.3 договору, та виконання відповідачем зобов’язань в частині виплати винагороди, сплати пені.

Так, відповідно до умов договору, відповідач гарантував, що на момент укладення договору, протягом строку його дії та під час укладання договору про відчуження об’єктів: вони не є і без відома позивача не будуть проданими, переданими безкоштовно, дарованими; вони не є і не будуть переданими до статутного фонду інших юридичних осіб; під арештом не перебувають і судових позовів щодо цих об’єктів не має; відсутні будь-які права третіх осіб на ці об’єкти; вони не перебувають у податковій заставі (п.2.3 договору).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, ТОВ "Яворина" посилається на те, що відповідач взяті на себе зобов’язання порушив, оскільки 19.07.2007р., в період дії укладеного сторонами у справі вищевказаного договору, уклав договір з Якимовим Альбертом Леонідовичем в особі представника –Юрчука Володимира Івановича, за умовами якого ТОВ "Виробничо-торгова фірма "Ексінтер" ЛТД продало Якимову А.Л. нежиле приміщення загальною площею 543,2м2, розташоване у м. Тернопіль по вул. С.Стадникової, 1, за 1 500 000грн. Зазначені доводи позивача визнані обґрунтованими судом апеляційної інстанції і стали підставою для висновку про порушення відповідачем взятих на себе зобов’язань, визначених п.2.3 договору, в силу якого відповідач гарантував, що визначені договором об’єкти не будуть продані.

Умовами договору, зокрема, узгоджено, що, у випадку укладення будь-якого договору (вчинення правочину) щодо переходу прав власності на об’єкти (окремо або разом з іншими об’єктами нерухомого майна) між відповідачем та третьою особою на протязі дії даного договору, позивач має беззаперечне право на отримання винагороди, передбаченої п.4.2 договору (п.2.6 договору).

Задовольняючи заявлені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача винагороди, обов’язок виплатити яку визначений умовами договору також і у випадку порушення взятих на себе зобов’язань відповідно до п.2.3 договору, суд апеляційної інстанції виходив з того, що має місце факт порушення та строк виконання відповідного зобов’язання настав.

Разом з тим, такого висновку апеляційна інстанція дійшла неповно з’ясувавши обставини справи, які підлягали встановленню для правильного вирішення спору у справі.

Так, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст.175 ГК України.

Відповідно до п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

В силу ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Так, п.4.2 договору визначено, що вартість винагороди становить 4% від кінцевої ціни проданого об’єкта 1. Даний пунктом договору також визначений строк виконання такого зобов’язання –протягом 3 банківських днів, наступних за днем підписання сторонами акта прийому-передачі наданих за договором послуг. Також, договором передбачено, якщо позивачем укладено договір про відчуження об’єктів з третьою особою, і при цьому позивач ухиляється від підписання акта прийому-передачі наданих послуг, винагорода підлягає сплаті протягом 3 банківських днів з моменту пред’явлення відповідної вимоги (п.4.3).

Отже, строк виконання відповідного зобов’язання з виплати винагороди, у разі укладення договору про відчуження об’єкта з третьою особою, наступає після підписання акта прийому-передачі, а у разі ухилення від його підписання –після пред’явлення відповідної вимоги.

Задовольняючи заявлені вимоги в частині стягнення винагороди, а також застосування до відповідача відповідальності за порушення виконання зобов’язання у вигляді пені, суд першої інстанції виходив з того, що строк виконання відповідного зобов’язання розпочався з моменту отримання відповідачем вимоги позивача. При цьому, судом апеляційної інстанції не з’ясовано: чи ухилявся відповідач від підписання акта; мотиви відмови від підписання акта. Однак, пред’явлення відповідного акта виконаних робіт для підписання відповідачу, виходячи з умов договору, має передувати направленню відповідної вимоги.

Неповне встановлення обставин, які підлягали з’ясуванню для вирішення спору є порушенням норм процесуального права, а саме вимог ст.47 ГПК України, відповідно до якої судове рішення приймається за результатами обговорення усіх обставин справи.

Зазначені обставини, які не були предметом дослідження судом першої інстанції, не можуть бути встановлені касаційною інстанцією, виходячи з встановлених меж перегляду справи у касаційному порядку, які визначені ст.1117 ГПК України.

За таких обставин, прийняті у справі судові акти підлягають скасуванню, а справа –передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

1.Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробничо-торгова фірма ”Ексінтер" ЛТД задовольнити частково.

2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.03.2008р. та рішення господарського суду Тернопільської області від 27.12.2007р. у справі №3/262-4780 скасувати.

3.Справу передати на новий розгляд до господарського суду Тернопільської області.

Головуючий суддя Кузьменко М.В.

Судді Грек Б.М.

Палій В.М.