ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

11.09.2008

Справа №2-2/8261-2008

За позовом: Державного підприємства «Укрінвестбуд» Державного управління справами (01024, м.Київ, вул.Банкова, 3)

до відповідача: Державного підприємства України «Міжнародний дитячий центр «Артек» (98645, м.Ялта, смт.Гурзуф, вул.Ленінградська, 41)

про стягнення 1 000 000,00грн

Суддя Толпиго В.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача : Делідон - юрист, доручення у справі

Від відповідача : Степанов – предст, довір у справі

Суть спору: Позивач – ДП «Укрінвестбуд» Державного управління справами звернувся до Господарського суду АР Крим з позовом до відповідача – ДП України «Міжнародний дитячий центр «Артек» про стягнення 1 000 000,00грн заборгованості за договором №04-03 фінансової допомоги на зворотній основі від 05.5.2003р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами було укладено договір №04-03 фінансової допомоги на зворотній основі від 05.5.2003р, відповідно до умов якого фінансова допомога надавалася відповідачу у безготівковому порядку шляхом перерахування позивачем грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Позивач належним чином виконав умови договору, тоді як відповідач у порушення умов договору суму фінансової допомоги не повернув, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом.

Відповідач у судовому засіданні надав суду відзив №189-10 від 10.9.2008р на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, суд встановив:

Суд вважає необхідним дотримуватися принципів судочинства, що встановлені ст. 129 Конституції України, нормами якої вказано, що основними засідками судочинства є зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Тобто суд вважає потрібним застосувати принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів.

Відповідно до п.4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України, щодо цивільних відносин, що виникли до набуття чинності названого кодексу, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, які продовжують існувати або виникли після набрання їм законної сили.

Відповідно до ст. 11 ЦК| України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договір.

Частина 1ст. 14 ЦК України передбачає, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до п.1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Між сторонами було укладено договір №04-03 фінансової допомоги на зворотній основі від 05.5.2003р, відповідно до умов якого позивач, як позикодавець, надає відповідачу, як позичальнику, безвідсоткову фінансову допомогу на зворотній основі для проведення будівельно – монтажних робіт у розмірі 1 000 000,00грн., яка надається у безготівковому порядку шляхом перерахування позикодавцем грошових коштів у розмірі зазначеному у п.1.1 цього договору на розрахунковий рахунок позичальника. (п.п.1.1, 2.1 договору).

Відповідно до п.3.1 договору фінансова допомога надається позичальнику строком на 42 дні (з 05.5.2003р по 25.6.2003р).

Виконання договірних зобов’язань позивачем щодо здійснення перерахунку грошових коштів на банківський рахунок відповідача підтверджується платіжним дорученням №217 від 05.5.2003р на суму 1 000 000,00грн.

Відповідач, у порушення умов договору, повернення 1 000 000,00грн. фінансової допомоги на банківський рахунок позивача не здійснив.

Проте позов про стягнення заборгованості за договором №04-03 фінансової допомоги на зворотній основі від 05.5.2003р. не підлягає задоволенню, тому що:

Відповідно до ст. 33 ГПК| України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як вже зазначалося, фінансова допомога надавалася позичальнику строком на 42 дні (з 05.5.2003р по 25.6.2003р), та відповідно до п.3.2 договору вказаний строк може бути продовжений або скорочений за домовленістю сторін.

Але представник позивача не представив суду доказів того, що вказаний строк був продовжений.

Строк для повернення суми фінансової допомоги на зворотній основі настав 25.6.2003р, але повернення відповідачем 1 000 000,00грн здійснено не було.

З всього вищевикладеного виходить, що позивачеві було відомо про порушення його права відразу після закінчення строку дії договору, тобто 25.6.2003р. та позивач мав право звернутися до судових органів у межах позовної давності щодо стягнення суми заборгованості з ДП України «Міжнародний дитячий центр «Артек», що виникла за договором №04-03 фінансової допомоги на зворотній основі від 05.5.2003р.

В силу ст.ст. 256,257,261,267 ЦК України, позовною давністю є термін, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, позовна давність застосовується судом за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення рішення, закінчення позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву, наданому у судовому засіданні, наполягає на застосуванні судом строків позовної давності.

Наявність підстав зупинення та переривання перебігу строків позовної давності відповідно до ст..ст. 263,264 Цивільного кодексу України судом встановлена також не була.

Крім того, п.4 ст.267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, тоді як відповідач у своєму відзиві №189-10 від 10.9.2008р на позовну заяву наполягає на застосуванні судом строків позовної давності.

Відповідно до штемпелю на конверті позивач звернувся з позовом до суду 25.8.2008р., тобто після закінчення строку позовної давності зв'язку з чим позовна вимога про стягнення заборгованості за договором №04-03 фінансової допомоги на зворотній основі задоволенню не підлягає.

За згодою представників сторін в судовому засіданні були оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Повний текст рішення підготовлений і підписаний 15.9.2008р.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст.49,82,84,85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У позові відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Толпиго В.І.