ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.08 Справа № 7/152/07-20/115/08

Суддя Гандюкова Л.П.

м. Запоріжжя

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Комплект”, Донецька область, м.Маріуполь

до Бердянської міської ради, Запорізька область, м.Бердянськ

про стягнення суми 152 439,47 грн.

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача – Камченко Д.В. (дов. №2925 від 15.06.2007р.);

Від відповідача –Грімова С.А. (дов. №485 від 10.12.2007р.)

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлено позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Комплект” про стягнення з Бердянської міської ради 87120 грн. 82 коп., яка складається з 72789 грн. 28 коп. коштів одержаних без достатніх на те підстав, 11355 грн. 13 коп. суми індексу інфляції, 2967 грн. 41коп. суми 3% річних.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 29.05.2007р. у справі №7/152/07 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача суму13344 грн. 00 коп. безпідставно отриманих коштів, суму 143грн. 44 коп. державного мита, суму118грн. витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу. В решті позову відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 18.09.2007р. рішення господарського суду від 29.05.2007р. у справі №7/152/07 скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.12.2007р. рішення господарського суду Запорізької області та постанова Запорізького апеляційного господарського суду від 18.09.2007р. у справі №7/152/07 скасовані, справу передано на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

Розпорядженням голови господарського суду Запорізької області №89 від 28.01.2008р. справа №7/152/07 передана на розгляд судді Гандюковій Л.П. Ухвалою суду від 30.01.2008р. справа прийнята до провадження, справі присвоєно №7/152/07-20/115/08, судове засідання призначено на 25.02.2008р. На підставі ст.77 ГПК України розгляд справи відкладено на 24.03.2008р., 17.04.2008р., у судовому засіданні 17.04.2008р. оголошено перерву до 24.04.2008р. Ухвалою голови господарського суду від 24.03.2008р. строк вирішення спору продовжено на один місяць –до 30.04.2008р.

24.04.2008р. справу розглянуто, за згодою представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги, однак надав заяву про збільшення розміру позовних вимог, яка в порядку ст.22 ГПК України прийнята судом до розгляду. Просить на підставі ст.124 Конституції України, ч.2 ст.48, ч.1 ст.58 ЦК України (в редакції 1963р.), ч.1 ст.216,236, ст.625 ЦК України ( в редакції 2004р.), ст.66, ч.1 ст.93, ч.3 ст.125, п.2 Заключних положень Земельного кодексу України, ч.1 ст.5 Закону України “Про плату за землю”, ст.ст.15,21 Закону України “Про оренду землі” стягнути суму 105074 грн. 28 коп. плати, здійсненої позивачем відповідачу у період з 27.06.2003р. по 17.08.2005р. по договору оренди земельної ділянки №2123 від 09.04.2003р. –визнаного в судовому порядку недійсним. У порядку ст.625 ЦК України стягнути суму 39 886,20 грн., на які збільшилась сума заборгованості, враховуючи індекс інфляції за період з 11.10.2005р. по 25.02.2008р. та 3% річних у сумі 7 478,99грн. Позовні вимоги мотивовані наступними обставинами. 09.04.2003р. між Бердянською міською радою та ТОВ “Комплект” був підписаний договір оренди земельної ділянки № 2123. Згідно з ч. 3 ст. 125 ЗК України приступати до використання земельної ділянки до встановлення межі на місцевості –забороняється. Розраховуючи на те, що дана земельна ділянка буде перенесена на місцевість (виділена в натурі), позивачем здійснювались розрахунки за земельну ділянку. Рішенням господарського суду Запорізької області № 20/161 в задоволенні позовних вимог про передачу земельної ділянки в натурі позивачу було відмовлено. Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 11.10.2005р. рішення № 20/161 було залишено без змін, резолютивна частина рішення доповнена наступним: “Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 09.04.2003, укладений між Бердянською міською радою і ТОВ “Комплект”. Згідно зі ст. 216 ЦК України, недійсна угода не створює юридичних наслідків. Кожна сторона повинна повернути іншій стороні в натурі все отримане нею по угоді, визнаної недійсною. На підставі викладеного, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав. Зазначає, що користування землею є платним. Позивач був власником об’єктів нерухомості, фактично користувався земельною ділянкою під цими об’єктами, орендна плата надходила до місцевого бюджету, тому відсутні підстави для стягнення коштів. Просить у позові відмовити.

З метою повного, об’єктивного та всебічного розгляду справи, виконання вказівок, викладених в постанові Вищого господарського суду України у даній справі, судом витребувані додаткові докази та встановлено наступне.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 21.06.2005р. у справі №20/161 відмовлено у позові ТОВ “Комплект” до Бердянської міської ради про зобов’язання передати земельну ділянку у натурі (на місцевості). Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 11.10.2005р. рішення у справі № 20/161 залишено без змін, резолютивна частина рішення доповнена наступним: “Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 09.04.2003, укладений між Бердянською міською радою, м.Бердянськ та ТОВ “Комплект”, м.Бердянськ”.

Згідно з даним рішенням судом встановлено, що 20.09.2002р. відповідно до договору купівлі-продажу №1 ТОВ “Комплект” придбало у власність 1/10 частину комплексу будівель і споруд ВАТ “Бердянський завод ЗБВ-4”, що знаходиться за адресою: м.Бердянськ, вул. Мелітопольське шосе,86 і складається із основних будівель літ.”У2,У3,Р,Т,С1,С2,С3,С4,С5,С6,П,У9”, сходів до “УЗ”, насосної “03”, прибудов “о4,о5,о6,р2,с1”, навісів “Р1,Т1,П1”, підвісної галереї “№27”, лебідочної “С”, ганку до ”С”, складу щебеня У, складу піску ІУ, входу до галереї “П”, вбиральні “Н5”, рельсів №14, воріт №19.

Цього ж дня згідно з договором купівлі-продажу №2 позивач купив у ВАТ Бердянський завод ЗБВ-4” 1/40 частину комплексу будівель і споруд, яка знаходиться за цією ж адресою і складається з основних будівель літ. “К,Ж”, ганку до”К”, прибудови “К1”, ганку до “К”, частини паркану №1.

Згідно з реєстраційними посвідченнями Бердянського комунального підприємства з технічної інвентаризації зазначені об’єкти 30.09.2002р. були зареєстровані за ТОВ “Комплект” на праві колективної власності, записані в реєстрову книгу №5 за реєстровим №364.

Попередній власник об’єктів нерухомості, частина із яких була придбана позивачем, - Відкрите акціонерне товариство “Бердянський завод залізобетонних виробів №4” вилучено з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій” України 25.08.2004р., причина ліквідації –за рішенням господарського суду. Даний факт підтверджується довідкою №15-7/621 від 07.02.2008р. Головного управління статистики у Запорізькій області. У зв’язку з цим суд не залучав до участі у справі №7/152/07-20/115/08 дане товариство в якості третьої особи без самостійних вимог.

ВАТ ”Бердянський завод залізобетонних виробів №4” було постійним користувачем земельної ділянки загальною площею 8,3329га на підставі Державного акту, реєстраційний №778 від 26.05.1999р., виданого для розміщення та обслуговування комплексу будівель заводу по Мелітопольському шосе,86 у м.Бердянськ, що підтверджується висновком Бердянського міського управління земельних ресурсів (т.2,а.с.7).

Як встановлено судом у рішенні у справі №20/161, 10.12.2002р. ТОВ “Комплект” звернулося до міського голови м.Бердянська з заявою надати в оренду земельні ділянки під викуплені будівлі за адресою: м.Бердянськ, Мелітопольське шосе,86, для виробничих цілей.

ДП “Бердянськземресурс” ( ліцензія Державного комітету України по земельних ресурсах №51 від 06.12.2002р.) складена технічна документація по оформленню права користування земельною ділянкою ТОВ “Комлект”, яка позивачем, що виступав замовником, затверджена.

Рішенням одинадцятої сесії ХХ1У скликання №12 від 27.03.2003р. припинено право користування ВАТ ”Бердянський завод залізобетонних виробів №4” частиною земельної ділянки площею 2,0179га, розташованої по Мелітопольському шосе,86, наданої для розміщення та обслуговування заводу (підстава: договори купівлі-продажу від 02.10.2002р., 20.09.2002р., 07.11.2002р., 17.12.2002р.) Вирішено внести зміни до Державного акта на право постійного користування землею, реєстраційний №778.

Рішенням цієї ж сесії №14 передано в оренду ТОВ “Комплект” земельну ділянку площею 1,0416га (що складає 1/8 частки від загальної площі 8,3329га забудови ВАТ ”Бердянський завод залізобетонних виробів №4”. (т.2,а.с.26).

09. 04.2003р. між Бердянською міською радою (орендодавець, відповідач) та ТОВ “Комплект” (орендар, позивач) укладено договір оренди земельної ділянки. Відповідно до пункту 1 “Предмет договору” орендодавець передає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку площею 1,0416 га (що складає 1/8 частки від загальної площі 8,3329 га забудови ВАТ “БЗЗВ-4”, розташовану в м.Бердянську по Мелітопольському шосе,86. Невід’ємною частиною договору є план земельної ділянки. Межі земельної ділянки перенесені в натурі (на місцевості) у встановленому порядку. Зазначена земельна ділянка передається для розміщення та обслуговування комплексу будівель заводу.

Саме цей договір визнано недійсним постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 11.10.2005р. у справі № 20/161.

Як зазначено вище, позивач придбав у власність комплекс будівель і споруд за цією адресою на підставі договорів купівлі-продажу №1 від 20.09.2002р. та №2 від 20.09.2002р. (т.2, а.с. 4-5). Згідно з цими договорами майно вважається переданими у власність з моменту підписання договору (п.1.5).

У подальшому 27.12.2006р. на підставі договору купівлі-продажу позивач продав 29/200 частин комплексу будівель та споруд, та передав майно за актом прийому –передачі майна (т.2, а.с.18 - 21).

Виконавчий комітет Бердянської міської ради відповіддю № 05-0579/37 від 26.02.2007р. на звернення ТОВ “Комлект” відмовив позивачу в поверненні сплаченої орендної плати за землю у сумі 72 789,28грн., посилаючись на ст.21 Закону України “Про оренду землі”, ст.206 Земельного кодексу України.

Згідно з наданої позивачем довідки №03-949 від 08.06.2007р. “Промінвестбанку” та квитанції №61216 від 17.08.2005р. за період з червня 2003р. по 17.08.2005р. ним здійснювалася оплата орендної плати за землю на рахунок місцевого бюджету м.Бердянськ в сумі 105974,28грн.

Відповідно до ст.2 Закону України “Про оренду землі” відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно з ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 ЗК України, в редакції, чинній на момент придбання у власність позивачем об’єктів нерухомості та укладення договору оренди, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Судом встановлено, що право користування частиною земельної ділянки площею 2,0179га, розташованої по Мелітопольському шосе,86, попереднього землекористувача ВАТ "Бердянський завод ЗБВ 4" було припинено рішенням одинадцятої сесії ХХ1У скликання №12 від 27.03.2003р. за заявою ВАТ "Бердянський завод ЗБВ 4". Більш того, це товариство вилучено з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій” України 25.08.2004р.у зв’язку з ліквідацією за рішенням суду, що підтверджується довідкою №15-7/621 від 07.02.2008р. Головного управління статистики у Запорізькій області.

Згідно з п.”а” ст.141 Земельного кодексу України добровільна відмова від права користування земельною ділянкою є підставою припинення права користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

Статтею 125 Земельного кодексу України визначено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Згідно ч. 4 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" невід'ємною частиною договору оренди землі є план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом.

Досліджуючи обставини щодо фактичної передачі та користування відповідачем земельною ділянкою, суд бере до уваги, що відповідно до рішення господарського суду у справі №20/161, яка розглядалась між тими ж сторонами, невід’ємною частиною договору оренди від 09. 04.2003р. є план зовнішніх меж земельної ділянки. Крім того, відповідно до пояснювальної записки технічної документації по оформленню права користування земельною ділянкою ТОВ “Комлект”, складеною ДП “Бердянськземресурс” ( ліцензія Державного комітету України по земельних ресурсах №51 від 06.12.2002р.), перед початком робіт разом з представником замовника (позивача) проведено детальне обстеження та уточнення на місцевості меж ділянки по фактичному стану. По матеріалах польових робіт складений план межі землекористування. Згідно з постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 11.10.2005р. у справі №20/161 в судовому засіданні було встановлено, що в натурі перенесені межі всієї земельної ділянки площею 8,3329га. Межі ж земельної ділянки, наданої в оренду позивачу площею 1,0416га в натурі не переносились, і для їх визначення необхідно розробити проект відведення. Оскільки проект відведення не розроблявся, то судом встановлено, що договір оренди укладено сторонами в порушення ст.15 Закону України “Про оренду землі” і цей договір визнано недійсним.

Відповідно до ст.35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно з ст.120 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент придбання позивачем нерухомого майна, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною

ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

Відповідно до статті 2 Закону України “Про плату за землю” використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

За визначенням статті 21 Закону України "Про оренду землі" (ст.19 цього Закону в редакції, чинній на момент передачі в оренду земельної ділянки та укладення договору) орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Частиною 1 статті 5 Закону України “Про плату за землю” передбачено, що об'єктом плати за землю є земельна ділянка, а також земельна частка (пай), яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди.

За заявою позивача та на підставі ст.93 Земельного кодексу України земельну ділянку площею 1,0416га (що складає 1/8 частки від загальної площі 8,3329га забудови ВАТ ”Бердянський завод залізобетонних виробів №4”), Бердянська міська рада рішенням одинадцятої сесії ХХ1У скликання №14 від 27.03.2003р. передала в оренду ТОВ “Комплект” для розміщення та обслуговування комплексу будівель строком до 01.04.2008р. та зобов’язала вчинити певні дії, тобто відносини сторін виникли до укладення договору оренди.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, рішення господарського суду Запорізької області від 27.01.2006р. у справі №10/140 (т.1 а.с.28-31) за позовом ТОВ “Комплект” про стягнення шкоди, яке залишене без змін постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 16.08.2006р. та постановою Вищого господарського суду України від 14.11.2006р., позивач мотивував свої позовні вимоги тим, що належні йому залізобетонні вироби і металеві форми знаходились на території виробничої дільниці за адресою: м.Бердянськ, Мелітопольське шосе,86. Частина майна була продана позивачем з території біля котельної і колишнього полігону №3. Вивезення металооснащення і готової продукції проводилось покупцями даної продукції і позивачем. Крім того, у листі №106 від 28.02.2005р. (т.1 а.с.64) на адресу міського голови м.Бердянська позивач посилався на чинення йому перешкод суміжним користувачем земельної ділянки, а саме: не пропускав на територію споживачів будівельної продукції, що виготовляється позивачем, заблокував проїзди до складів продукції позивача. Об'єкти нерухомості, власником яких був ТОВ „Комплект", розміщені, в тому числі, на земельній ділянці площею 1.0416 га, що розташована за адресою м. Бердянськ, Мелітопольське шосе, 86. Доказів фактичного не використання земельної ділянки під об’єктами нерухомості позивач не надав.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач здійснював господарську діяльність і таким чином, фактично користувався земельною ділянкою.

Крім того, як вбачається із постанови Запорізького апеляційного господарського суду від 11.10.2005р. у справі №20/161, суд вирішував також питання про застосування наслідків визнання недійсним договору оренди та в постанові встановлено, що судом не може бути застосована ч.2 ст.48 ЦК УРСР.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення втрат від інфляції та 3% річних. Вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню також у зв’язку з тим, що ст.625 ЦК України передбачена відповідальність у вигляді стягнення втрат від інфляції та 3% річних за порушення грошових зобов’язань. Відповідач не мав перед позивачем грошових зобов’язань.

На підставі викладеного, позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі. У зв’язку з цим посилання позивача на інші норми права не можуть бути підставою для задоволення позову. У позові відмовляється.

Згідно з ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суддя Л.П.Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Рішення підписано у повному обсязі 10.06.2008р.