донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

18.06.2008 р.                                                              справа №15/59

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Акулової Н.В.

суддів

Алєєвої І.В. , Гези Т.Д.

за участю представників сторін:

від позивача:

Манасян М.М., довіреність №26/19-10 від 05.05.2008року,

від відповідача:

Білик М.Ю., довіреність №15 від 15.04.2008року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування" м.Краматорськ

на рішення

господарського суду

Донецької області

від

12.05.2008 року

по справі

№15/59 (Богатир К.В.)

за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Краматорський завод важкого верстатобудування " м.Краматорськ

до

Товариства з обмеженою відповідальністю “Леман –Україна” в особі Донецької філії ТОВ ”Леман –Україна” м.Донецьк

про

стягнення основного боргу у сумі 1187 грн., штафних санкцій в сумі 323,56 грн

В С Т А Н О В И В:

Відкрите акціонерне товариство “Краматорський завод важкого верстатобудування” м.Краматорськ Донецької області звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Леман –Україна” в особі Донецької філії ТОВ ”Леман –Україна” м.Донецьк про стягнення основного боргу у сумі 1187 грн., штрафних санкцій в сумі 323,56 грн./ інфляційні нарахування на суму 211,06 грн. та 3% річних на суму 17,56 грн., пеню у сумі 94,96 грн. , що розрахована відповідно п.57 Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення № 888 від 25.07.1998 р//арк. справи 3-5/.

Рішенням від 12.05.2008року господарський суд Донецької області /суддя БогатирК.В./ відмовив у задоволенні позовних вимог. /арк. справи 39-40/.

Рішення мотивоване тим, що між позивачем - відкритим акціонерним товариством „Краматорський завод важкого верстатобудування” м. Краматорськ (покупець) та відповідачем - товариством з обмеженою відповідальністю „Леман-Україна” в особі Донецької філії (постачальник) було укладено договір поставки № 267/06/3091 від 19.09.2006 р. Згідно п. 1.1 договору постачальник зобов’язується поставити, а покупець прийняти та оплатити металопродукцію на умовах, викладених в цьому договорі. Факт передачі металопродукції відповідачем позивачу на загальну суму 50885,16 грн. підтверджується видатковими накладними № ДНд-000645 від 05.12.2006 р. на суму 33480,90 грн., № ДНг-001293 від 05.12.2006 р. на суму 17404,26 грн.; у вказаних накладних ціни на окремі види товару, а саме балку № 36 сталь 09Г2С ГОСТ 19281-89, балку № 30 сталь 09Г2С ГОСТ 19281-89 продавцем були завищені в порівнянні із цінами, що встановлені специфікацією № 2 до договору;, у вказаній специфікації ціна без ПДВ за тону балки № 36 сталь 09Г2С ГОСТ 19281-89, балки № 30 сталь 09Г2С ГОСТ 19281-89 складає 3041,667 грн.; за вищевказаними накладними –3875,00 грн. Згідно п. 5.3 договору щодо умов оплати покупець здійснює попередній платіж у розмірі 100% вартості продукції по специфікаціям протягом 5-ти банківських днів з дня підписання відповідної специфікації на підставі виставленого рахунку.Відповідачем було виставлено до сплати рахунок-фактуру № ДНг-001224 від 28.11.2006 р. на суму 50903,66 грн., який було оплачено позивачем частково у сумі 46500,00 грн. згідно платіжного доручення № 5623 від 05.12.2006 р.Згідно умов договору у відповідача перед позивачем існує виключно зобов’язання поставити товар. Грошові зобов’язання у продавця перед покупцем згідно договору відсутні. Будь-яких документів, які б стосувалися вимог чи претензій позивача щодо вартості та об’єму поставленої згідно вищевказаних видаткових накладних металопродукції та пов’язаних з цим вимог щодо її недопоставки на суму 1187,00 грн., чи відмови від прийняття товару від відповідача з вимогою повернення сплаченої за неї суми на адресу відповідача не надходили та до суду позивачем представлені не були. до подачі позову до суду позивач не заявив до відповідача грошових вимог, тому для відповідача не настав строк виконання грошового зобов’язання.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у сумі 94,96 грн., підставою для нарахування вказаної суми пені позивач вважає п. 57 Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення № 888 від 25.07.1998 р., згідно з яким за прострочку поставки продукції постачальник сплачує покупцю неустойку у розмірі 8% вартості непоставленої продукції по окремим найменуванням асортименту. Однак, укладений між сторонами договір поставки № 267/06/3091 від 19.09.2006 р. не передбачає стягнення пені з постачальника, сторони узгодили застосування до неврегульованих договором поставки правовідношень між ними саме норм законів України або Міжнародних правил тлумачення комерційних термінів „Інкотермс” в редакції 2000 р.,застосування норм Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення до правовідносин сторін договір не передбачає. У зв’язку з цим посилання позивача на вказане Положення щодо вимоги про стягнення пені з відповідача суд вважає необґрунтованим, а вимоги про стягнення пені у сумі 94,96 грн. за недопоставку продукції такими, що не підлягають задоволенню. У зв’язку з відмовою у задоволенні грошових вимог про стягнення основного боргу, суд першої інстанції вважає неправомірним застосування норм статті 625 Цивільного кодексу України до позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних нарахувань на суму 211,06 грн. та 3% річних на суму 17,56 грн. та відмовляє у їх задоволенні.

Відкрите акціонерне товариство “Краматорський завод важкого верстатобудування” м.Краматорськ Донецької області в апеляційній скарзі просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 12.05.2008року у справі №15/59 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. /арк. справи 45-47/.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у відповідності з ч.2 ст. 612 ЦК України ч.3 ст. 220 ГК України на боржника, що допустив прострочення, покладається зобов’язання відшкодувати кредитору принесену простроченням шкоду, якщо в наслідок прострочення боржника виконання втратило інтерес для кредитора, він має право відмовитись від прийняття виконання, оскільки позивач втратив інтерес до виконання відповідачем, позивачем направлялись відповідачу лист від 09.01.2008року №39/2 та претензія від 20.02.2008року за № 26/23/161, що підтверджується відповідною квитанцією, що є відповідною вимогою. Посилання суду першої інстанції про безпідставність застосування Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення є неправомірним, оскільки всі нормативні акти України є обов’язковими для виконання.

Позивачем ухвала господарського суду від 25.04.2008року про порушення позовного провадження 05.05.2008року отримана не була, що підтверджується поштовим реєстром, тобто позивач належним чином не був повідомлений про час та місце судового розгляду справи, не мав можливості надати належні докази своїх вимог.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю “Леман –Україна” в особі Донецької філії ТОВ ”Леман –Україна” м.Донецьк вважає рішення господарського суду Донецької області від 12.05.2008року у справі №15/59 законним та обґрунтованим та просить залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення, оскільки відповідачем була здійснена позивачу поставка металопродукції у кількості, яка передбачена умовами договору, предмет позовних вимог –стягнення заборгованості за недопоставлену продукцію, але у відповідача відсутні перед позивачем грошові зобов’язання.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону України „Про судоустрій” та ст. 101 ГПК України на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні представників сторін, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець / постачальник/, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк /строки/ товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом першої інстанції, 19.09.2006 року між Відкритим акціонерним товариством „Краматорський завод важкого верстатобудування” м. Краматорськ (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Леман-Україна” в особі Донецької філії (постачальник) укладено договір поставки № 267/06/3091. /арк. справи 8-11/.

Предметом даного договору є зобов’язання постачальника поставити, а покупця прийняти та оплатити металопродукцію на умовах, викладених в цьому договорі. /п.1.1 договору/.

Тобто, за умовами договору на відповідача було покладено обов’язок поставити металопродукцію, а на позивача –прийняти та оплатити її вартість.

Факт зміни умов договору в цій частині шляхом укладання додаткової угоди матеріалами справи не підтверджується.

Згідно п. 5.3 договору покупець здійснює попередній платіж у розмірі 100% вартості продукції по специфікаціям протягом 5-ти банківських днів з дня підписання відповідної специфікації на підставі виставленого рахунку.

Відповідачем було виставлено до сплати рахунок-фактуру № ДНг-001224 від 28.11.2006 року на суму 50903,66 грн., який було оплачено позивачем частково у сумі 46500,00 грн. згідно платіжного доручення № 5623 від 05.12.2006 року./арк. справи 35,21/.

Як вбачається з матеріалів справи, за видатковими накладними № ДНд-000645 від 05.12.2006 року позивачу відповідачем була поставлена металопродукція на суму 33480,90 грн., № ДНг-001293 від 05.12.2006 року - на суму 17404,26 грн. Поставка продукції була здійснена на загальну суму 50885,16 грн. /арк. справи 19-20/.

Ціна на продукцію, що поставляється за даним договором, вказується в Специфікаціях./п.4.1 договору/.

Ціни на продукцію узгоджені сторонами у Специфікаціях до договору. /арк. справи 12-12-16,18/.

Як встановлено судом першої інстанції, у вказаних накладних ціни на окремі види товару, а саме балку № 36 сталь 09Г2С ГОСТ 19281-89, балку № 30 сталь 09Г2С ГОСТ 19281-89 продавцем були завищені в порівнянні із цінами, що встановлені специфікацією № 2 до договору. У Специфікації №2 до договору ціна без ПДВ за тону балки № 36 сталь 09Г2С ГОСТ 19281-89, балки № 30 сталь 09Г2С ГОСТ 19281-89 складає 3041,667 грн.; за вищевказаними накладними –3875,00 грн. /арк. справи 13/.

Відповідно до п. 4.3 договору за умови зміни в період дії договору цін на сировину, матеріали, а також інших факторів, що впливають на кількість витрат на виготовлення продукції, ціни можуть бути переглянуті.

Згідно п.4.4 договору ціна на продукцію може бути змінена тільки за узгодженням сторін. У разі необхідності зміни ціни заінтересована сторона направляє іншій стороні пропозицію у письмовій формі /телеграмою, телетайпограмою, телексом, по факсу, листом та ін./ сторона, що отримала пропозицію про зміну ціни, зобов’язана у 20 –дений термін з моменту його отримання письмово повідомити своє рішення іншій стороні. Обопільна згода сторін оформлюється додатковою угодою до даного договору.

Як вбачається з матеріалів справи та сторонами не заперечується, будь-які зміни щодо ціни на продукцію, встановлені у специфікаціях, у передбаченому п. п. 4.3, 4.4 даного договору порядку сторонами не погоджувалися. Відповідні додаткові угоди не укладались.

Тому, на думку судової колегії Донецького апеляційного господарського суду, суд першої інстанції правомірно вважає, що у накладних ціни на окремі види товару були завищені у порівнянні з цінами згідно специфікації.

Предмет позовних вимог - стягнення основного боргу у сумі 1187 грн., що виник внаслідок недопоставки продукції, штрафних санкцій в сумі 323,56 грн./ інфляційні нарахування на суму 211,06 грн. та 3% річних на суму 17,56 грн., пеню у сумі 94,96 грн. , що розрахована відповідно п.57 Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення № 888 від 25.07.1998 р//арк. справи 3-5/.

Тобто, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості 1187грн. за недопоставку продукції та відповідні штрафні санкції.

Як свідчать матеріали справи, будь-яких змін та доповнень до позовної заяви у порядку, передбаченому ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивачем здійснено не було.

Даний факт у судовому засіданні апеляційної інстанції позивачем не заперечувався.

Статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки згідно п.1.1 договору на відповідача покладений обов’язок поставити товар, а у позивача відповідно його прийняти та оплатити, грошові зобов’язання у відповідача перед позивачем відсутні, він має зобов’язання лише з поставки відповідної продукції.

У відповідності зі ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю –продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно статті 670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Суд першої інстанції підставно посилається на той факт, що будь-яких документів, які б стосувалися вимог чи претензій про передання кількості товару, якої не вистачає, або відмову від переданого товару та його оплати матеріали справи не містять.

Посилання скаржника на те, що позивачем направлялись відповідачу лист від 09.01.2008року №39/2 та претензія від 20.02.2008року за № 26/23/161 з відповідними вимогами не підтверджується матеріалами справи.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку відносно відмови у задоволенні вимог щодо стягнення заборгованості за недопоставлену продукцію в сумі 1187грн., оскільки у відповідача відсутні грошові зобов’язання і відповідно дані вимоги є такими, що заявлені безпідставно.

Стосовно стягнення інфляційних нарахувань у сумі 211,06 грн. та 3% річних у сумі 17,56 грн., які нараховані позивачем на суму заборгованості 1187грн. судова колегія зазначає наступне.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушення зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, вказана норма закону передбачає можливість стягнення з відповідача інфляційних нарахувань та 3% річних за прострочення виконання ним грошового зобов’язання.

Оскільки суд першої інстанції підставно прийшов до висновку відносно відсутності у відповідача перед позивачем грошових зобов’язань, відмовив у задоволенні позовних вимог щодо основного боргу, висновок щодо відмови у задоволенні вимог щодо стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних є правомірним.

Згідно ст.594 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Як вбачається з п.8.2 договору, що укладений між сторонами у справі, у разі порушення умов п.5.3, п.5.4 та п.5.5 даного договору Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки оплати.

Тобто, сторони узгодили, що у разі порушення умов п.5.3, п.5.4 та п.5.5 даного договору покупець сплачує постачальнику пеню.

З огляду на це, обов’язок сплати пені згідно п.8.2 договору покладений на покупця/на позивача/, а не на постачальника./відповідача/

Застосування будь-яких інших штрафних санкцій вказаний договір не передбачає.

Посилання позивача на п.57 Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення № 888 від 25.07.1998 р., згідно з яким за прострочку поставки продукції постачальник сплачує покупцю неустойку у розмірі 8% вартості непоставленої продукції по окремим найменуванням асортименту, є безпідставним, оскільки застосування даного розміру штрафних санкцій у разі прострочки поставки продукції договір не передбачає. Застосування норм Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення до правовідносин сторін договір не передбачає.

Тикам чином, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що вимоги про стягнення пені у сумі 94,96 грн. за недопоставку продукції такими, що не підлягають задоволенню.

Ствердження позивача, що суд першої інстанції при винесенні рішення порушив норми процесуального права, зокрема, рішення було винесене за відсутності представника позивача, який належним чином не був повідомлений про час та місце судового розгляду справи, суперечить матеріалам справи, оскільки, як вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення №90909243/ арк. справи 25/, яке підтверджує отримання 05.05.2008року представником позивача ухвали про порушення провадження у справі від 25.04.2008року, позивач належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду справи.

Доводи скаржника судовою колегією не приймаються, оскільки спростовуються вищевикладеним.

З урахуванням зазначеного, судова колегія вважає, що рішення господарського суду Донецької області по даній справі відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки спростовуються вищевикладеним.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті держмита за подання апеляційної скарги відносяться на скаржника.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 53, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Відновити строк на подання апеляційної скарги.

Рішення господарського суду Донецької області від 12.05.2008року у справі №15/59 залишити без змін, апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Краматорський завод важкого верстатобудування” м.Краматорськ Донецької області - без задоволення.

Головуючий          Н.В. Акулова

Судді:          І.В. Алєєва

Т.Д. Геза

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. 3відповідачу

4у справу

5 ДАГС

6-ГСДо