ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 32/179

14.05.08

За позовом

Вищої ради юстиції

До

Товариства з обмеженою відповідальністю «УП Компані»

Про

стягнення 421 533,78 грн.

Суддя Хрипун О.О.

Представники сторін:

Від позивача

Міщенко С.В. –гол.спец.

Від відповідача

не з’явились

Обставини справи:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Вищої ради юстиції про стягнення з відповідача 421 533,78 грн., які складаються з 341 687,50 грн. коштів за неотриманні паливно-мастильні матеріали за договором купівлі-продажу № 41 від 09.08.2007, 68 337,50 грн. штрафу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невідпущеного товару, 11 070,68 грн. інфляційних втрат та 438,10 грн. нарахувань 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач, порушуючи умови договору купівлі-продажу № 41 від 09.08.2007, не передав позивачу обумовлені вищезазначеним договором паливно-мастильні матеріали, а саме: бензин А-95 у кількості 62050 літрів та дизельне пальне у кількості 5800 літрів на загальну суму 341 687,50 грн. Крім того, відповідач не виконав свого зобов’язання за додатковою угодою від 26.03.2008, укладеною між сторонами, щодо повернення позивачу грошових коштів за неотримані паливно-мастильні матеріали за вказаним договором № 41 та сплати штрафу за відмову передати товар.

Відповідач свого представника на судове засідання не направив, відзив на позовну заяву не надав, жодних заяв та клопотань від сторони не надійшло.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На виконання проведеного 24.07.2007 тендеру на закупівлю нафтопродуктів, а саме –бензину А-95 та дизельного палива, відповідно до Закону України “Про закупівлі товарів, робіт і послуг за державні кошти” 09.08.2007 між Вищою радою юстиції та Товариством з обмеженою відповідальністю “УП Компані” був укладений договір купівлі-продажу нафтопродуктів № 41.

Частиною 3 статті 180 Господарського кодексу України передбачено, що при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до п. 1.1 договору купівлі-продажу нафтопродуктів № 41 від 09.08.2007 загальний обсяг товару, який відповідач зобов’язався поставити позивачу, складає 85 000 літрів бензину та 7000 літрів дизельного палива.

Згідно з пунктом 1.2 вказаного договору товар відпускається позивачу відповідно до бланків дозволів (талонів) відповідача, що є документом обов’язкової звітності та підставою для відвантаження товару з АЗС відповідача.

Розділом 2 договору купівлі-продажу нафтопродуктів № 41 від 09.08.2007 сторони погодили ціну договору на наступних умовах.

Ціна одного літру бензину “А-95” –4,28 грн. Ціна одного літру дизельного палива - 3,70 грн. Загальна вартість 85000 літрів бензину А-95” та 7000 літрів дизельного палива за договором складає 389 700 грн., у т.ч. ПДВ –64 950 грн. Ціна на кожну конкретну партію закупівлі товару зазначаються у специфікаціях, які мають силу протоколу узгодження ціни. У разі зменшення фінансування видатків позивача як бюджетної організації, а також у разі підвищення ціни на товар, можливе зменшення обсягів закупівлі, визначених у п. 1.1 даного договору, про що складається додаткова угода.

У зв’язку з підвищенням ціни на паливно-мастильні матеріали сторони з урахуванням висновку Міжвідомчої комісії з питань державних закупівель № 0003129кц від 29.11.2007 сторони 03.12.2007 уклали додаткову угоду до договору купівлі-продажу нафтопродуктів № 41 від 09.08.2007, відповідно до якої внесли зміни до пунктів 2.1 та 2.2 договору, а саме визначили, що ціна одного літру бензину А-95 становить 5,05 грн., а ціна одного літру дизельного палива –4,95 грн.

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Аналогічні положення містяться і в ст. 265 Господарського кодексу України.

За умовами договору купівлі-продажу нафтопродуктів № 41 від 09.08.2007 позивач здійснює оплату за кожну конкретну партію товару шляхом перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок відповідача згідно рахунку-фактури та накладної (пункт 3.2 договору), а відповідач, в свою чергу, передає позивачу бланки-дозволи відповідача, що є підставою для відвантаження товару з АЗС відповідача, поставка товару здійснюється через АЗС відповідача (п.п. 3.3 та 3.5 договору). Відповідач зобов’язується забезпечити належну якість товару та забезпечити вільний відпуск товару з АЗС відповідача.

Пунктом 3.1 договору купівлі-продажу нафтопродуктів № 41 від 09.08.2007 сторони передбачили, що товар поставляється партіями залежно від потреб позивача.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору купівлі-продажу нафтопродуктів № 41 від 09.08.2007 позивач перерахував відповідачу грошові кошти на підставі рахунку-фактури № СФ-0004708 від 17.09.2007 платіжним дорученням № 577 від 13.09.2007 в розмірі 48640,00 грн.; на підставі рахунку-фактури № СФ-0004825 від 17.09.2007 платіжним дорученням № 595 від 20.09.2007 в розмірі 25390,00 грн.; на підставі рахунку-фактури № СФ-0006333 від 03.12.2007 платіжним дорученням № 769 від 06.12.2007 в розмірі 375675,00 грн., а відповідач, в свою чергу, передав позивачу бланки-дозволи (талони) на 86000 літрів бензину А-95 та 7000 літрів дизельного палива на загальну суму 449705,00 грн. за видатковими накладними № РН-0004710 від 11.09.2007 на суму 48 640,00 грн., № РН-0004814 від 17.09.2007 на суму 25390,00 грн., № РН-0006338 від 03.12.2007 на суму 375675,00 грн.

Суд зазначає, що передача позивачу бланків-дозволів (талонів) на паливно-мастильні матеріали ще не є виконанням відповідачем своїх зобов’язань за договором купівлі-продажу нафтопродуктів № 41 від 09.08.2007, оскільки його предметом є паливно-мастильні матеріали, а не талони на них.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що 17.03.2008 відповідач направив позивачу лист № б/н, яким повідомив позивача, що він змушений з 10.03.208 зупинити заправку за проданими раніше талонами для всіх без виключення його клієнтів на АЗС в м. Києві та по Україні у зв’язку із форс-мажорними обставинами, які склалися у зв’язку з випуском великої кількості підроблених талонів.

24.03.2008 відповідач направив позивачу лист № 24/03-08, в якому просив у зв’язку з неможливістю виконання договору № 41 від 09.08.2007 повернути залишок талонів на паливно-мастильні матеріали та гарантував повернення коштів.

26.03.2008 між сторонами було укладено додаткову угоду до договору купівлі-продажу нафтопродуктів № 41 від 09.08.2007, відповідно до якої сторони погодили, що договір купівлі-продажу нафтопродуктів № 41 від 09.08.2007 вважатиметься розірваним після вчинення сторонами таких дій:

-          відповідач протягом трьох банківських днів з дня підписання цієї угоди перераховує на розрахунковий рахунок позивача кошти за неотриманні паливно-мастильні матеріали за договором № 41 у сумі 341 687,50 грн. відповідно до наведеного в угоді розрахунку (п. 2.1 вказаної угоди);

-          позивач протягом трьох днів з дня надходження на його рахунок коштів, сплачених відповідно до п. 2.1 цієї угоди, повертає відповідачу наявні у нього невикористані талони на паливно-мастильні матеріали у визначений в додатковій угоді кількості, про факт передачі талонів представниками сторін складається відповідний акт, який є невід’ємною частиною цієї угоди (п. 2.2 угоди);

-          відповідач протягом трьох банківських днів з моменту підписання цієї угоди сплачує позивачу відповідно до пункту 6.3 договору № 41 від 09.08.2007 штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невідпущеного товару, а саме 68337,50 грн. (п. 2.3 угоди).

Згідно зі ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, встановлених ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно зі звичаями ділового обороту чи іншими вимогами, які звичайно ставляться. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Як встановлено ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що обумовлений договором купівлі-продажу нафтопродуктів № 41 від 09.08.2007 товар позивач не отримав, відповідач кошти відповідно до пунктів 2.1 та 2.3 додаткової угоди до договору купівлі-продажу нафтопродуктів № 41 від 09.08.2007 не перерахував, чим порушив свої зобов’язання за вказаною додатковою угодою.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 6.3 договору купівлі-продажу нафтопродуктів № 41 від 09.08.2007 встановлено, що у разі відмови передати товар під час строку дії цього договору, відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невідпущеного товару.

Оскільки штраф, сплата якого вимагається позивачем згідно положень п. 6.3 договору купівлі-продажу нафтопродуктів № 41 від 09.08.2007, застосовується саме у зв’язку із затримкою перерахування коштів у строк, обумовлений додатковою угодою до договору купівлі-продажу нафтопродуктів № 41 від 09.08.2007, тобто за несвоєчасно виконане зобов’язання щодо повернення грошових коштів відповідно до пунктів 2.1 та 2.3 вказаної додаткової угоди, сума штрафу обраховується у відсотковому відношенні від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання, а також з огляду на те, що вказана додаткова угода є невід’ємною частиною договору № 41 купівлі-продажу нафтопродуктів від 09.08.2007, суд приходить до висновку що відповідальність, встановлена договором, передбачає обчислення неустойки у вигляді штрафу.

Частиною 1 ст. 220 Господарського кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання господарського зобов’язання, відповідає перед кредитором за збитки, завдані простроченням, і за неможливість виконання, що випадково виникла після прострочення.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 3 додаткової угоди до договору купівлі-продажу нафтопродуктів № 41 від 09.08.2007 сторони погодили, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання пунктів 2.1 та 2.3 вказаної додаткової угоди відповідач згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України сплачує позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

З урахуванням викладених обставин суд приходить до висновку, що відповідач не виконав зобов’язання належним чином, обумовлений договором купівлі-продажу нафтопродуктів № 41 від 09.08.2007 позивачу не передав, кошти відповідно до пунктів 2.1 та 2.3 додаткової угоди до договору купівлі-продажу нафтопродуктів № 41 від 09.08.2007 позивачу не перерахував. Таким чином, позовні вимоги про стягнення 341 687,50 грн. коштів за неотриманні паливно-мастильні матеріали за договором купівлі-продажу № 41 від 09.08.2007, 68 337,50 грн. штрафу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невідпущеного товару, 11 070,68 грн. інфляційних втрат та 438,10 грн. нарахувань 3% річних підлягають задоволенню.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими, доведеними належними доказами, та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Державне мито, судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УП Компані» (04073, м. Київ, Московський проспект, 10; м. Київ, вул. Деснянська, 19; м. Київ, пр. Оболонський, 14-Г; код 33229580; рахунок № 1121 в міжнародному відділенні КМФ АКБ “Укрсоцбанк”, МФО 322012) на користь Вищої ради юстиції (04050, м. Київ, вул. Артема, 89; код 00013698; рахунок № 0053 в ОПЕРУ ДКУ, МФО 820172) 341 687,50 грн. боргу, 68 337,50 грн. штрафу, 11 070,68 грн. інфляційних втрат, 438,10 грн. - нарахувань 3% річних, 4 215,34 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання та може бути оскаржене у порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя                                                                       О.О. Хрипун