ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2008
Справа № 25/123-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі
колегії  суддів:

головуючого
Чохи Л.В.
(доповідача)

суддів: Сизько І.А., Тищик І.В.

при
секретарі судового засідання: Врони
С.В.

за участю
представників сторін:

від
позивача: Сакал П.А., довіреність №76 від 28.09.07, спеціаліст-юрисконсульт;

від відповідача
представник у судове засідання не з"явився, про час та місце судового
засідання повідомлений належним чином;

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу регіонального відділення Фонду
державного майна України по Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ на рішення
господарського суду Дніпропетровської області від 01.11.2007р. у справі
№25/123-07;

за
позовом
регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській
області, м. Дніпропетровськ

до
фізичної особи
ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про стягнення 500, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

31.07.2008р. регіональне відділення
Фонду державного майна України по Дніпропетровській області звернулося в
господарський суд Дніпропетровської області до фізичної особи ОСОБА_1 з позовом
про стягнення збитків у сумі 500,00 грн. (а. с. 3-8)

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 01.11.2007р. (суддя Чередко А.Є.) в позові
відмовлено. (а. с. 32)

05.03.2008р. Дніпропетровським
апеляційним господарським судом порушено провадження за апеляційною скаргою
регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській
області з перегляду рішення господарського суду Дніпропетровської області від
01.11.2007р. з мотивів його невідповідності нормам матеріального та
процесуального права, зокрема:

·          в порушення статті 104 Господарського
процесуального кодексу України рішення прийнято в відсутності сторін;

·          в порушення статті 629 Цивільного
кодексу України відповідач ОСОБА_1 позбавив державу в досягненні мети: ввести
об'єкт  в експлуатацію;

·          розібравши об'єкт приватизації,
покупець в порушення статті 187 Цивільного кодексу України знищив цю річ;

·          в порушення статті 43 Господарського
процесуального кодексу України суд не дав оцінки тому, що добудова гуртожитку
технікуму була обов'язковою умовою договору.

ОСОБА_1 не використав наданого законом
права на участь свого представника в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді -доповідача,
пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши
викладені в апеляційній скарзі доводи, судова колегія вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судами першої та апеляційної інстанцій під час здійснення судового
провадження 18.04.1997р. між регіональним відділенням Фонду державного майна
України по Дніпропетровській області та фізичною особою ОСОБА_1 було укладено
договір купівлі -продажу незавершеного будівництва: будівлі гуртожитку
технікуму промислового транспорту ДМК ім. Дзержинського, розташованого по
АДРЕСА_2 (а. с. 9 -10)

За договором дарування будівельних
матеріалів від 23.06.2005р. гр. ОСОБА_1, демонтувавши вказаний об'єкт
незавершеного будівництва, подарував будівельні матеріали гр. ОСОБА_2 (а. с. 13
-14)

Зі змісту апеляційної скарги
вбачається, що відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській
області рішення оскаржується із-за відмови у задоволенні позовних вимог щодо
стягнення суми збитків у сумі 500,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи,
предметом спору у даній справі, зокрема, є стягнення  з гр. ОСОБА_1 збитків у сумі 500 грн. на
підставі статей 7, 27 Закону України “Про приватизацію державного майна”, Указу
президента України №456/93 “Про приватизацію об'єктів незавершеного
будівництва” статей 611, 614, 623, 1166 Цивільного кодексу України у зв'язку з
невиконанням ним обов'язку щодо завершення будівництва будівлі гуртожитку
згідно умов додаткової угоди від 18.12.2000р.

За приписами статті 610 Цивільного
кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

При цьому, згідно статті 611 вказаного
Кодексу, у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:

-          припинення
зобов'язання в результаті односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом, або розірвання договору;

-          зміна
умов зобов'язання;

-          сплата
неустойки;

-          відшкодування
збитків і моральної шкоди.

Статтею 623 вказаного Кодексу
передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

За приписами статті 224 Господарського
кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання
або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого
порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною,
втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Пунктом 1 статті 225 цього Кодексу
передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, неодержаний
прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного зобов'язання другою стороною.

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу
цивільного правопорушення,  як - то:

-          протиправна
поведінка, дія чи бездіяльність особи;

-          шкідливий
результат такої поведінки (збитки);

-          причинний
зв'язок між протиправною поведінкою та збитками;

-          вина
правопорушника.

Відповідно до статті 22 Цивільного
кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи,
які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Як вбачається із матеріалів справи та
встановленого судами першої та апеляційної інстанцій, рішеннями Баглійського
районного суду АДРЕСА_1 від 22.07.2002р. відмовлено в позові регіональному
відділенню Фонду державного майна України по Дніпропетровській області про
розірвання договору купівлі -продажу від 18.04.1997р. та повернення об'єкту до
державної власності. Цим рішенням судом встановлено, що ОСОБА_1 виконав умови
договору. Рішення набрало законної сили.

Рішенням Баглійського районного суду
АДРЕСА_1а від 10.05.2006р. відмовлено у задоволенні позовних вимог відділенню
Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 про спонукання добудувати об'єкт приватизації та визнання недійсним
договору дарування. При цьому суд послався на те, що ОСОБА_1 був власником
об'єкту незавершеного будівництва, тому він вправі був укладати щодо нього
угоди. Рішення вступило в законну силу. ( а. с. 15 -16)

За приписами частини 4 статті 35
Господарського процесуального кодексу України рішення суду з цивільної справи,
що набрало законної сили є обов'язковим для господарського суду щодо фактів,
які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Апеляційний суд погоджується з
рішенням суду попередньої інстанції, про те, що вина відповідача в причинені
збитків не встановлена.

Посилання скаржника на лист Фонду державного
майна України №23-5-267 від 28.02.2006р, відповідно до якого надані
рекомендації щодо визначення розміру збитків, завданих державі у випадку
часткового розібрання або фактичного зруйнування об'єкта приватизації, колегія
суддів вважає помилковим, оскільки, по -перше: лист не є нормою матеріального
права і носить рекомендований характер, по - друге: рішенням Баглійського
районного суду АДРЕСА_1а від 22.07.2002р. встановлено, що ОСОБА_1 виконав умови
договору від 18.04.1997р. Відділенням Фонду державного майна України по
Дніпропетровській області  позов до
відповідача про визнання договору від 18.04.1997р. недійсним в зв'язку з
порушенням Закону при його заключенні, а саме: продажу об'єкта незавершеного
будівництва по ціні, що не відповідає його дійсній вартості, не заявлявся.

Беручи до уваги все наведене, та
вимоги чинного законодавства в їх сукупності, колегія суддів не вбачає підстав
для скасування рішення.

Керуючись статтями 101 -103, 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну
скаргу регіонального відділення Фонду державного майна України по
Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення господарського
суду Дніпропетровської області від 01.11.2007р. у справі №25/123-07 -без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного
місяця до Вищого господарського суду України.

Головуючий                                                                       Л.В. Чоха

Судді:
І.А. Сизько

І.В.
Тищик