ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

"14" серпня 2008 р.           Справа № 13/231-08

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Роморо", м. Київ

до 1. Згурівської спеціальної загальноосвітньої школи - інтернату І-ІІ ступенів, смт. Згурівка, Згурівський район

2. Великополовецької спеціальної загальноосвітньої школи - інтернату І-ІІ ступенів, с. Великополовецьке, Сквирський район

3. Мостищенської спеціальної загальноосвітньої школи - інтернату І-ІІ ступенів, с. Мостище, Макарівський район

4. Таращанської спеціальної загальноосвітньої школи - інтернату І-ІІ ступенів, м. Тараща, Таращанський район

5. Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамант", м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів 1. Курносова Миколи Олексійовича, м. Київ

2. Всеукраїнського благодійного фонду „Щасливе дитинство”, м. Київ

про визнання недійсним договору

Суддя С.Ю. Наріжний

Представники:

від позивача не з’явився;

від відповідача 1. не з’явився;

від відповідача 2. не з’явився;

від відповідача 3. не з’явився;

від відповідача 4. не з’явився;

від відповідача 5. не з’явився;

від третьої особи 1 не з’явився;

від третьої особи 2 Іванова О.І. –довіреність №18 від 26.05.2008р.;

Кривошей О.В. –довіреність №1 від 08.01.2008р.;

суть спору:

Товариством з обмеженою відповідальністю „Роморо” (далі –позивач) заявлено позов до 1. Згурівської спеціальної загальноосвітньої школи - інтернату І-ІІ ступенів, 2. Великополовецької спеціальної загальноосвітньої школи - інтернату І-ІІ ступенів, 3. Мостищенської спеціальної загальноосвітньої школи - інтернату І-ІІ ступенів, 4. Таращанської спеціальної загальноосвітньої школи - інтернату І-ІІ ступенів, 5. Товариства з обмеженою відповідальністю "Діамант" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Курносова Миколи Олексійовича (далі –третя особа 1) про визнання недійсним договору 3102/7 від 16.06.1994 р.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на той факт, що між ним, як орендарем нерухомого майна та Курносовим М.О., як орендодавцем та власником нерухомого майна було укладено договір оренди приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дмитрівська 18/24, 10-й поверх. Разом з тим, 16.05.2008 р. представникам Товариства з обмеженою відповідальністю «Роморо»стало відомо, що право власності Курносова М. О. оспорюється з боку Всеукраїнського благодійного фонду для дітей з вадами розумового розвитку і сиріт Щасливе дитинство», який заявляє про власне право власності на зазначену нерухомість. Відповідно Всеукраїнським благодійним фондом «Щасливе дитинство»фактично оспорюються й речові права Товариства з обмеженою відповідальністю «Роморо»на приміщення за адресою: 01054, м. Київ, вул. Дмитріївська, 18/24, 10-й поверх, що були передані Курносовим М.О. згідно договору оренди. При цьому, в обґрунтування свого права власності на зазначену нерухомість Всеукраїнський благодійний фонд для дітей з вадами розумового розвитку і сиріт «Щасливе дитинство»посилається на договір №102/7 від 16.06.1994 р. про співробітництво, укладений Згурівською, Великополовецькою, Мостищенською, Таращанською спеціальними загальноосвітніми школами-інтернатами та ТОВ «Брокерська фірма «Діаманд».

24.06.2008 р. через загальний відділ господарського суду Київської області надійшла заява №23 від 24.06.2008р. всеукраїнського благодійного фонду „Щасливе дитинство” в якій фонд просить залучити їх до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів мотивуючи це тим що між Згурівською, Бишівською, Великополовецькою, Мостищенською, Таращанською допоміжними школами –інтернатами та брокерською фірмою „Діамант” був укладений договір №102/7 результатом якого стало створення Державного громадського благодійного фонду асоціація допоміжних шкіл –інтернатів „Щасливе дитинство” правонаступником якого є всеукраїнський благодійний фонд „Щасливе дитинство”.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.06.2008 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів всеукраїнський благодійний фонд „Щасливе дитинство” (далі –третя особа 2) (01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, 18/24).

Представники позивача та відповідачів в судове засідання не з’явились, відповідачі відзиву на позов та інших витребуваних ухвалою суду документів не подав. Позивач та відповідачі належним чином були повідомлені про місце і час судового засідання ухвалами суду від 17.06.2008 р. та 25.06.2008 р. Таким чином сторони не реалізували своє процесуальне право на участь в судовому засіданні господарського суду. Згідно зі ст.75 ГПК України справа розглядається без участі представників відповідачів, за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи додані до позовної заяви та надані в судове засідання, дослідивши зібрані по справі докази судом встановлено, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

15.11.2007 р. між позивачем, як орендарем та третьою особою 1, як орендодавцем було укладено договір оренди №34/к. Відповідно до п. 1.1 договору №34/к третя особа 1 передає у платне користування (оренду), а позивач приймає нежилі приміщення на 10-му поверсі загальною площею 461,4 кв.м., розташовані за адресою: м. Київ, вул. Дмитрівська 18/24, 10-й поверх.

Як зазначає позивач разом з тим, 16.05.2008 р. представникам позивача стало відомо, що право власності Курносова М. О. оспорюється з боку Всеукраїнського благодійного фонду для дітей з вадами розумового розвитку і сиріт Щасливе дитинство», який заявляє про власне право власності на зазначену нерухомість. Відповідно Всеукраїнським благодійним фондом «Щасливе дитинство»фактично оспорюються й речові права Товариства з обмеженою відповідальністю «Роморо»на приміщення за адресою: 01054, м. Київ, вул. Дмитріївська, 18/24, 10-й поверх, що були передані Курносовим М.О. згідно договору оренди. При цьому, в обґрунтування свого права власності на зазначену нерухомість третя особа 2 посилається на договір №102/7 від 16.06.1994 р. про співробітництво, укладений Згурівською, Великополовецькою, Мостищенською, Таращанською спеціальними загальноосвітніми школами-інтернатами та ТОВ «Брокерська фірма «Діаманд».

16.06.1994 р. Згурівською, Бишевською, Великополовецькою, Мостищенською, Таращанською спеціальними загальноосвітніми школами-інтернатами та ТОВ «Брокерська фірма «Діаманд»був укладений договір №102/7 від 16.06.1994 р. про співробітництво.

Відповідно до п. 1.1. цього Договору його сторони прийняли рішення створити окрему юридичну особу - благодійний фонд для допомоги дітям з порушеним розумовим розвитком. При цьому, ТОВ «Діаманд»взяло на себе зобов'язання виділити приміщення для реєстрації Благодійного фонду з 17.06.1994 р., і з дати його реєстрації передати на баланс останнього протягом 10 днів 4888 кв. м. нежитлового приміщення за адресою: 01054, м. Київ, вул. Дмитріївська, 18/24, 10-й поверх.

За таких обставин, позивач з метою захисту своїх речових прав та інтересів щодо приміщення за адресою: 01054, м. Київ, вул. Дмитріївська, 18/24, 10-й поверх звертається з позовом про визнання договору №102/7 від 16.06.1994 р. про співробітництво недійсним на підставі ст. 49 ЦК УРСР.

Проте, судом встановлено, що зазначена вимога позивача не може бути задоволена з огляду на наведене.

Позивач в своїй позовній заяві вказує, що з метою захисту своїх речових прав та інтересів щодо приміщення за адресою: м. Київ, вул. Дмитрівська 18/24, 10-й поверх, звертається з позовом про визнання договору № 102/7 від 16.06.1994р. про співробітництво недійсним. Однак позивач не приводить доказів правопорушень з боку відповідачів - шкіл-інтернатів Київської обл. та ТОВ Брокерська фірма «Діаманд» відносно права володіння та користування нежитловими приміщеннями 10-го поверху 12-ти поверхового будинку 18/24 по вул. Дмитрівській 18/24 в м. Києві.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу (ГПК) України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 20 ГК України передбачено, що кожний суб’єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Отже, право на звернення до суду, за загальним правилом, має особа, чиї права та охоронювані законом інтереси були порушені. Тобто, порушення права чи законного інтересу або спір щодо них повинні існувати на момент звернення до суду.

У даному випадку позивач не є однією з осіб, перелічених у ст. 1 ГПК України. Позивач не є також стороною договору № 102/7 про співробітництво від 16.06.1994р. та цей договір не створював для нього ніяких прав і не покладав на нього будь-яких обов'язків.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 30.01.2007 р. у справі № 1/138-14/318-9/273, права особи не підлягають захисту шляхом задоволення позову про визнання угоди недійсною, оскільки така особа не є стороною цієї угоди. Способи захисту цивільних прав у багатьох випадках передбачені правовими нормами, які регулюють конкретні правовідносини.

Стаття 395 Цивільного кодексу України встановлює види речових прав на чуже майно: право володіння, право користування (сервітут), право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзіс), право забудови земельної ділянки (суперфіцій).

У відповідності із ст. 396 Цивільного кодексу України особа, яка має речове право, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 ЦК України, а саме шляхом пред'явлення позову: про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України), про захист права власності від порушень, не пов'язаних з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України), про визнання права власності (ст. 392 ЦК України), визнання незаконним правового акта, що порушує право власності (ст. 393 ЦК України).

В своїй позовній заяві позивач не наводить перелік протиправних діянь відповідачів, що зазіхають на його речові права, та не вказує, які саме його права, свободи та інтереси ними порушені. Крім того, позивачем також не доведено, що право позивача, як орендаря нежитлового приміщення за адресою: 01054, м. Київ, вул. Дмитріївська, 18/24, 10-й поверх порушено оскаржуваним договором.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Витрати за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України та витрати за інформаційно –технічне забезпечення судового процесу відповідно до ст.44 ГПК України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

Відмовити в позові повністю.

Суддя