ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

18.06.08
Справа  № 17/7

Львівський апеляційний
господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді                               Городечної М.І.

суддів                                          Юркевича М.В.

Кузя В.Л.

розглянувши
апеляційну скаргу
приватного підприємця ОСОБА_1 від 14.03.2008 року (вх. № 293 від 25.03.2008
року)

на
рішення господарського
суду Львівської області від 14.02.2008 року у справі  № 17/7

за
позовом Приватного підприємства
“Земсервіс”, м.Новояворівськ

до приватного підприємця ОСОБА_1, м.Миколаїв

про стягнення 49358 грн.

за участю: від позивача -Бобров О.С., від
відповідача -ОСОБА_2.

Представникам
сторін роз'яснено права і обов'язки передбачені ст.ст. 22, 28 ГПК України.

Рішенням господарського суду Львівської області від
14.02.2008 року у справі № 17/7 задоволено частково позов Приватного
підприємства “Земсервіс” до приватного підприємця ОСОБА_1: стягнено з
останнього 34800 грн. боргу, 348 грн. державного мита та 83,20 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В частині стягнення 14558
грн. в позові відмовлено.

Не
погоджуючись з даним рішенням місцевого суду, відповідач - підприємець ОСОБА_1
оскаржив його в апеляційному порядку.

Зокрема,
в апеляційній скарзі від 14.03.2008 року та доповненні до неї від 14.05.2008
року (вх. № 3153 від 14.05.2008 року) позивач вважає, що рішення суду першої
інстанції є незаконним та необгрунтованим, а тому підлягає скасуванню, з
підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповного
з'ясування обставин справи. В обгрунтування зазначеного, скаржник посилається
на те, що суд першої інстанції не з'ясував факт отримання ним ухвали суду про
розгляд даної справи 14.02.2008 року, поважність причин неявки представника
відповідача в судове засідання, чим не забезпечив його право на судовий захист,
зокрема, можливість надання заперечень на поданий позов, та доказів в їх
обгрунтування. Зокрема, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не було
враховано, що сам факт сплати позивачем всієї суми по Договору від 02.09.2004
року свідчить про повне виконання відповідачем зобов'язань по даному Договору.
Крім цього, скаржник вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності по
даних позовних вимогах. В той же час, місцевий суд розглянувши спір без участі
представника відповідача, позбавив останнього можливості заявити про
застосування позовної давності по даному спору.

Представник
Приватного підприємства “Земсервіс” (позивач у справі) вимоги апеляційної
скарги заперчив, посилаючись на те, що відповідачем не виконано своїх
зобов'язань по договору від 02.09.2004 року, жодних доказів в спростування
зазначеного не подано. За наведеного, просить рішення господарського суду
Львівської області від 14.02.2008 року у справі № 17/7 залишити без змін.

Апеляційний
суд, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення другої сторони,
дослідивши наявні докази у справі, в порядку передбаченому ст. 101 ГПК України,
дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги. При цьому суд
встановив наступні обставини та виходив з таких мотивів.

Як
вбачається з позовної заяви ПП “Земсервіс” (вх.            №
господарського суду Львівської області
- 105 від 09.01.2008 року) дане Товариство просить стягнути з підприємця
ОСОБА_1 49358 грн. сплачених ним по Договору № 4/2004 від 02.09.2004 року
коштів, в зв'язку з невиконанням останнім в порушення статтей 526, 530
Цивільного кодексу України зобов'язань по даному Договору щодо надання послуг.

Як
вбачається, з матеріалів справи, по договору № 4/2004 по наданню
консультаційних та маркетингових послуг від 02.09.2004 року (надалі - Договір),
відповідач зобов'язувався в 20-денний термін з дати підписання даного Договору
виконати роботи по збору даних, підготовці та розробленню проекту по створенню
підприємства для аерокосмічних та наземних методів дослідження економічного
розвитку та природних ресурсів в Україні в технопарку СЕЗ “Яворів” (п. 1.1), а
позивач зобов'язувався сплати виконавцю за надані послуги винагороду у розмірі
34800 грн.: з них 17400 грн. передоплата, яка перераховується після підписання
Договору, а решта 17400 грн. - після підписання акту виконаних робіт.

Як
вбачається апеляційним судом з наявної в матеріалах справи копії договору №
4/2004 від 02.09.2004 року, поданої позивачем, він підписаний з боку позивача
його директором та скріплений печаткою Підприємства. В той же час даний Договір
не підписаний відповідачем, а містить лише відтиск печатки підприємця ОСОБА_1.
Відповідач в апеляційній скарзі заперечує факт підписання ним даного Договору.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не було дано
оцінки вищенаведеному факту.

Відповідно
до ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України (надалі -ГК) господарський
договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку
та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною
1 ст. 181 ГК України передбачено, що господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений
спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами
тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо
законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного
виду договорів. Частиною 2 ст. 207 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК)
передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо
він підписаний його стороною (сторонами).

Вищенаведена
норма кореспондується з положеннями статті 639 ЦК України, яка визначає форму
договору, який в силу положень ст.ст. 202, 626 цього ж Кордексу, є різновидом
правочинів. Зокрема, ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони
домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту
надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів
не вимагалася. Частиною 3 цієї ж статті, передбачено, що якщо сторони
домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена
письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

З
наведеного вище, вбачається, що законодавець ставить в залежність факт
укладення договору від досягнення сторонами в певному порядку та формі згоди з
істотних умов договору. При цьому, якщо сторони домовились укласти договір в
письмовій формі, то він є укладеним з моменту його підписання. Також для
господарських договорів за загальним правилом вимагається їх скріплення
печатками суб'єкта господарювання. Однак, законодавець пов'язує сам факт
укладення договору лише з фактом його підписання сторонами.

Як
встановлено вище, договір № 4/2004 від 02.09.2004 року не підписаний
підприємцем ОСОБА_1. Крім цього, в матеріалах справи відсутні будь-які докази:
листи, телеграми, телефонограми, факсограми тощо, які б стверджували, що
відповідач підтвердив умови, викладені в примірнику договору № 4/2004 від
02.09.2004 року. Крім цього, в матеріалах справи, відсутні будь-які докази: акт
виконаних робіт, рахунки-фактури, листи тощо, які б стверджували укладеність
даного Договору шляхом його прийняття до виконання відповідачем. Сторонами на
вимогу ухвали суду докази виконання відповідачем робіт по Договору подані не
були. Навпаки, позивачем подані суду апеляційної інстанції докази в
підтвердження факту виконання робіт, зазначених в Договорі, третьою особою.

За
наведеного, суд апеляційної інстанції, оцінивши вищенаведені обставини в
сукупності, відповідно до ст. 43 ГПК України, дійшов висновку про неукладеність
між сторонами в даній справі договору № 4/2004 по наданню консультаційних та
маркетингових послуг від 02.09.2004 року.

Відповідно
до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є:
договори та інші правочини; творення літературних, художніх творів, винаходів
та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової
(матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні
права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного
законодавства.

В даному
випадку, на думку апеляційного суду, перераховані позивачем відповідачу по
платіжних дорученнях № 175 від 15.11.2004 року та № 197 від 09.12.2004 року
кошти в сумі 34800 грн. є такими, що перераховані без достатньої підстави,
оскільки, як встановлено вище, договір № 4/2004 від 02.09.2004 року є
неукладеним, а отже, не створив для його сторін жодних прав та обов'язків, крім
тих, що передбачені главою 83 ЦК України.

Відповідно
до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового права та інтересу, способом визначеним
даною нормою (ч.ч. 1, 2 ). Крім цього, ч. 2 даної статті, передбачено, що суд
може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений
договором або законом.

Як
вбачається з позовної заяви, ПП “Земсервіс” просить стягнути з підприємця
ОСОБА_1 М.М. 49358 грн. в зв'язку з невиконанням останнім своїх зобов'язань за
договором № 4/2004 від 02.09.2004 року.

Однак, в
даному випадку, на думку колегії суддів апеляційного суду, вбачається
відсутність факту невиконання відповідачем зобов'язань по договору № 4/2004 від
02.09.2004 року, оскільки вищевстановлено факт його неукладення, та відповідно,
не виникнення в сторін зобов'язань по даному Договору, а отже, неможливість
відповідальності за його невиконання. В той же час, судом встановлено факт
перерахування позивачем відповідачу коштів в сумі 34800 грн. без достатньої
правової підстави, оскільки договір згідно якого вони перераховані, є
неукладеним. Однак, в позовній заяві, ПП “Земсервіс” не ставились вимоги про їх
стягнення з зазначених підстав та у відповідності до глави 83 ЦК України.

В той же
час, в силу положень п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 1, 83,
99, 101, п. 2 ч. 1 ст. 103 ГПК України, апеляційний суд не може захистити
порушене право позивача через безпідставне одержання відповідачем коштів в сумі
34800 грн., іншим способом, ніж вибраний позивачем в позовній заяві, оскільки
виходячи з встановленої процесуальним законом засади диспозитивності при
здійсненні господарського судочинства, та обсягу повноважень господарського
суду, суд не може зі своєї ініціативи вийти за межі позовних вимог ПП
“Земсервіс” по даній справі.

Відповідно
до ч.ч. 2-3 п. 1 постанови Пленому Верховного суду України “Про судове рішення”
від 29.12.1976 року № 11, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних правовідносин, а при їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад
і змісту законодавства України. Обгрунтованим визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

В даній
справі, суд першої інстанції вирішуючи спір по суті, не з'ясував всіх обставин
справи, зокрема, факту укладеності договору № 4/2004 від 02.09.2004 року, як
факту, що має юридичне значення для правильного вирішення даного спору,
оскільки лише укладений правочин породжує для його сторін права та обов'язки, а
його невиконання тягне за собою встановлену договором та законодавством
відповідальність. При цьому, місцевим судом зроблено висновки, які не
відповідають обставинам справи та грунтуються на застосуванні ним норм
матеріального права, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а
саме: ст. 193 ГК України, ст. 525, 612 ЦК України, які врегульовують виконання
зобов'язань та встановлють відповідальність за їх невиконання, в даному
випадку, як встановлено даним судом, зобов'язань які виникають з договору,
ст.ст. 4-5, 43, 82-84 ГПК України щодо оцінки та відповідно встановлення
обставин, якими сторони обгрунтовували свої вимоги та заперечення, дослідження
при прийнятті рішення можливості захисту порушеного права позивача обраним ним
способом захисту.

Таким
чином, апеляційний господарський суд, враховуючи вичерпний перелік його
повноважень згідно ст. 103 ГПК України, прийшов до висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги, та відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 103, ст. 104 ГПК
України про скасування рішення господарського суду Львівської області від
14.02.2008 року у справі № 17/7 в частині задоволення позову про стягнення
34800 грн. та прийняття в цій частині позову нового рішення про відмову
Приватному підприємству “Земсервіс” в позові до приватного підприємця ОСОБА_1
про стягнення 34800 грн.

Щодо
позову в частині стягнення 14558 грн. (49358 грн. -34800 грн.), то, як
підставно зазначив суд першої інстанції, дані кошти перераховані відповідачу
згідно платіжного доручення № 57 від 10.03.2005 року на виконання договору №
2/2/2005 від 09.02.2005 року, не виконання якого, як вбачаєтся з позовної заяви,
не є підставою для подання даного позову, і який, відповідно, не був предметом
оцінки по даній справі, оскільки це б виходило за межі позовних вимог ПП
“Земсервіс”. За наведеного, оскаржене рішення господарського суду в цій частині
слід залишити без змін.

В силу
ст.ст. 49, 99, 105 ГПК України судові витрати по розгляду справи як в суді
першої інстації, так і в суді апеляційної інстанції, покласти на сторін
пропорційно розміру задоволених вимог. Зокрема, позивачу відшкодувати
відповідачу 174 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись
ст.ст. 49, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний
господарський суд

П О С Т А Н О В И В  :

1.          Апеляційну скаргу приватного
підприємця ОСОБА_1 частково задоволити.

2.          Рішення господарського суду
Львівської області від 14.02.2008 року у справі № 17/7 скасувати в частині
задоволення позову про стягнення 34800 грн. Прийняти нове рішення, яким в
позові  Приватного підприємства
“Земсервіс” до приватного підприємця ОСОБА_1
про стягнення 34800 грн. відмовити. В решті позову залишити без змін.

3.          Стягнути з Приватного підприємства
“Земсервіс” (81053, Львівська область, Яворівський район, місто Новояворівськ,
вул. Шевченка, 1) на користь приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) 174 грн.
00 коп. в відшкодування витрат по сплаті державного мита за подання апеляційної
скарги.

4.          Доручити господарському суду
Львівської області видати наказ на виконання даної постанови.

5.          Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

6.          Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку.

7.          Справу повернути в господарський суд
Львівської області.

Головуючий-суддя                           Городечна М.І.

Судді                                     Юркевич М.В.

Кузь
В.Л.