ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

29.07.08            Справа № 17/189-08

За позовом Дочірньої компанії “Газ України”

Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”

до Ставищенського житлово-комунального підприємства

про стягнення 53 507,03 грн

Суддя В.Г. Суховий

Представники: згідно з протоколом судового засідання

СУТЬ СПОРУ:

В господарський суд Київської області звернулося з позовом Дочірня компанія “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” (далі –Позивач) до Ставищенського житлово-комунального підприємства (далі –Відповідач) про стягнення 53 507,03 грн., з яких 25 538,02 грн. –основний борг, 3 954,68 грн. –пеня, 19 717,57 грн. - інфляційні та 4 296,76 грн. –3% річних.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.04.2008р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем своїх зобов’язань по договору на постачання природного газу № 06/05-2151 ТЕ-17 від 30.12.2005р. щодо оплати отриманого природного газу.

Відповідач у відзиві № 232 від 23.06.2008р. позовні вимоги визнає лише в частині суми основного боргу –25 538,02 грн, та зазначає, що 13.05.2008р. вони були сплачені позивачу, що підтверджується платіжним дорученням № 225 від 13.05.2008р.

У зв’язку з неявкою представника відповідача, неподанням позивачем витребуваних документів та необхідністю витребування нових доказів у справі розгляд справи неодноразово відкладався.

В судовому засіданні 29.07.2008р. представник позивача позовні вимоги в частині стягнення пені, інфляційних та 3% річних підтримав, вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач проти позовних вимог в частині стягнення пені, інфляційних та 3% річних заперечив, з підстав викладених у відзиві на позов. Крім того відповідачем подано власні розрахунки 3% річних та інфляційних.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача суд в с т а н о в и в:

30 грудня 2005 року між Дочірнєю компанією “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” та Ставищенським житлово-комунальним підприємством було укладено договір на постачання природного газу № 06/05-2151 ТЕ-17 (далі - Договір).

Згідно з цим договором позивач передав у власність відповідачу протягом січня - квітня, жовтня - грудня 2006 року природний газ на загальну суму 665 092,72 грн., що підтверджується актами прийому - передачі природного газу (додаються).

Згідно п. 6.1. Договору оплата за газ та послуги з його транспортування проводиться грошовими коштами у такому порядку:

-          перша оплата в розмірі 34 (тридцять чотири) відсотки від вартості запланованих місячних обсягів постачання та транспортування газу проводиться не пізніше 10 числа поточного місяця;

подальші оплати проводяться плановими платежами по 33 (тридцять три) відсотки від вартості запланованих місячних обсягів постачання та транспортування газу до 20 та 30(31) числа поточного місяця.

Остаточний розрахунок за фактично спожиті та протранспортовані обсяги газу здійснюються на підставі акту приймання-передачі газу до 10 числа, наступного за місяцем поставки газу.

Покупець свої зобов’язання виконав частково, борг за отриманий природний газ сплатив лише у сумі 639 554,70 грн.

Таким чином, сума боргу Ставищенського житлово-комунального підприємства перед ДК “Газ України” станом на момент звернення з позовом до суду становить 25 538,02 грн.

За змістом положень частини першої та частини сьомої статті 193 ГК України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов’язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов’язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Заборгованість за отриманий товар за Договором на постачання природного газу № 06/05-2151 ТЕ-17 у сумі 25 538,02 грн. визнається та підтверджується і відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Представником відповідача в судовому засіданні було подано докази оплати відповідачем основного боргу у сумі 25 538,02 грн. (після подання позовної заяви), що підтверджується платіжним дорученням № 225 від 13.05.2008р.

Отже, спір в частині стягнення 25 538,02 грн. основного боргу за отриманий за Договором № 06/05-2151 ТЕ-17 від 30.12.2005р. природній газ врегульовано самими сторонами шляхом сплати його відповідачем. Таким чином, предмет спору в частині стягнення основного боргу відсутній, а справа в цій частині підлягає припиненню на підставі п. 11 частини першої ст. 80 ГПК України.

Згідно з ч.2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб’єкт господарювання за порушення господарського зобов’язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч.1. ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання згідно з ч.2 ст.217 та ч.1 ст.230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч.6 ст.231 ГК України).

Відповідно до п. 7.2 Договору в разі неоплати або несвоєчасної оплати у строки, зазначені у п. 6.1 Договору, відповідач сплачує на користь позивач, крім суми заборгованості, пеню у розмірі облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Згідно з п. 7.5 Договору неустойка нараховується позивачем протягом шести місяців, що передують моменту звернення з позовом.

З урахуванням наведеного, господарський суд задовольняє позовні вимоги позивача в частині стягнення пені згідно поданого розрахунку у розмірі 3 954,68 грн.

Водночас, згідно з п. 3 ст. 83 ГПК господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов’язання.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов’язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов’язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов’язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Оскільки невчасна оплата відповідачем отриманого газу є наслідком невчасної оплати населенням вартості спожитого газу та сплату основного боргу в повному обсязі відповідачем під час розгляду справи, суд вважає за необхідне застосувати у вирішенні даного спору п.3 ст. 83 ГПК України та ст. 233 ГК України і зменшити суму пені на 50%, а саме зменшити суму пені до 1 977,34 грн.

Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення 19 717,57 грн. інфляційних та 4 296,76 грн. 3% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Господарський суд перевіривши розрахунки позивача, дійшов висновку про їх обґрунтованість, а тому задовольняє позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 19 717,57 грн. –інфляційних (за період з лютого 2006р. по лютий 2008р.) та 3% річних (лютого 2006р. по грудень 2007р.) у розмірі 4 296,76 грн згідно доданого позивачем до позову розрахунку.

Відповідачем в судовому засіданні 29.07.2008р. подано контррозрахунки інфляційних та 3% річних, однак в зазначених контрразруханках відповідачем розраховано інфляційних та 3% річних лише за 2006 рік, в той час як заборгованість виникла з лютого 2006 року і була остаточно сплачена відповідачем лише в травні 2008 року (платіжне доручення № 225 від 13.05.2008р.).

На підставі ст. 49 ГПК України судові (господарські) витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, п. 11 ч.1 ст. 80, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Ставищенського житлово-комунального підприємства (код 03346704) на користь Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” (код 31301827) 19 717,57 грн. –інфляційних, 4 296,76 грн. –3% річних, 1 977,34 грн. –пені, а також судові витрати: держмито у розмірі 535,08 грн. та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ.

3. Провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 25 538,02 грн. - припинити.

Суддя                                                                                          Суховий В. Г.