ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

09.09.2008

Справа №2-2/7193-2008

за позовом 1) Громадської організації «Каса взаємодопомоги пенсіонерів, інвалідів ВВВ та праці Київського району м. Сімферополя» (95000, АР Крим, м. Сімферополь, бульвар Франко, 25, каб. 100); 2) Громадської організації «Каса взаємодопомоги інвалідів ВВВ та праці Центрального району м. Сімферополя (95000, АР Крим, м. Сімферополь, вул. 60 років жовтня, буд. 13/64)

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства «Завод «Сімферопольсільмаш» (95047, АР Крим, м. Сімферополь, вул. Вузлова, 8/5)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Громадська організації «Каса взаємодопомоги інвалідів ВВВ та праці Залізничного району м. Сімферополя» (95000, АР Крим, м. Сімферополь, вул. Калініна, 39)

про визнання недійсним договору

Суддя Толпиго В.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

від позивачів: 1) Ісаченков І.О. – представник, довіреність у справі. 2) Хаметова Є.П. - представник, довіреність у справі.

від відповідача – Аронова Н.А. та Барилко О.Ф . - представники, довіреності у справі.

від третьої особи – не з’явився.

Суть спору:

Позивачі звернулось до Господарського суду АР Крим з позовом до відповідача про визнання недійсним договору (бартерного) від 10.6.2005р.

Вимоги мотивовані тим, що між позивачами та відповідачем був укладений договір, відповідно до умов якого відповідач зобов’язався виконати ремонт забору пансіонату «Ветеран», який є власністю позивачів та третьої особи, а позивачі у свою чергу зобов’язалися надати у користування відповідачу дерев’яні будиночки у кількості 3 штук, призначені для відпочинку співробітників відповідача строком з 21 червня по 30 вересня 2005-2007рр. Але на думку позивачів вказаний договір укладений з порушенням норм діючого законодавства та підлягає визнанню недійсним, що стало підставою для звернення позивачів з позовом до суду.

Представник відповідача у судовому засіданні, що відбулося 03.7.2008р, надав суду відзив на позовну заяву, у якому вказує на те, що вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що суперечать діючому законодавству, на підставі того, що факти укладання договору № 440 від 10.6.2005 р., його дійсність, а також виконання обов’язків по ньому ВАТ «Завод «Сімферопольсільмаш» були встановлені судом раніше та відображені у рішенні ГС АР Крим по справі № 2-14/10458-2007 від 25 грудня 2007 р. Також відповідач зазначив, що на момент укладення договору голови кас взаємодопомоги пенсіонерів, інвалідів ВВВ та праці, які підписали договір, були на той момент наділені повноваженнями щодо розпорядження належним їм майном.

У судовому засіданні оголошувалась перерва на 09.9.2008р. Після перерви судове засідання було продовжене за участю представника першого та другого позивачів Дюкарь, довіреності у справі, інтереси відповідача представляли ти самі представники, представник третьої особи у судове засідання не з’явився.

У судовому засіданні 09.9.2008р представник позивача зазначив, що договір був підписаний Помогаєвим Е.І., який відповідно до п.2ст.203 ЦК України, не володів необхідним обсягом цивільної дієздатності та не мав права підписувати договір.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Суд вважає необхідним дотримуватися принципів судочинства, що встановлені ст. 129 Конституції України, нормами якої вказано, що основними засідками судочинства є зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Тобто, суд вважає потрібним застосувати принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а саме розглянути спір з урахуванням лише підстав позову, що вказані позивачем.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачі не довели суду обґрунтованість позовних вимог, оскільки давши оцінку договору від 10.6.2005р, суд прийшов до висновку про неспроможність вимог позивачів, тому що:

ВАТ “Завод “Сімферопольсільмаш”(Завод) і Каса взаємодопомоги пенсіонерів, інвалідів Великої вітчизняної війни та праці Київського і Центрального районів м. Сімферополя” (Каса) уклали договір (бартерний) від 10.06.2005р., відповідно до якого Завод зобов’язався здійснити ремонт забору пансіонату “Ветеран”, розташованого за адресою: Сімферопольський район, с. Миколаївка, вул. Морська, а Каса зобов’язується надати в користування відповідачу 3 дерев’яних будиночка, розташованих на території пансіонату “Ветеран” для відпочинку робітників Заводу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити даному кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання вимог, встановлених частинами 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України.

Касами взаємодопомоги пенсіонерів, інвалідів Великої Вітчизняної війни і праці Центрального та Київського районів м. Сімферополя не надано суду доказів недотримання у момент укладення договору (бартерного) від 10.06.2005р. вимог встановлених частинами 1-3,5,6 ст.. 203 ЦК України.

Договір з боку позивачів підписаний головами правління Каси взаємодопомоги пенсіонерів, інвалідів Великої Вітчизняної війни і праці Центрального району м. Сімферополя та Каси взаємодопомоги пенсіонерів, інвалідів Великої Вітчизняної війни і праці Київського району м. Сімферополя, що не заперечується представниками позивачів, а також скріплений печатками зазначених кас, що відповідає п.4.6.4 Статутів вказаних кас. Тоді як відповідно до ч.2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріпляються печатками.

Неспроможні також посилання позивачів на те, що майно, яке є предметом спірного договору, належить Касам Київського, Центрального та Залізничного районів м.Сімферополя на праві спільної сумісної власності та сторона, що підписала договір не мала на те достатніх правових підстав. Оскільки відповідно до ч.1,2 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Також позивачі у обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що договір (бартерний) від 10.06.2005р зі сторони Кас мав право укладати лише Голова міжрайонної ради. При цьому при визначенні повноважень Голови міжрайонної ради позивачі посилаються на Договір про співпрацю та організацію взаємовідносин, укладений між Касами взаємодопомоги пенсіонерів, інвалідів Великої вітчизняної війни та праці Київського, Залізничого і Центрального районів м. Сімферополя від 01.02.2006р.

Але на час укладення договору (бартерного) від 10.06.2005р Каси не могли керуватися договором про співпрацю та організацію взаємовідносин від 01.02.2006р., який був укладений набагато пізніше укладення спірного договору.

Доводи позивача про те, що договір від 10.6.2005р був підписаний Помогаєвим Е.І., який не володів необхідним обсягом цивільної дієздатності неспроможний та не може бути підставою для визнання договору недійсним, оскільки у ході судового розгляду судом встановлено, що фактично договір підписаний головами правління Каси взаємодопомоги пенсіонерів, інвалідів Великої Вітчизняної війни і праці Центрального району м. Сімферополя та Каси взаємодопомоги пенсіонерів, інвалідів Великої Вітчизняної війни і праці Київського району м. Сімферополя, та наявність на договорі підпису Помогаєва Е.І. не веде до недійсності правочину.

Крім того, ст..35 ГПК України передбачає підстави звільнення від доказування. Відповідно до наведеної статті, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Рішенням Господарського суду АР Крим від 25.12.2007р. у справі № 2-14/10458-2007, яке було залишено у силі Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 20.02.2008р, позов ВАТ “Завод “Сімферопольсільмаш” про стягнення 8259,68грн. збитків заподіяних неналежним виконанням договору від 10.06.2005р. задоволено, стягнено з Кас взаємодопомоги пенсіонерів, інвалідів Великої Вітчизняної війни і праці Центрального та Київського районів м. Сімферополя солідарно на користь ВАТ “Завод “Сімферопольсільмаш” 8259,68грн. збитків, 102 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно–технічне забезпечення судового процесу, у позові до Каси взаємодопомоги пенсіонерів, інвалідів Великої Вітчизняної війни і праці Залізничного району м. Сімферополя відмовлено.

Тобто, судом встановлено, що зобов’язання по наданню у користування будиночків були у позивачів, договір з боку Каси взаємодопомоги пенсіонерів, інвалідів Великої Вітчизняної війни і праці Залізничого району м. Сімферополя не підписувався.

Отже позивачі не довели недійсність договору (бартерного) від 10.06.2005р., а доводи наведені позивачами не можуть бути підставами для визнання недійсним договору.

При таких обставинах, позовна вимога про визнання недійсним договору від 10.6.2005р не підлягає задоволенню.

В засіданні суду за згодою представників сторін оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Рішення оформлене та підписане 12.9.2008р.

Керуючись ст. ст. 49, 77,82,84,85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Толпиго В.І.