ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2008 р.

№ 16/143-7/168

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого

Овечкіна В.Е.,

суддів

Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

розглянув касаційну скаргу

Державного лісопромислового підприємства "Прикарпатліс"

на постанову

від 11.12.07 Львівського апеляційного господарського суду

у справі

№ 16/143-7/168 господарського суду Івано-Франківської області

за позовом

РВ ФДМУ по Івано-Франківської області

до

1.Державного лісопромислового підприємство "Прикарпатліс"

2.Приватного підприємства "С.В.Я."

3-тя особа:

Міністерство промислової політики України

про

визнання недійсним договору оренди та звільнення нежитлового приміщення

У справі взяли участь представники сторін:

від позивача: Чернов Р.М., довір. №01/14-07 від 15.02.08

від відповідачів:

1.Державного лісопромислового підприємство "Прикарпатліс" Малиновський П.Д., довір. №40-ДЛП від 05.02.08

2. Приватного підприємства "С.В.Я.": Строжук В.Я., довір. №200508 від 20.05.08, Тарасюк О.В. довір.№20/5-4-17 від 19.05.08

3-ої особи: Калусенко В.В., довір. №20/5-4-17 від 12.01.08

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 17.09.2007 в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору оренди нерухомого державного майна №16-ДЛП від 02.01.03 та звільнення нежитлового приміщення відмовлено з тих підстав, що зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства (М.Кишинський).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.12.2007 рішення місцевого суду скасовано, позов задоволений. Апеляційний суд дійшов висновку, що при укладанні спірного договору не було дотримано вимог чинного законодавства (судді:Мельник Г.І., Новосад Д.Ф., Михалюк О.В.).

Державне лісопромислове підприємство "Прикарпатліс" в касаційній скарзі просить скасувати постанову апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду. Скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції не врахував те, що ДЛП "Прикарпатліс" продовжило строк дії договору оренди державного майна від 02.01.03 №16-ДЛП до 31.12.08 в межах та відповідно до своєї компетенції згідно Статуту підприємства, ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", пунктів 10.3, 10.6 Договору №16-ДЛП від 02.01.03, ст. 21 Закону України "Про підприємства в Україні" від 27.03.1991, який був чинним до 01.01.04, а також дозволів Мінпромполітики №10/6-2-766 від 29.04.03 та №10/7-3-199 від 30.01.07.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередніми судовими інстанціями належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм процесуального права, згідно з вимогами ст.1115 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.01.2003 відповідачами укладений договір оренди нежитлового приміщення площею 68,96 кв.м. за адресою вул. Василіянок, 48 в м. Івано-Франківську. Термін дії договору по 31 грудня 2003 р.

Позивач листом № 0-8/311 від 24.02.2004 повідомляв орендодавця про зміни в законодавстві та заборонив пролонговувати договорі оренди посилаючись на те, що відповідно ст. 287 Господарського кодексу України тільки Фонд державного майна, його регіональні відділення є орендодавцями державного майна. Не зважаючи на застереження позивач подовжив спірний договір додатковою угодою від 01.08.06 до 31.12.08.

Відповідно до Положення про Міністерство промислової політики України, затвердженого Указом Президента України № 849/2001 від 21.09.2001 Міністерство виконує функції з управління об’єктами державної власності. Воно є засновником Державного лісопромислового підприємства "Прикарпатліс" і відповідно до наказу № 22 від 22.05.2001 спірний адмінбудинок переданий на баланс в повне господарське відання 1 відповідача.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно спеціального законодавства яким є Закон України "Про оренду державного та комунального майна", орендодавець мав право зі згоди Мінпромполітики здати в оренду площу, що не перевищує 200 кв.м. В даному випадку спірний договір був укладений на 68,96 кв.м. і підстав для його визнання недійним суд не встановив.

Суд апеляційної інстанції не погодився з висновком попередньої інстанції. В постанові зазначив, що Мінпромполітики надало згоду на оренду майна з застереженням: при умові погодження оренди з РВ ФДМ України по Івано-Франківській області. Таке погодження орендодавець не отримав. В порушення вимог постанови КМУ від 04.10.1995 № 786 з подальшими змінами, розмір орендної плати за оренду державного майна з позивачем не погодив.

Крім цього, апеляційний суд встановив, що відповідно довідки від 28.07.2006, складеної контрольно-ревізійним відділом, у ДЛП "Прикарпатліс" у віданні адмінбудинок площею 2618,9 кв.м. Станом на 01.06.2006 в оренду здавалось 2049,13 кв.м. Орендодавець не довів, що на момент укладання спірного договору всього в оренді перебувало не більш 200 кв.м. державного нерухомого майна.

Апеляційна інстанція дійшла висновку, що спірний договір укладений з порушенням вимог діючого законодавства і визнала його недійсним.

Як вбачається з наведеного, спір виник у сфері правовідносин з оренди державного майна.

Законом України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних відносин) передбачалось, що державні підприємства можуть бути орендодавцями лише щодо окремого індивідуально визначеного майна та нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 кв.м. на одне підприємство.

Відповідно до ст.ст. 793,794 ЦК України договір найму будівлі (окремої її частини) строком на один рік і більше підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

1 січня 2004 року вступив в дію Господарський кодекс України, в ст. 287 якого зазначено, що орендодавцями щодо державного та комунального майна є Фонд державного майна України, його регіональні відділення –щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю; Державні підприємства –щодо окремого індивідуально визначеного майна, а з дозволу орендодавців, визначених у п.2 цієї статті, - також щодо цілісних майнових комплексів, їх структурних підрозділів та нерухомого майна.

Відповідно п.4 розділу ІХ Прикінцеві положення ГК України останній застосовується до господарських відносин, які виникли після набрання чинності його положеннями відповідно до цього розділу. До господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов’язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.

З наведеного слідує, що з 1 січня 2004 року орендодавцем нерухомого майна, яке перебуває у державній власності, є Фонд державного майна України та його регіональні відділення (пост. ВСУ 07/299 від 18.09.2007 № 9/74).

З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини, а саме, що ДП "Прикарпатліс" не отримав згоди РВ ФДМУ на укладення договору оренди державного майна, розмір орендної плати в договорі №16-ДЛП від 02.01.03 з РВ ФДМУ не узгоджений; - суд апеляційної інстанції обгрунтовано дійшов висновку, що договір оренди укладений з порушенням вимог чинного законодавства і правомірно визнав його недійсним на майбутнє.

Колегія суддів дійшла висновку, що при розгляді справи апеляційна інстанція правильно застосувала норми права, що регулюють спірні відносини; а тому доводи касаційної скарги вважає безпідставними.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного лісопромислового підприємства "Прикарпатліс" залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.12.07 у справі № 16/143-7/168 господарського суду Івано-Франківської області –без змін.

Головуючий, суддя В. Овечкін

Судді: Є. Чернов

В. Цвігун

дп