ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.08 Справа № 20/308/08

Суддя Гандюкова Л.П.

За позовом Державного підприємства “Український державний центр радіочастот”, м.Київ, в особі Запорізької філії Українського державного центру радіочастот”, м.Запоріжжя

до Бердянської міської ради, Запорізька область, м.Бердянськ

про визнання права власності

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача: Єгоров О.В..(довіреність ВКМ №225649 від 03.07.2008р.);

Від відповідача: Чуприна Ю.І. (довіреність № 171 від 03.07.2008р.);

Огуз І.А. (довіреність №174 від 03.07.2008р.)

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про визнання права державної власності на двокімнатну квартиру №81 по вул.Кірова, 52/вул.Піонерська.49 в м. Бердянську Запорізької області за Державним підприємством “Український державний центр радіочастот”.

Ухвалою господарського суду від 19.05.2008р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 20/308/08, судове засідання призначено на 18.06.2008р. На підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 04.07.2008р.

За згодою представників сторін у судовому засіданні 04.07.2008р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вимоги позивача ґрунтуються на ст. 329, 344 ЦК України, ст.ст.1,2,12,16,49,54,57 ГПК України і викладаються в наступному: позивач просить визнати право державної власності на двокімнатну квартиру №81 по вул.Кірова, 52/вул.Піонерська.49 в м. Бердянську Запорізької області за Державним підприємством “Український державний центр радіочастот”. Зазначає, що 29.07.1981 р. рішенням Виконавчого комітету Бердянської міської ради народних депутатів Запорізької області "Про затвердження і надання службових квартир"№ 275 затверджена службова квартира № 81 по вул. Кірова, 52/49, яка складається з 2-х кімнат жилою площею 26,93 кв. м. 29.07.1981р. на підставі вказаного рішення було видано службовий ордер № 5430. В ордері зазначено, що він виданий Вузлу зв'язку для розміщення пункту контролю за радіочастотами. Відповідно до довідки № 15 від 22 січня 2007 р., виданої Комунальним підприємством з технічної інвентаризації Виконкому Бердянської міської та довідки № 415 від 30.01.2008р. Запорізького будівельно-монтажного експлуатаційного управління Придніпровської залізниці про зняття з балансу житлового будинку в 2001 році, жодна частина будинку по вул. Кірова, 52/вул. Піонерській, 49 в м. Бердянську не залишена на балансі Придніпровської залізниці. Жилий будинок зареєстрований за територіальною громадою м.Бердянська в особі Бердянської міської ради на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок. Позивач не погоджується з даними БТІ, оскільки квартира згідно з ст.382 ЦК України є окремим об’єктом права власності. Тому позивач вважає, що право власності на спірну квартиру ні за ким не зареєстроване. Крім того, квартира з 1981 р. використовується позивачем (з 1981 р. по 1995р. в особі Районного вузлу зв'язку, з 1995р. по 2004р. в особі Інспекції електрозв'язку по Запорізькій області, а з 2004 р. по цей час в особі Запорізької філії Українського державного центру радіочастот) добросовісно та відкрито (в службовій квартирі розташований пункт контролю за радіочастотами - у відповідності до виданого ордеру), згідно довідок № 104 від 13 лютого 2007р. та № 608 від 15 серпня 2007 р. Комунального підприємства "Житлосервіс-7" ДП "Український державний центр радіочастот" не має заборгованості по оплаті експлуатаційного збору на утримання житла, розташованого за адресою: вул. Кірова, 52/49, кв. 81, м. Бердянськ Запорізької області, із усіма постачальниками комунальних послуг укладено необхідні договори. Просить визнати право державної власності на двокімнатну квартиру №81 по вул.Кірова, 52/вул.Піонерська.49 в м. Бердянську Запорізької області за позивачем за набувальною давністю.

Відповідач письмовий відзив не надав. Представники відповідача усно пояснили, що позов не визнають. Зазначають, що позивач не заволодів чужим майном, оскільки організація вселилась у квартиру на підставі ордеру в установленому порядку. Згідно з ст.344 ЦК України, Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно не може мати місце раніше 1 січня 2011р..

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

29.07.1981р. рішенням № 275 виконавчого комітету Бердянської міської ради народних депутатів Запорізької області квартира №81 по вул.Кірова, 52/49, яка складається з 2-х кімнат жилою площею 26,93 кв.м. затверджена як службова та згідно цього ж рішення квартира передана як службове приміщення районному вузлу зв”язку.

29.07.1981р. на підставі вказаного рішення виданий службовий ордер №5430 вузлу зв’язку, пункт контролю за радіочастотами.

Відповідно до акту приймання - передачі житлового будинку, розташованого за адресою: вул.Кірова,52/вул.Піонерська.49, від 15.08.2001р. вказаний будинок з балансу Державного підприємства “Придніпровська залізниця” " було передано у комунальну власність територіальної громади м.Бердянська.

Згідно з довідкою № 415 від З0.01.2008р. Запорізького будівельно-монтажного експлуатаційного управління Придніпровської залізниці житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Кірова,52/вул. Піонерська,49, був побудований Придніпровською залізницею. З дати закінчення будівництва у 1981році і до 2001р. вказаний будинок був у державній власності (до передачі у комунальну власність громади м.Бердянська у 2001р.). Знятий з балансу управління в 2001 році.

Відповідно до довідки № 15 від 22.01.2007р., виданої Комунальним підприємством з технічної інвентаризації Виконкому Бердянської міської ради, квартира № 81 по вул. Кірова, 52/вул. Піонерській, 49 в м. Бердянську належить територіальній громаді м. Бердянська в особі Бердянської міської ради. Житловий будинок зареєстрований за територіальною громадою м.Бердянська в особі Бердянської міської ради на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого виконкомом Бердянської міської ради від 18 вересня 2001 р.

У травні 2008р. Державне підприємство “Український державний центр радіочастот”, м.Київ, в особі Запорізької філії звернулося до господарського суду з даним позовом та просить визнати право державної власності на двокімнатну квартиру №81 по вул.Кірова, 52/вул.Піонерська.49 в м. Бердянську Запорізької області за Державним підприємством “Український державний центр радіочастот” за набувальною давністю.

Оцінивши представлені докази, проаналізувавши законодавство, суд вважає вимоги позивача такими, що задоволенню не підлягають на наступних підставах.

Предметом спору є визнання права державної власності за набувальною давністю. Статтями 316, 317, 319 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 цього Кодексу власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позивач обгрунтовує свої вимоги ст.ст.329,344 ЦК України.

Згідно з ст.329 ЦК України юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

Стаття 344 ЦК України передбачає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном –протягом п’яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред’явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п’ятнадцять, а на рухоме майно- через п’ять років з часу спливу позовної давності. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Із системного аналізу зазначеної ст.344 ЦК України слідує, що визнати право власності можливо при сукупності обставин, вказаних в частині 1: тривалість, добросовісність, відкритість, безперервність володіння чужим майном, як своїм власним.

Зокрема, добросовісність припускає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє майном незаконно. Однак, позивач вважає, що він володіє майном законно. За користування даною квартирою він не має заборгованості по оплаті експлуатаційного збору на утримання житла, заборгованості перед постачальниками теплової та електроенергії, тому просить визнати право власності на дану квартиру.

Тривалість володіння означає, що повинен закінчиться встановлений законом строк, який розрізняється в залежності від особливості майна (нерухоме та рухоме).

Відповідно до ст.344 ЦК України, п.1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року, а п.8 цих положень встановлено, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються, також, на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Тобто, визнання права власності за набувальною давністю не може мати місце раніше 1 січня 2011 року на нерухоме майно та 1 січня 2006 року –на рухоме майно. Коли володіння майном почалося більше, аніж за три роки до набрання чинності Цивільним кодексом України, набувальна давність не застосовується.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України у справі №30/22-05-708 від 21.07.2005р. (Ухвалою Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 22.09.2005р. відмовлено у порушенні провадження з перегляду), а також у постанові від 04.07.2007р. у справі №1/276-26/130 (Ухвалою Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 26.07.2007р. відмовлено у порушенні провадження з перегляду).

Відсутність підстав для визнання права власності за набувальною давністю не виключає правомірного володіння позивачем нерухомим майном з інших підстав.

На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання права власності за набувальною давністю і посилання позивача на інші норми права та письмові докази, долучені до позовної заяви, не спростовують висновків суду.

Згідно з ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суддя Л.П.Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Рішення оформлено і підписано у повному обсязі 14.07.2008 р.