ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.06.08 р.                     Справа № 36/73

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді: Н.В.Будко

при секретарі судового засідання: К.М.Крючковой

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи за позовом Державного підприємства „Шахтоуправління „Південнодонбаське №1” м.Вугледар

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю „Комунальник” м.Донецьк

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору з боку відповідача: Дочірнього підприємства „Ерлайт ТД” Товариства з обмеженою відповідальністю „Ерлайт” м.Донецьк

про стягнення 315 123грн. 28коп.

за участю:

представників сторін:

від позивача: Ігнатов С.Є. по дов.;

від відповідача: Костенко В.Л. по дов.;

від третьої особи: не з’явився;

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Державне підприємство „Шахтоуправління „Південнодонбаське №1” м.Вугледар, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю „Комунальник” м.Донецьк, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору з боку відповідача – Дочірнього підприємства „Ерлайт ТД” Товариства з обмеженою відповідальністю „Ерлайт” м.Донецьк, про стягнення пені в сумі 63 123грн. 28коп. та штрафу в сумі 252 000грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на договір №02-01/1-400 від 27.04.07р., специфікацію та додаткові угоди до нього, накладну, платіжне доручення, договір №10/07 від 18.06.07р.

Відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки договірні зобов’язання в частині строків поставки позивачу товару він не порушував, письмового повідомлення про готовність відвантажити товар позивачу не направляв.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору з боку відповідача – Дочірнє підприємство „Ерлайт ТД” Товариства з обмеженою відповідальністю „Ерлайт” м.Донецьк, у судове засідання не з’явилась, письмові пояснення на позов не представила, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням №31499.

Під час розгляду спору позивачем заявлено письмове клопотання б/н від 18.06.08р. з проханням залучити в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору з боку позивача Міністерство вугільної промисловості України.

Частина 1 статті 26 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору можуть вступити у справу до прийняття рішення господарським судом подавши позов до однієї або двох сторін.

Таким чином, вступ у справу третьої особи, яка має самостійні вимоги на предмет спору, можливий тільки на підставі її заяви, а не за клопотанням сторін, прокурора або з власної ініціативи суду.

Міністерством вугільної промисловості України не було подано заяви про його вступ у справу в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

За таких обставин, у заявленому позивачем клопотанні господарський суд відмовляє, у зв’язку з відсутністю правових підстав для залучення до участі у справі Міністерства вугільної промисловості України в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору з боку позивача.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін та оцінивши подані докази господарським судом ВСТАНОВЛЕНО:

27 квітня 2007 року Міністерство вугільної промисловості України, позивач – Державне підприємство „Шахтоуправління „Південнодонбаське №1”, та відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю „Комунальник”, уклали трьохсторонній договір про закупівлю №02-01/1-400 по результатам відкритих торгів, які відбулися 05.04.07р., а також специфікацію до нього.

Пунктом 3.1 вищевказаного договору передбачено, що відповідач зобов’язується передати у власність позивача комбайн очисний УКД 200 повної комплектації з ВСП (ВСПУ) та ЗІП (або еквівалент) (1шт.), а позивач зобов’язується прийняти товар та здійснити за нього оплату.

Загальна вартість товару по договору складає 3 600 000грн. 00коп. (п.3.2 договору).

За умовами п.4.1 договору доставка товару здійснюється на умовах DDP протягом 10 днів з моменту повної оплати товару позивачем (згідно правил Інкотермс 2000).

Також у п.4 специфікації до договору визначено, що строк поставки товару складає 10 днів з моменту його повної оплати позивачем.

Згідно п.7.2 договору позивач зобов’язаний оплатити товар на умовах 100% передоплати: 30% аванс згідно рахунку, а 70% згідно рахунку та письмового повідомлення про готовність відвантажити товар, після отримання бюджетних коштів на відповідні цілі.

18.06.07р. відповідач уклав договір поруки №10/07 з Дочірнім підприємством „Ерлайт ТД” ТОВ „Ерлайт”, згідно якого останній поручається перед кредитором – Міністерство вугільної промисловості України – замовником торгів, які відбулися 05.04.07р. за виконання відповідачем зобов’язань, які виникають з умов договору №02-01/1-400 від 27.04.07р.

Також вищевказаним договором передбачено, що зобов’язання відповідача, виконання яких забезпечуються цим договором, становить 15% від суми договору на закупівлю та складає 540 000грн.

08.08.07р. Міністерство вугільної промисловості України, позивач та відповідач уклали додаткову угоду №1 до договору про закупівлю №02-01/1-400 від 27.04.07р.

Означеною додатковою угодою сторони змінили п.4.1 договору про закупівлю та визначили, що доставка товару здійснюється на умовах DDP (склад платника) протягом 90 днів з моменту повної оплати позивачем (згідно правил Інкотермс 2000), та письмового повідомлення відповідача про готовність відвантажити товар.

Також цією додатковою угодою сторони передбачили, що оплата за товар здійснюється на умовах 100% передоплати згідно рахунку після отримання бюджетних коштів на відповідні цілі.

На виконання умов договору позивач здійснив 100% передоплату за комбайн в сумі 3 600 000грн., що підтверджується платіжним дорученням №3 від 22.08.07р.

Відповідач у свою чергу поставив позивачу комбайн УКД 200 повної комплектації з ВСП (ВСПУ) та ЗІП у кількості 1од. на суму 3 600 000грн. з урахуванням ПДВ, про що свідчить видаткова накладна №К-00006 від 31.03.08р. та довіреність ЯНС №577362 від 27.03.08р.

Як вбачається з позовної заяви з урахуванням виправлень, внесених до неї заявою б/н від 05.06.08р., позивач вважає, що в даному випадку відповідач порушив взяті на себе зобов’язання та прострочив поставку товару на 64 дня.

У зв’язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 63 123грн. 28коп. та штраф в сумі 252 000грн.

За приписами п.10.1 договору №02-01/1-400 від 27.04.07р. у разі несвоєчасної поставки товару згідно п.4.1 договору, відповідач сплачує пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ від суми непостачання або недопостачання товару за кожен прострочення поставки.

Стаття 231 Господарського кодексу України, на яку позивач посилається як на підставу нарахування штрафу, передбачає, що у разі якщо порушено господарське зобов’язання, в якому хоча б одна сторона є суб’єктом господарювання, що належить до державного сектору економіки, або порушення пов’язане з виконанням державного контракту або виконання зобов’язання фінансується за рахунок державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються у таких розмірах, зокрема, за порушення строків виконання зобов’язання стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Зазначені в даній статті штраф та пеня, відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України є штрафними санкціями, які учасник господарських відносин зобов’язаний оплатити у разі порушенням ним правил господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

В контексті вищевказаних норм закону, однією з підстав для застосування штрафних санкцій є порушення учасником господарських відносин взятих на себе зобов’язань.

Виконання зобов’язання у належний строк – це один з елементів належного виконання зобов’язання.

Частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов’язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

В даному випадку, згідно п.4.1 договору в редакції додаткової угоди до нього, відповідач повинен був поставити позивачу комбайн протягом 90 днів з моменту повної оплати позивачем товару та письмового повідомлення відповідача про готовність відвантажити товар.

За змістом вищевказаного пункту договору строк виконання відповідачем взятого на себе зобов’язання щодо поставки продукції встановлений імперативно: 90 днів з моменту повної оплати позивачем товару та письмового повідомлення відповідача про готовність відвантажити товар, а не альтернативно, як вважає позивач.

Ухвалою від 05.06.08р. господарський суд зобов’язав позивача надати докази отримання від відповідача письмового повідомлення про готовність відвантажити товар згідно п.4.1 додаткової угоди №1 від 08.08.07р. до договору №02-01/1-400 від 27.04.07р.

У клопотанні б/н від 18.06.08р. позивач вказує, що у березні 2008р. він по телефону отримав від відповідача повідомлення про готовність відвантажити товар.

Однак дані твердження позивача суд вважає необґрунтованими, оскільки п.4.1 договору в редакції додаткової угоди до нього передбачено не усне, а письмове повідомлення від відповідача про готовність відвантажити товар.

Будь-які інші докази на підтвердження отримання позивачем від відповідача письмового повідомлення про готовність відвантажити товар – в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи те, що позивач не отримував від відповідача письмового повідомлення про готовність продукції, господарський суд вважає, що строк виконання відповідачем взятого на себе зобов’язання в частині поставки товару порушений не був.

Проаналізувавши усі вищевикладені обставини, господарський суд дійшов висновку, що підстави для покладання на відповідача господарсько-правової відповідальності шляхом застосування до нього штрафних санкцій відсутні, оскільки передбачені п.4.1 договору в редакції додаткової угоди до нього строки поставки позивачу комбайну відповідач не порушував, факт невиконання або неналежного виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов’язань позивачем в розумінні ст. 33 Господарського процесуального кодексу України недоведений, у зв’язку з чим вимоги позивача щодо стягнення пені в сумі 63 123грн. 28коп. та штрафу в сумі 252 000грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Судові витрати згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Державного підприємства „Шахтоуправління „Південнодонбаське №1” м.Вугледар до Товариства з обмеженою відповідальністю „Комунальник” м.Донецьк, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору з боку відповідача – Дочірнього підприємства „Ерлайт ТД” Товариства з обмеженою відповідальністю „Ерлайт” м.Донецьк про стягнення 315 123грн. 28коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя Будко Н.В.