ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

24.04.08                                                                                           Справа № 11/419

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді

Кравчук Н.М.

суддів

Гнатюк Г.М.

Мирутенко О.Л.

розглянувши           апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фреш»(надалі ТзОВ «Фреш») за №38 від 11.02.2008р.

на рішення                    Господарського суду Львівської області від 31.01.2008р.

у справі                    №11/419

за позовом                     Товариства з обмеженою відповідальністю «Словґянка»(надалі ТзОВ «Словґянка»), м.Київ.

до відповідача:           ТзОВ «Фреш»,м.Львів.

про:                              стягнення заборгованості в розмірі 69 181,28 грн.,

з участю представників сторін:

від позивача: Радигін С.С. –представник (довіреність б/н від 19.11.2007р.)

від відповідача: не з’явився

Права та обов’язки, передбачені статтями 20, 22 ГПК України представнику позивача роз’яснено. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу від представника не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 31.01.2008р. у справі № 11/419 позовні вимоги ТзОВ «Словґянка»задоволено частково. Стягнуто з ТзОВ «Фреш»на користь ТзОВ «Словґянка»68 905,43 грн. основного боргу, 689,05 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, в решті частині позову провадження у справі припинено.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що сума боргу підтверджується матеріалами справи, а доказів оплати заборгованості відповідачем не представлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій скаржник рішення суду першої інстанції вважає незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити. Зокрема, свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що факт існування у ТзОВ «Фреш»заборгованості перед ТзОВ «Словґянка» не доведено і документально не підтверджено. Наводить скаржник і інші підстави для скасування рішення місцевого господарського суду.

Відповідач в судове засідання не з’явився, причини неявки не повідомив, відзиву на апеляційну скаргу не подав. Оскільки, останній належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, доказом чого є повідомлення про вручення № 2938149, колегія суддів вважає за можливе слухати справу за його відсутності в порядку ст.75 ГПК України.

Розглянувши подану апеляційну скаргу та матеріали справи, заслухавши представника позивача, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Між ТзОВ «Словґянка»(постачальник) та ТзОВ «Фреш»(дистриб’ютор) 02.03.2007року було укладено договір дистрибуції №16 від 02.03.2007р., предметом якого є купівля-продаж продуктів харчування на умовах, викладених в даному договорі (а.с. 4-10).

Позивач стверджує, що на підставі вказаного договору поставив відповідачу продовольчі товари на загальну суму 144 287,57 грн.

Однак, відповідач оплату за отриманий товар провів лише частково, в зв’язку з чим у останнього виникла заборгованість в розмірі 68 905,43 грн. (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог а.с. 46).

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, долучив до позовної заяви видаткові накладні на загальну суму 73 043,17 грн., які підтверджують факт отримання відповідачем товару, а саме:

- видаткова накладна № СЛ-05176 від 16.09.2007р. на суму 4 137,74 грн.

- видаткова накладна № СЛ-06108 від 27.10.2007р. на суму 6 646,85 грн.

- видаткова накладна № СЛ-06335 від 02.11.2007р. на суму 17 970,14 грн.

- видаткова накладна № СЛ-06107 від 27.10.2007р. на суму 44 288,44 грн.

В процесі розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено, що товар, отриманий по видатковій накладній № СЛ-05176 від 16.09.2007р. на суму 4 137,74 грн. відповідач оплатив, в зв’язку з чим позивач зменшив суму позову до 68 905,43 грн.

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідач жодного разу в суд апеляційної інстанції не з’явився, проте його посилання на те, що товар було прийнято ним та частково оплачено поза межами договору дистрибґюції № 16 від 02.03.2007р., оскільки в видаткових накладних вказано інший договір «договір № У-28 від 30.06.2007р.», який між сторонами взагалі не укладався, колегія суддів вважає необґрунтованим з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони фактично виконували договір дистрибґюції № 16 від 02.03.2007р., позивач передав відповідачу обумовлений договором товар, а відповідач його прийняв та розрахувався за нього частково. Також колегією апеляційного господарського суду встановлено, що інших договорів сторони не укладали. Згідно довідки № 48 від 20.03.2008р., долученої представником позивача до матеріалів справи, реальний договір з ТзОВ «Фреш»за № 16 від 02.03.2007р. у конфігурації в системі «1С:Підприємство»ТзОВ «Словґянка»має свій системний номер У-28 від 30.06.2007р. і виводиться у всі документи саме з таким номером, тому і були накладні виписані на підставі вказаного договору від 30.06.2007р.

Таким чином, на підставі наданих сторонами доказів по справі судом встановлено, що позивач здійснив поставку товару відповідачу на суму 68 905,43 грн., факт одержання відповідачем товару підтверджено видатковими накладними, які підписані та скріплені печатками ТзОВ «Фреш»(а.с. 16-18), а тому позовні вимоги про стягнення вказаної суми заборгованості підлягають до задоволення.

Оскільки видаткові накладні не містять дати оплати товару, позивач направив відповідачеві претензію № 134 від 26.11.2007р. з вимогою погасити заборгованість на протязі 10 днів від дня отримання претензії. Докази надсилання такої претензії містяться в матеріалах справи (а.с.12-13). Однак, вказана вимога була залишена без відповіді та задоволення .

Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК, якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як зазначалося вище, в матеріалах справи міститься заява позивача про збільшення позовних вимог в зв’язку із нарахуванням інфляційних в розмірі 1 462,00грн. (а.с. 43). Місцевий господарський суд в цій частині позовних вимог припинив провадження у справі з тих підстав, що „відсутній розрахунок щодо нарахованих інфляційних, немає належної вимоги про сплату боргу, а відповідно і невизначеність моменту оплати боргу”. Львівський апеляційний господарський суд зазначає, що ст. 80 ГПК України, на яку покликається суд першої інстанції, наводить виключний перелік підстав припинення провадження у справі, і вказаних підстав немає. Крім того, вимога про сплату боргу та докази її надсилання є в матеріалах справи.

З огляду на викладене, рішення в цій частині слід скасувати, а справу передати в суд першої інстанції для розгляду по суті.

Відповідно до ст.41 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід частково скасувати, а апеляційну скаргу - частково задоволити.

Керуючись, ст. ст. 99, 101, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1.           Апеляційну скаргу заловолити частково.

2.           Рішення господарського суду Львівської області від 31.01.2008р. у справі

№ 11/419 в частині припинення провадження у справі скасувати. В цій

частині рішення передати до суду першої інстанції для розгляду по суті.

В решті частині рішення залишти без змін.

3.           Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в

касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

4.           Справу передати в місцевий господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя                                                  Н.М. Кравчук

судді                                                                       Г.М. Гнатюк

О.Л. Мирутенко