донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

22.09.2008 р.                                         справа № 42/114б

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

М'ясищева А.М.

Алєєвої І.В. , Величко Н.Л.

За участю представників сторін:

від кредитора          –Верьовкіна Н.Ю. –головний спеціаліст-юрисконсульт УПФУ в Приморському районі м. Маріуполя, довіреність № 16558/01 від 22.09.2008р.,

від боржника –Чернов В.І. - ліквідатор

Розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Маріуполя

на ухвалу

господарського суду Донецької області

від 30.07.2007р.

у справі № 42/114 б (суддя Попов О.В.)

за заявою Жовтневої міжрайонної Державної податкової інспекції м.Маріуполь

до боржника –відкритого акціонерного товариства "Маріупольське автотранспортне підприємство № 11428" м. Маріуполь

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Донецької області від 30.07.2007р. відмовлено у задоволенні скарги УПФУ в Приморському районі м. Маріуполя на дії арбітражного керуючого –ліквідатора Матвейчука Д.В., продовжено термін ліквідаційної процедури та повноваження ліквідатора ВАТ "Маріупольське автотранспортне підприємство № 11428" до 10.10.2007р., відкладено розгляд справи, зобов'язано комітет кредиторів та ліквідатора до дня судового засідання надати інформацію щодо розгляду Донецьким апеляційним господарським судом скарги на ухвалу господарського суду Донецької області від 06.03.2007р. по справі № 42/114б, визначено обов'язкову явку ліквідатора та членів комітету кредиторів у судове засідання.

Ухвала суду мотивована тим, що зобов'язання щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникають у ліквідаційній процедурі, мають бути обумовлені саме в законі, у зв'язку з чим на ліквідатора покладається відповідний обов'язок їх сплатити.

Виходячи з положень п.1 ст. 23, ст. 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в ліквідаційній процедурі нові зобов'язання банкрута в особі його органу управління –ліквідатора можуть виникати виключно у випадках прямо передбачених у цьому Законі і порядок їх виконання визначений нормами закону. Такими випадками, зокрема, є зобов'язання з оплати поточних комунальних і експлуатаційних витрат та інших витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури (ч. 9 ст. 30 Закону)

Відповідно до ч. 7 ст. 30 вищевказаного Закону ліквідатор зобов'язаний використовувати при проведенні ліквідаційної процедури тільки один рахунок боржника в банківській установі –основний рахунок. Кошти, які надходять при проведенні ліквідаційної процедури, зараховуються на даний основний рахунок боржника, з якого здійснюються виплати кредиторам у порядку, передбаченому ст. 31 Закону та проводяться такі виплати: поточні комунальні і експлуатаційні платежі та інші витрати, пов'язані із здійсненням ліквідаційної процедури.

Стаття 31 Закону розкриває склад витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури, які задовольняються у першу чергу і до яких не входить відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до п.п. "Б"-"З" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Доводи УПФУ щодо включення вищевказаних вимог до другої або третьої черги задоволення вимог кредиторів визнані судом необґрунтованими, оскільки включенню та задоволенню у зазначені черги підлягають лише вимоги конкурсних кредиторів, визнаних судом в порядку ст. 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Судом також зазначено, що приписи п. 4 ч. 1 ст. 31 вищевказаного Закону передбачають внесення до реєстру та задоволення у ході ліквідаційної процедури у четверту чергу лише вимог кредиторів, що виникли із зобов'язань у процедурі розпорядження майном боржника чи в процедурі санації боржника.

З дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у боржника не можуть виникати нові зобов'язання щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

У зв'язку з відкладенням розгляду справи в частині розгляду клопотання комітету кредиторів та ліквідатора про зупинення провадження по справі, про продовження строку ліквідаційної процедури та повноважень ліквідатора, суд, враховуючи, що відповідно до п. 1 ст. 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" діючий ліквідатор повинен здійснювати свої повноваження, у тому числі функції керівника підприємства –боржника, суд продовжив строк ліквідаційної процедури та повноваження арбітражного керуючого Матвейчука Д.В. до дня судового засідання.

Оскаржуючи ухвалу суду, УПФУ в Приморському районі м. Маріуполя просить її скасувати та зобов'язати арбітражного керуючого Матвейчука Д.В. визнати його поточним кредитором ВАТ "Маріупольське АТП 11428" додатково на суму 188 338 грн. 52 коп. та зобов'язати включити зазначену суму до ліквідаційного балансу.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що УПФУ в Приморському районі м. Маріуполя визнано кредитором боржника на суму 33 426 грн. 10 коп., яка включена до реєстру вимог кредиторів та затверджена господарським судом.

За період проведення ліквідаційної процедури у ВАТ "Маріупольське АТП 11428" збільшилась заборгованість перед УПФУ щодо обов'язку відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно п.п. "б"-"з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на суму 188 338 грн. 52 коп.

Відповідно до вимог п.1 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

Скаржник вважає, що відмова у визнанні вимог УПФУ та невнесення їх до ліквідаційного балансу суперечить вимогам ч. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. № 1058-IV, ч. 7 ст. 106 цього ж Закону; він може звернутися до боржника з вимогами, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, подавши відповідну заяву до ліквідатора, оскільки розгляд вимог поточних кредиторів до введення ліквідаційної процедури Законом не передбачено.

Ліквідатор боржника - арбітражний керуючий Чернов В.І. вважає, що вимоги УПФУ в Приморському районі м. Маріуполя задоволенню не підлягають, оскільки виникли в ліквідаційній процедурі.

Пенсійні зобов'язання, які виникають в ліквідаційній процедурі, повинні бути обумовлені в Законі, у зв'язку з чим на ліквідатора покладається відповідний обов'язок їх сплати. Такими випадками є зобов'язання по сплаті поточних комунальних та експлуатаційних витрат та інших витрат, пов'язаних зі здійсненням ліквідаційної процедури.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія встановила.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 09.08.2005р. за заявою Жовтневої МДПІ м. Маріуполь порушено справу про банкрутство ВАТ "Маріупольське АТП11428".

Постановою від 17.01.2006р. боржник визнаний банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура строком на 6 місяців та призначено ліквідатора –арбітражного керуючого Матвейчука Д.В.

Ухвалами від 21.07.2006р., від 08.02.2007р. строк ліквідаційної процедури продовжено до 17.01.2007р. та до 17.07.2007р. відповідно.

З матеріалів справи вбачається, що УПФУ в Приморському районі м.Маріуполя звернулось до суду першої інстанції зі скаргою на дії ліквідатора Матвейчука Д.В., в якій просило визнати неправомірною відмову у визнанні заявлених вимог за період з 18.01.2006р. по 25.11.2006р. у сумі 188 338 грн. 52 коп., яка виникла як заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до п. "б"-"з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в період проведення ліквідаційної процедури.

Скаржник вважає, що відмова у визнанні його вимог суперечить ч.2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування ”.

Згідно змісту вищевказаної норми, підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах....., починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Відповідно до п.п.6.4 п.6 Інструкції Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003р. № 21-1 розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами доходів органів Пенсійного фонду щорічно в повідомленні про розрахунок сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до ч.2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування" (згідно з додатком 7), які надсилаються підприємствам до 20 січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених пенсій.

Підприємства щомісяця до 25 числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. У разі зміни розміру пенсій, або настання обставин, які впливають на суму відшкодування, органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємство в місячний термін з моменту виникнення цих обставин.

Ухвала господарського суду про відмову у задоволенні скарги УПФУ в Приморському районі м. Маріуполя відповідає приписам чинного законодавства з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури підприємницька діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу, строк виконання всіх грошових зобов’язань банкрута та зобов’язань щодо сплати податків і зборів вважається таким, що настав; вимоги за зобов’язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред’являтися тільки в межах ліквідаційної процедури; виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбаченому цим розділом.

Згідно п.1 ч.2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування" оплата фактичних витрат на виплату і доставку пенсій сплачується підприємствами та організаціями з коштів, призначених на оплату праці.

Статтею 4 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що джерелом коштів на оплату праці госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності.

Приймаючи до уваги, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури підприємницька діяльність банкрута завершується, а згідно абз. 10 ч. 1 ст. 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" - ліквідатор повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю, тому після звільнення працівників підприємства-банкрута фонд оплати праці не формується і не сплачуються витрати на виплату і доставку пенсій.

Посилання скаржника на недотримання ліквідатором Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України не приймається судовою колегією до уваги, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, ГПК України та іншими законодавчими актами України.

Господарський суд вірно зазначив, що Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не передбачає умов, які б обумовлювали виникнення у банкрута зобов’язань після відкриття ліквідаційної процедури, окрім випадків, прямо передбачених цим Законом.

Так, згідно ч. 8, ч. 9 ст. 30 вищевказаного Закону кошти, які надходять при проведенні ліквідаційної процедури, зараховуються на основний рахунок боржника, з якого здійснюються виплати кредиторам у порядку, передбаченому статтею 31 цього Закону; з основного рахунку проводяться такі виплати: поточні комунальні та експлуатаційні платежі, інші витрати, пов'язані із здійсненням ліквідаційної процедури.

Статтею 31 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", яка розкриває склад витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури, також не передбачає сплату фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.

Обґрунтованим також є висновок суду, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у боржника не можуть виникати нові зобов’язання, в тому числі з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до п.п. "б"-"з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", крім вимог конкурсних кредиторів, включених до реєстру відповідно до ст. 14 Закону та вимог, що виникли в процедурі розпорядження майном чи санації та заявлені в порядку ст.23 Закону як поточні.

Оскільки фактичні витрати на виплату та доставку пільгових пенсій в ліквідаційній процедурі не є ані витратами першої черги, ані поточними зобов’язаннями, тому вимоги УПФУ в Приморському районі м. Маріуполя про включення його вимог в сумі 188 338 грн. 52 коп. до реєстру вимог кредиторів –безпідставні, а ліквідатор, як вірно зазначив господарський суд, позбавлений права здійснювати повноваження, які не передбачені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та виходять за межі його компетенції, виконання ним обов’язків, передбачених Законом України "Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування" в частині сплати фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій в межах процедури ліквідації банкрута протирічить Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та не може мати місця при здійсненні ліквідаційної процедури.

В іншій частині ухвала господарського суду не оспорюється кредитором та відповідає приписам ст.ст. 77, 86 ГПК України та ст.ст. 22-32 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що ухвала суду відповідає вимогам чинного законодавства, матеріалам справи та не підлягає скасуванню.

Керуючись ч.1 п. 1 ст. 103, ст.104, ст.105, ст.106 ГПК України, судова колегія,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу господарського суду Донецької області від 30.07.2007р. у справі № 42/114б залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Головуючий          А.М. М'ясищев

Судді:          І.В. Алєєва

Н.Л. Величко

Надруковано:

1.          ліквідатору Чернову В.І.

2.          банкруту

3.          УПФУ в Приморському районі м. Маріуполя

4.          господарському суду Донецької області

5.          у справу № 42/114 б

6.          ДАГС