ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2008 р.

№
25/220-07(2-2576/06)

Вищий
господарський суд  України у складі
колегії  суддів:

Т.Б.
Дроботової - головуючого Н.О. Волковицької
Л.І. Рогач

за
участю представників:

позивача

ОСОБА_11,
гол. правл., Калюх Н.І., дов. від 31.05.08р.

відповідача
відповідача  третя
особа без самостійних вимог третя особа без самостійних вимог третя
особа з самостійними вимогами на предмет споруОСОБА_5, дов. від
12.01.07р.,ОСОБА_1 ОСОБА_7, ОСОБА_8, дов. від 29.05.08р.  не з'явився (про час та місце судового
засідання повідомлений належним чином) не з'явився (про час та місце судового
засідання повідомлений належним чином) ОСОБА_9, дов. від 31.05.08р., ОСОБА_10

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційні скарги  Акціонерного
товариства закритого типу "Феріт"; ОСОБА_4

на
постановуДніпропетровського
апеляційного господарського суду від 13.02.2008 року

у
справі господарського
суду

№
25/220-07  Дніпропетровської області

за
позовом

Акціонерного
товариства закритого типу "Феріт"

до   третя особа без самостійних вимог  третя особа без самостійних вимог  третя особа з самостійними вимогами на
предмет спору

ОСОБА_1;
ОСОБА_2  Приватний нотаріус
Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3;  Управління центрального реєстратора
Закритого акціонерного товариства комерційного банку
"Приватбанк"   Грецький
Віктор Леонтійович

про

визнання
недійсним договору, переведення прав та обов'язків покупця

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство закритого типу "Феріт"
звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати недійсним договір
дарування простих іменних акцій акціонерного товариства закритого типу
"Феріт", укладений відповідачами 27.09.2004р., посвідчений та
зареєстрований у реєстрі за № 4268 приватним нотаріусом  ОСОБА_3, з мотивів його укладення з
порушенням переважного права позивача на викуп акцій; перевести права та
обов'язки покупця на позивача, визнавши за ним право власності на спірні акції.
Позовні вимоги вмотивовано статтями 15, 16, 203, 215, 235, 236, 362 363
Цивільного кодексу України, статтями 25, 28, 32 Закону України "Про
господарські товариства".

Справа розглядалась судами
неодноразово.

23.10.2007р. позивач подав заяву про
доповнення позовних вимог, за якою просить визнати договір дарування акцій від
27.09.2004р. недійсним як удаваний, що приховує дійсну угоду - договір
купівлі-продажу акцій; перевести права та обов'язки покупця акцій на Акціонерне
товариство закритого типу "Феріт", визнавши за товариством право
власності на ці акції; повернути грошові кошти, сплачені відповідачем ОСОБА_2
за удаваною угодою, відповідачу за рахунок коштів, внесених позивачем на
депозит суду; зобов'язати позивача прийняти у власність спірні акції для
подальшого продажу акціонерам товариства, що побажають їх придбати; визнати
недійсними зміни до реєстру акціонерів АТЗТ "Феріт" при передачі
акцій за договором дарування та визнати недійсними сертифікати простих іменних
акцій, що оформлені на ОСОБА_2 після передачі йому акцій; зобов'язати третіх осіб
внести зміни при реєстрації наслідків визнання даного договору дарування
недійсним.

Подані доповнення вмотивовано
порушенням відповідачами законодавчо визначеного порядку відчуження акцій
акціонерами закритого акціонерного товариства та прав позивача, передбачених
статтями 25, 28, 32 Закону України "Про господарські товариства",
частиною 3 статті 81 Господарського кодексу України, установчими документами
позивача.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 29.10.2007р. також було залучено до участі у
справі в якості третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору
-акціонера Акціонерного товариства закритого типу "Феріт" ОСОБА_4, що
звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування від
27.09.2004р., укладеного відповідачами, як удаваного; переведення прав та
обов'язків покупця акцій на ОСОБА_4 та визнання за ним права власності на
спірні акції; повернення ОСОБА_2 грошових коштів, сплачених ним за акції за
удаваною угодою, за рахунок коштів, внесених третьою особою на депозит суду;
зобов'язання позивача прийняти акції у власність для подальшої передачі
акціонерам; визнання недійсними змін у реєстрі акціонерів АТЗТ
"Феріт", внесених за наслідками спірного договору; зобов'язання
Управління центрального реєстратора Закритого акціонерного товариства
комерційного банку "Приватбанк" внести відповідні зміни до реєстру
акціонерів АТЗТ "Феріт" (в редакції подальших змін та доповнень до
позовної заяви).

В обґрунтування своїх вимог, заявник
послався на порушення його переважного права на придбання акцій закритого
акціонерного товариства, як акціонера цього товариства, передбаченого статтею
81 Господарського кодексу України.

Відповідачі відхилили позовні вимоги
повністю, пославшись вільне волевиявлення сторін при укладенні договору
дарування та спрямованість дійсного волевиявлення сторін на настання наслідків,
передбачених договором дарування, на відсутність належних та допустимих доказів
у підтвердження удаваності договору дарування та здійснення оплати за передані
акції, відсутність порушених прав позивача.

Рішенням
господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.07р. (суддя Чередко
А.Є.) позовні вимоги позивача задоволено частково; визнано недійсним договір
дарування від 27.09.2004р., укладений між відповідачамиОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
відчуження 121 акції акціонерного товариства закритого типу "Феріт",
зареєстрованого у реєстрі за № 4268 та посвідченого приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, як удаваний правочин,
який приховує дійсний правочин - договір купівлі-продажу 121 акції АТЗТ
"Феріт" за 12100,00грн.; в решті позовних вимог позивача відмовлено;
позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору
задоволено; визнано недійсним договір дарування від 27.09.2004р., укладений між
відповідачамиОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відчуження 121 акції акціонерного
товариства закритого типу "Феріт", зареєстрованого у реєстрі за №
4268 та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, як удаваний правочин, який приховує дійсний правочин -договір
купівлі-продажу 121 акції АТЗТ "Феріт" за 12100,00грн.; переведено
права та обов'язки покупця 121 акції на суму 12100,00грн., що належали
відповідачу ОСОБА_1, та оформлені за удаваним правочином -договором дарування
за відповідачем ОСОБА_7 на ОСОБА_4, визнавши за ним право власності на 121
іменну акцію, зареєстрованих за ОСОБА_2; з відповідачів на користь ОСОБА_4
стягнуто 203грн. судових витрат.

Водночас
суд не прийняв до розгляду вимоги позивача та третьої особи з самостійними
вимогами на предмет спору, які заявлялись до третіх осіб, з мотивів
невідповідності таких вимог положенням Господарського процесуального кодексу
України.

За позовними вимогами, які розглядались
судом по суті, судове рішення вмотивовано встановленими обставинами справи щодо
удаваності договору дарування від 27.09.04р., яким в дійсності приховано  неправомірний продаж ОСОБА_1 ОСОБА_2 121-єї
простої іменної акції, чим порушено частину 3 статті 81 Господарського кодексу
України та переважне право ОСОБА_4 на придбання акцій закритого акціонерного
товариства "Феріт"; оскільки частина 3 статті 81 Господарського
кодексу України передбачає переважне право акціонера закритого акціонерного товариства,
але не встановлює механізму його реалізації, судом на підставі частини 1 статті
8 Цивільного кодексу України (аналогія закону) застосовано правила частини 4
статті 362 Цивільного кодексу України про переведення прав та обов'язків
покупця акцій на ОСОБА_4

Постановою
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.02.2008р.
(судді:Павловський П.П. - головуючий, Швець В.В., Логвиненко А.О.) рішення
місцевого господарського суду скасовано повністю; прийнято нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог позивача та третьої особи з самостійними вимогами на
предмет спору відмовлено повністю.

Скасовуючи
рішення місцевого суду, апеляційна інстанція вказала на недоведеність обставин,
що мають значення для справи, та які
місцевий господарський суд визнав встановленими; це спричинило
неправильне застосування судом норм матеріального права - частини 5 статті 203,
статей 215, 235 Цивільного кодексу України.

Відмовляючи
у задоволенні вимог позивача та третьої особи з самостійними вимогами,
апеляційний суд вказав, що ним встановлено настання правових наслідків,
передбачених сторонами за договором дарування, а ознаки удаваності правочину
не  знайшли відображення у матеріалах
справи; відповідно до частини 3 статті 81 Господарського кодексу України
суб'єктами переважного права придбання акцій закритого акціонерного товариства
є виключно його акціонери, тобто, право самого акціонерного товариства не
порушено; місцевий суд не зазначив у рішенні, чим порушено право позивача та
якими нормами закону передбачено право звернення до суду за захистом порушеного
права чи охоронюваного законом  інтересу
особи, що не є стороною у даному правочині.

Не
погоджуючись з постановою апеляційного суду, позивач та третя особа з
самостійними вимогами на предмет спору звернулися до Вищого господарського суду
України з касаційними скаргами, в яких просять постанову апеляційної інстанції
скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Касаційні
скарги вмотивовано невідповідністю доводів апеляційного суду нормам матеріального
та процесуального права, їх суперечністю фактичним обставинам справи, оскільки
апеляційний суд не спростував наявну в матеріалах справи заяву відповідача
ОСОБА_1 як належний доказ удаваності договору дарування, не врахував покази
свідків, зафіксовані протоколами засідань Ленінського районного суду; судом
помилково не застосовано до спірного договору положення частини 5 статті 203
Цивільного кодексу України.

Також
третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_10 вказує, що його не було належним
чином повідомлено судом про час та місце проведення судового засідання, в якому
було прийнято постанову, що є безумовною підставою для її скасування.

В
судовому засіданні від 03.06.08р. представник ОСОБА_4 додатково зазначив, що,
вказавши на недоведеність обставин справи, які місцевий господарський суд
визнав встановленими, апеляційний господарський суд в свою чергу ці обставини,
які є істотними для правильного вирішення спору, в свою чергу не дослідив;
відтак судові рішення у даній справі не можна вважати законними та
обґрунтованими, вони підлягають скасуванню з направленням справи на новий
розгляд до місцевого господарського суду.

Треті
особи без самостійних вимог не подали відзиви на касаційні скарги, не
скористались правом на участь представників у судовому засіданні.

Заслухавши
доповідь судді -доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет
правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в
судовому рішенні, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не підлягають
задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до частин 1 та 2 статті 1117  Господарського
процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові
рішення, касаційна інстанція на підставі фактичних встановлених обставин справи
перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального
і процесуального права.

Касаційна
інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не
були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як
вбачається з матеріалів справи, предметом спору в ній є дійсний зміст
волевиявлення відповідачів при укладенні договору дарування на настання
передбачених ним правових наслідків, наявність чи відсутність порушених прав
позивача та третьої особи без самостійних вимог на предмет спору та механізм
захисту таких порушених прав у разі їх наявності.

Статтею
203 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин має бути спрямований на
реальне настання обумовлених ним правових наслідків, відповідати внутрішній
волі волевиявлення учасника правочину.

За
статтею 235 Цивільного кодексу України може бути визнано недійсним удаваний
правочин, тобто, вчинений сторонами для приховання іншого, насправді вчиненого
правочину. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для
приховання іншого правочину, відносини сторін регулюються правилами правочину,
який вони насправді вчинили.

Відтак
судам належало на підставі доказів, належних та допустимих в розумінні статей
33, 34 Господарського процесуального кодексу України, встановити як
невідповідність оспорюваного правочину внутрішній волі та волевиявленню
учасників правочину, так і визначити на підставі таких самих доказів насправді
вчинений сторонами правочин.

Суб'єкт,
який вимагає визнання правочину недійсним як укладений з метою приховати інший
правочин, повинен довести, що правочин укладено саме за такою метою. При цьому
належить враховувати, що удаваний правочин не має іншої мети, ніж приховання
іншого правочину, тому в результаті його вчинення не можуть наступати інші
правові наслідки.

Як
вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом,
ОСОБА_1 з 22.07.1994р. до 27.09.2004р. був акціонером Акціонерного товариства
закритого типу "Феріт", власником 121 іменної акції.

27.09.2004р.
ОСОБА_1 (дарувальник) уклав з ОСОБА_2 (обдарованим) договір дарування цінних
паперів, посвідчений 27.09.2004р. та зареєстрований за № 4268 приватним
нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В.

За
умовами договору  дарувальник подарував,
а обдарований прийняв у дар прості іменні акції Акціонерного товариства
закритого типу "Феріт" номінальною вартістю 127,05грн., які належали
дарувальнику на підставі приватної власності.

Також
місцевим господарським судом встановлено, що в липні 2006р. від ОСОБА_1 в
правління АТЗТ "Феріт" надійшла заява про те, що 27.09.2004р. належну
йому 121 акцію він продав своєму сусіду ОСОБА_2 за 12100грн. за кожну акцію, а
дійсна купівля-продаж була оформлена удаваним договором дарування від
27.09.2004р.

Прийнявши
в якості належних та допустимих доказів заяву ОСОБА_1, покази свідків (голови
правління ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_4, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16),
допитаних у судовому засіданні в Ленінському районному суді м.
Дніпропетровська, про добровільне написанняОСОБА_1 заяви на ім'я правління про
здійснений продаж акцій та оформлення при цьому договору дарування, довідку
правоохоронних органів про відсутність поданих заяв ОСОБА_1 про здійснення на
нього тиску, факти укладення членами сім'ї
ОСОБА_1 договорів купівлі-продажу належних їм акцій, а не дарування,
важке матеріальне становище ОСОБА_1,, його обізнаність з положеннями
законодавства та установчих документів товариства про встановлені обмеження на
продаж акцій третім особам, місцевий господарський суд дійшов висновку про
удаваність договору дарування акцій, який приховує дійсну угоду -договір
купівлі-продажу акцій.

Доводи
ж ОСОБА_1 про його відмову від написаної заяви суд визнав необґрунтованими за
відсутності доказів психічного тиску на ОСОБА_1 іншими членами правління.

На
підставі обставин справи, які судом було визнано встановленими вище
перерахованими доказами, місцевий господарський суд дійшов висновку про
недійсність договору дарування від 27.09.2004р. за приписами статті 235,
частини 5 статті 203, статті 215 Цивільного кодексу України.

Дійшовши
висновку, що до удаваного договору дарування необхідно застосовувати правила
вчиненого у дійсності договору купівлі-продажу, місцевий господарський суд
зазначив на невідповідність такої купівлі-продажу частині 3 статті 81
Господарського кодексу України, що передбачають переважне право акціонерів
закритого акціонерного товариства на придбання акцій, що продаються іншими
акціонерами товариства.

З
огляду на вищевикладене, суд вказав на порушення прав інших акціонерів АТЗТ
"Феріт", в тому числі ОСОБА_4 на придбання акцій закритого
акціонерного товариства, яке підлягає захисту у спосіб, передбачений частиною 4
статті 361 Цивільного кодексу України за аналогією закону (частина 1 статті 8
Цивільного кодексу України).

Переглядаючи
справу в повному обсязі за приписами статті 101 Господарського процесуального
кодексу України, апеляційний господарський суд встановив ті ж самі обставини
справи, що й місцевий господарський суд, однак не погодився з його висновком
щодо оцінки цих обставин.

Зокрема,
суд апеляційної інстанції вказав, що наявні матеріали справи не доводять того,
що сторонами договору дарування в дійсності було укладено договір
купівлі-продажу, місцевим судом не перевірено наявність у матеріалах справи
доказів, що підтверджують платність правовідносин сторін, відтак його висновок
про дійсне укладення сторонами договору купівлі-продажу є необґрунтованим.

Щодо
обставин, які місцевий господарський суд визнав встановленим належними та
допустимими доказами, суд апеляційної інстанції вказав про те, що висновки суду
про вирішення спору не можуть ґрунтуватися на таких обставинах, як матеріальне
становище ОСОБА_1, наявність сусідських відносин між сторонами, факти укладення
членами родини ОСОБА_1 договорів купівлі-продажу, що не відповідають статті 32
Господарського процесуального кодексу України.

Критично
оцінивши заяву ОСОБА_1 про укладення договору купівлі-продажу акцій,
апеляційний суд прийняв до уваги, що викладені у ній фактичні дані
спростовуються пунктом 4 договору дарування цінних паперів, а також позицією
ОСОБА_1 при розгляді даної справи, його неодноразовими спростуваннями заяви
2006 року та відмовою від неї.

Відтак
суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність позовних вимог
належними та допустимими доказами.

Водночас
апеляційний господарський суд зазначив про відсутність в будь-якому разі
порушених прав АТЗТ "Феріт" внаслідок укладення спірного договору
дарування, оскільки мова йде про правовідносини акціонерів щодо належного їм
майна -акцій, учасником яких не може бути саме акціонерне товариство.

Скасовуючи
рішення місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції послався на
допущене ним порушення -визнання встановленими обставин справи, які не
підтверджено належними та допустимими доказами.

Дослідивши
наявні матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що вони
не доводять обставини справи, які є істотними для вирішення даного спору, у
зв'язку з чим відмовив у позові.

Судова
колегія вважає, що апеляційним судом правомірно застосовано положення статті 32
Господарського процесуального кодексу України та надано оцінку наявним у справі
документам з точки зору їх доказової сили та обставин, які можуть ними
доводитися.

Судова
колегія погоджується, що фактичні дані, на які послався місцевий господарський
суд, як на докази у справі (покази свідків), стосуються обставин написання
відповідачем ОСОБА_1 його заяви правлінню товариства, та не стосуються самого
укладення договору дарування; матеріальне становище ОСОБА_1 та інші договори,
укладені членами його родини, також не стосуються  мети укладення договору дарування; саму заяву
ОСОБА_1 судом оцінено критично та визначено, що вона не доводить фактичного
одержання ним коштів за договором, тобто, іншої мети укладення договору
дарування.

Відтак
фактично доводи касаційних скарг
стосуються оцінки доказів судом апеляційної інстанції, а не застосування
норм матеріального права (статей 203 та 235 Цивільного кодексу України), при
цьому касаційні скарги не містять доводів про неправильне застосування
апеляційним судом статей 32-34 Господарського процесуального кодексу України.

Також
судова колегія погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про
відсутність порушених прав позивача внаслідок укладення спірного правочину, що
не є його учасником, а також учасником правовідносин, пов'язаних з обігом
цінних паперів між акціонерами.

Розглянувши
доводи касаційної скарги третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору
про його неналежне повідомлення про час та місце судового засідання, як
підставу для безумовного скасування судового рішення, судова колегія вказує, що
такою підставою за частиною 2 статті 111-10 Господарського процесуального
кодексу України є неповідомлення про час та міс це судового засідання сторін,
до яких за статтею 21 Господарського процесуального кодексу України відносяться
позивач та відповідач; матеріали справи містять докази належного повідомлення
сторін у справі про час та місце судового засідання.

Таким
чином, перевіривши у відповідності до частини 2 статті 111 5  Господарського процесуального кодексу
України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові
апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що
апеляційний господарський суд в порядку статей 43, 99, 101 Господарського
процесуального кодексу України
розглядаючи справу, всебічно, повно та об'єктивно розглянув у судовому
процесі всі істотні обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами
в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; належним чином
проаналізував  правовідносини, що виникли
та існували між сторонами, та дійшов законних та обґрунтованих висновків за
наслідками розгляду позову та апеляційної скарги.

Висновки
апеляційного суду ґрунтуються на належних та допустимих доказах, наведених у
постанові суду.

Як
наслідок, прийнята апеляційним господарським судом постанова відповідає вимогам
статті 105 Господарського процесуального кодексу України та Постанови Пленуму
Верховного суду України № 11 від 29.12.76 р. "Про судове рішення" зі
змінами та доповненнями.

Доводи
скаржників не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення статті
1117 Господарського процесуального кодексу України та з підстав їх
суперечності обставинам справи.

Твердження
скаржників про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським
судом норм процесуального та матеріального права при прийнятті постанови не знайшли
свого підтвердження, з огляду на що підстав для її скасування колегія  суддів не вбачає.

На
підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117,
пунктом 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України,
Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Акціонерного
товариства закритого типу "Феріт"; ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.02.2008 року у справі
№ 25/220-07 (2-2576/06) господарського суду Дніпропетровської області залишити
без змін.

Головуючий
Т. Дроботова

Судді:
Н.
Волковицька

Л. Рогач