ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

"17" квітня 2008 р. Справа № А6/667-07

за позовом Тетіївської міжрайонної державної податкової інспекції, м.Тетіїв

до 1)Товариства з обмеженою відповідальністю „Цукровий завод імені Тараса

Шевченка”;

2)Товариства з обмеженою відповідальністю „Енергохолдінг”

про визнання недійсним договору

Головуючий суддя:            А.В. Маляренко

Суддя С.Ю. Наріжний

Суддя В.М.Антонова

Секретар Поднебєс О.В.

Представники:

позивача Кошелєв О.Д.( посвідчення № Серія УКО № 052696 від 30.03.07);

Білановська К.М.( довіреність № 20/9/10-0 від 11.02.08) ;

відповідача 1 Власенко І.М.( довіреність № 15 від 20.01.08) ;

відповідача 2 не зявився,

Обставини справи:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява за позовом Тетіївської міжрайонної державної податкової інспекції, м. Тетіїв (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю „Цукровий завод імені Тараса Шевченка” (далі –відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю „Енергохолдінг”(далі-відповідач 2) про визнання недійсним договору.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оспорюваний договір було укладено з метою завідомо суперечним інтересам держави при наявності умислу з боку відповідача 1, оскільки відповідач 2 займався підприємницькою діяльністю з порушенням вимог чинного законодавства України, що підтверджується рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 17 квітня 2007 року, яким було визнано установчі документи Товариства з обмеженою відповідальністю „Енергохолдінг” недійсними, а саму юридичну особу припинено.

Провадження у справі відкрито відповідно до ухвали Господарського суду Київської області від 24 грудня 2007р.

Ухвалою Господарського суду Київської області від17.04.2008р. було замінено суддю Тищенко О.В. на суддю Наріжного С.Ю.

У судовому засіданні 15.04.2008р. позивач підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити, а саме визнати недійсним договір на постачання природного газу від 18.08.2004 року № 01-09-04, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю „Цукровий завод імені Тараса Шевченка” та Товариством з обмеженою відповідальністю „Енергохолдінг” на підставі статей 207 та 208 Господарського кодексу України, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Цукровий завод імені Тараса Шевченка” на користь держави вартість товару отриманого за оспорюваним договором в сумі 2 219 207, 9грн.

Відповідач 1 позов не визнає, позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, про що подав заперечення від 30.01.2008р. у якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог Тетіївській МДПІ з огляду на наступне:

-          установчі документи були визнані згідно рішення суду від 17.04.2007 року, тобто вже після укладення і після виконання сторонами договору;

-          неподання звітності і несплата податків не є підставою для визнання угод недійсними.

Відповідач 2 в судове засідання без поважних причин в судове засідання не з’явився, письмовий відзив на позов та інші витребувані документи ухвалою суду від 28.12.2007р не подав, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Таким чином, відповідач не реалізував своє процесуальне право на участь в судовому засіданні господарського суду.

Відповідно до вимог ст. 128 КАС України, неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони або третьої особи, які прибули в судове засідання, або неповідомлення ним про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для її розгляду по суті за відсутністю відповідача та його відзиву на позовну заяву.

За клопотанням позивача від 31.01.2007р. запис розгляду судової справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу “Діловодство господарського суду” на диск СD-R серійний № 7164N1.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

встановив:

Працівниками Тетіївської міжрайонної державної податкової інспекції було проведено невиїзну документальну позапланову перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю „Цукровий завод імені Тараса Шевченка” з питань правових відносин з Товариством з обмеженою відповідальністю „Енергохолдінг” за період з 01.09.2004 по 30.11.2004 року.

За результатами проведеної перевірки був складений Акт №230/23-2/31364379 від 04.09.2007р. (далі –Акт перевірки), в якому зазначаються порушення п.п.7.2.1 п.7.2, п.п.7.4.1, 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість”, п.7, п.п.12.2, п.п.12.6 п.12 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказом ДПА України від 30.05.1997 р. № 165, відповідно до яких ТОВ „Цукровий завод імені Тараса Шевченка” завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість по господарським операціям з придбання природного газу у ТОВ „Енергохолдінг” у розмірі 375 112,45 грн., у т.ч. по періодах:

- за вересень 2004 року в розмірі 212 745 грн.,

- за жовтень 2004 року в розмірі 130 920 грн.,

- за листопад 2004 року в розмірі 31 447,45 грн.

Згідно договору на постачання природного газу від 18.08.2004 року №01-09-04 ТОВ „Енергохолдінг”, надалі „Продавець”, в особі директора Смілого О.О., який діє на підставі Статуту, з однієї сторони та ТОВ „Цукровий завод імені Тараса Шевченка”, надалі „Покупець”, в особі директора Фурмана В.Ф., який діє на підставі Статуту, з другої сторони, уклали договір на підставі якого Покупцем отримано для власних виробничих потреб 5650,29 тисяч кубічних метрів природного газу, на загальну суму 2 219 207, 9 грн., що підтверджується актами прийому –передачі:

-          від 30.09.2004р. –кількість природного газу 732,390 тис.куб.м. на суму 287 653,50 грн., в тому числі ПДВ на суму 47 942,25 грн.;

-          від 31.10.2004р.- кількість природного газу 2 536,421 тис.куб.м. на суму 996 204,71 грн., в тому числі ПДВ на суму 166 034,12грн.;

-          від 30.11.2004р. - кількість природного газу 2 381,479тис.куб.м. на суму 935349,69 грн., в тому числі ПДВ на суму 155891,62грн.;

У перевіреному періоді ТОВ „Цукровий завод імені Тараса Шевченка” перераховано ТОВ „Енергохолдінг” на розрахунковий рахунок № 260056419, Відкритий АБ „Укргазбанк” МФО 320478 грошові кошти на загальну суму 2 250 674,71 грн., в тому числі ПДВ 375 112,45 грн., що підтверджується платіжними дорученнями на загальну суму 2 250 674,71 грн., в тому числі ПДВ на суму 375 112,45грн.

Станом на 01.12.2004 року по розрахунках з ТОВ „Енергохолдинг” рахувалась дебіторська заборгованість в сумі 31466,81 грн.

ТОВ „Цукровий завод імені Тараса Шевченка”, надалі „Цедент” та ТОВ „Шелтон”, надалі „Цесіонарій” уклали договір уступки права вимоги № 68/04 від 21.12.2004 року відповідно до якого, Цедент передає, а Цесіонарій приймає на себе право виконання зобов’язань по договору №01-09-04 постачання природного газу від 18.08.2004 року, в сумі 31497,84 гривень, який укладений між Цедентом та ТОВ „Енергохолдінг”, надалі „Боржник”, та на умовах встановлених договором між Цедентом та Боржником.

За даним договором Цесіонарій набуває права вимагати повернення грошових коштів на заборговану суму 31497,84 грн., внесених як передплату на виконання умов договору.

Між ТОВ „Шелтон” та ТОВ „Цукровий завод імені Тараса Шевченка” 31.12.2004 року було укладено угоду №1 про проведення взаємозаліку зустрічних вимог, в якій сторони дійшли згоди про наступне: припинити зобов’язання ТОВ „Шелтон” перед ТОВ „Цукровий завод імені Тараса Шевченка” по договору уступки права вимоги № 6804 від 21.12.2004 року по сплаті 31466,81 грн. шляхом часткового зарахування зустрічної однорідної вимоги ТОВ „Шелтон” до ТОВ „Цукровий завод імені Тараса Шевченка” по договору оренди №240501 виробничих приміщень і обладнання від 04.06.2001 року про сплату останнім 31466,81 гривень.

На момент перевірки дебіторська/кредиторська заборгованість по розрахункам з ТОВ „Енергохолдінг” відсутня.

Позивач вважає, що вищевказані договори не відповідають вимогам закону, а також вчиненні з метою, яка за відомо суперечить інтересам держави і суспільства, а тому підлягають недійсними, з наступних підстав.

Згідно Постанови Камінь –Каширського районного суду Волинської області від 17.04.2007 року по справі 2-а-22/2007 установчі документи ТОВ „Енергохолдінг” було визнано недійсними, оскільки зазначена юридична особа була створена в порушення вимог ст.ст.80,87 ЦК України.

Тетіївська міжрайонна державна податкова інспекція, в підтвердження своїх позовних вимог посилається на норми матеріального права, а саме:

Абзац 2 п.7.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25.07.2002р. № 1056 „Про заходи щодо забезпечення однакового і правильного застосування законодавства про податки”, яким встановлено, що доказами спрямованості умислу суб’єкта оспорюваних угод на приховування від оподаткування прибутків та доходів можуть бути, зокрема, надані податковими органами відомості про відсутність підприємства, організації (сторони угоди) за юридичною адресою, про визнання недійсними в установленому чинним законодавством порядку установчих (статутних) документів, про неподання податкової звітності до органів державної податкової служби, про скасування державної реєстрації суб’єкта підприємницької діяльності та інше.

Статтю 207 ГК України, якою встановлено право відповідного органу державної влади вимагати в судовому порядку визнання недійсними повністю або в частині господарського зобов’язання, що не відповідає вимогам закону, або вчиненого з метою, яка за відомо суперечить інтересам держави та суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб’єктності).

Статтю 208 ГК України, в якій зазначено, що якщо господарське зобов’язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка за відомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін –у разі виконання зобов’язання обома сторонами –в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов’язанням, а у разі виконання зобов’язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент укладення спірного договору Товариство з обмеженою відповідальністю „Енергохолдінг” перебувало в Єдиному державному реєстрі, мало свідоцтво платника податку на додану вартість. Особи, які виступили засновниками, не заперечували факту заснування підприємства на своє ім'я.

Згідно частини 1 статті 207 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону або вчинене з метою, яка за відомо суперечить інтересам держави й суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї зі сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Положення статей 207 та 208 ГК України слід застосовувати з урахуванням того, що правочин, який вчинено з метою, за відомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з ч. 1 статті 203, ч. 2 статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є нікчемним, і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Органи державної податкової служби, вказані в абзаці першому статті 10 Закону "Про державну податкову службу в Україні", можуть на підставі пункту 11 цієї статті звертатись до судів із позовами про стягнення в доход держави коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка за відомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність.

Санкції, встановлені частиною 1 статті 208 ГК України, не можуть застосовуватися як сам факт несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів) однією зі сторін договору. За таких обставин правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину. Для застосування санкцій, передбачених частиною 1 статті 208 ГК України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка за відомо суперечить інтересам держави і суспільства, зокрема, вчинення удаваного правочину з метою приховування, ухилення від сплати податків.

Частиною 1 статті 208 ГК України передбачено застосування санкцій лише судом. Це правило відповідає нормі статті 41 Конституції, згідно з якою конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Оскільки санкції, передбачені цією частиною, є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими, як такі, що відповідають визначенню частини 1 статті 238 ГК України. Тому такі санкції можуть застосовуватись лише протягом строків, встановлених статтею 250 ГК України (Позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 26.06.2006).

Пункт 11 Роз’яснення ВАСУ від 12.03.1999 року № 02-5/111 визначає умисел юридичної особи як умисел тієї посадової чи фізичної особи, що підписала угоду, маючи на це відповідні повноваження. Якщо їх немає, то встановити наявність умислу юридичної особи не можна.

У Постанові ВГСУ від 08.08.2002р. №11/309 говориться, що наявність прямого умислу й мети ухилитися від сплати податків може бути встановлено виключно у фізичних осіб. Фізична особа визнається винною виключно судом. Визнання установчих документів недійсними, ще не доводить умислу конкретної фізичної особи

Враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивач звертаючись до суду з даним позовом повинен був довести наявність умислу сторін на укладення оспорюваного договору з метою яка за відомо суперечить інтересам держави.

Сам факт припинення в судовому порядку юридичної особи Товариста з обмеженою відповідальністю „Енергохолдінг” не є підставою для визнання вчинених ним з іншими суб’єктами господарювання юридично значимих дій недійсними, оскільки відповідач може нести відповідальність лише за наявності вини.

Оскільки, позивачем не доведено належними засобами умислу сторін на укладення оспорюваного договору з метою яка за відомо суперечить інтересам держави, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Враховуючи вищезазначене, керуючись ст. 94, п.2 ч.1 ст. 128, ст.ст. 158, 160, 162, 163, 167, п. 6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, –

постановив:

1.В позові відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського адміністративного суду через господарський суд Київської області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови суду протягом десяти днів з дня складення у повному обсязі та наступної подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана без подання заяви про апеляційне оскарження постанови суду, якщо скарга подається протягом десяти днів з дня складення постанови у повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у 20-ти денний строк після подання заяви, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги у встановлений строк постанова суду набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду скарги і залишення її без задоволення, а постанови суду - без змін.

Головуючий суддя:            А.В. Маляренко

Суддя С.Ю. Наріжний

Суддя В.М.Антонова