ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 квітня 2008 р.

№ 2-13/15392-2007

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

В. Овечкін  -головуючого,

Є. Чернов В. Цвігун

розглянув касаційну скаргу

Євпаторійської міської ради

на постанову

Севастопольського апеляційного
господарського суду від 13.02.2008 року

у справі

№ 2-13/15392-2007 господарського
суду АР Крим

за позовом

Євпаторійської міської ради

до

Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1

про

спонукання укладення додаткової
угоди

В
С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду АР
Крим від 19.12.2007 (суддя: А.Жукова) в позові про зобов'язання відповідача
укласти додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 22.08.2007
відмовлено.

Рішення господарського суду
мотивовано тими обставинами, що 29.03.2005 між сторонами була укладена
додаткова угода до договору оренди земельної ділянки від 08.06.2005 № 769 та
встановлено новий розмір орендної плати, тоді як проектом додаткової угоди
позивач пропонує змінити розмір орендної плати за минулі періоди дії договору,
що не відповідає приписам частини четвертої ст. 653 ЦК України за якими договір
може бути змінено на майбутнє.

Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 13.02.2008 (судді: В.Лисенко, Н.Горошко,
О.Дугаренко) рішення господарського суду першої інстанції залишено без змін.

Євпаторійська міська рада в
касаційній скарзі просить постанову апеляційної інстанції та рішення
господарського суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судами норм
матеріального та процесуального права, позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування своїх доводів скаржник
посилається на те, що прийняття міською радою рішення № 5-4/7 від 28.07.2006 є
підставою для перерахунку орендної плати та внесення відповідних змін до
договору оренди земельної ділянки, відповідач на отримані пропозиції позивача
про приведення договору оренди у відповідність із рішенням міської ради не
відреагував.

Відповідач у відзиві проти доводів
касаційної скарги заперечила, вважає, що між сторонами існують договірні
відносини, які регулюються нормами цивільного права та умовами договору, тому
суд правильно застосував положення ст. 188 ГК України, ст. 653 ЦК України і
просить у задоволенні касаційної скарги відмовити.

Євпаторійська міська рада надіслала
суду повідомлення про неможливість забезпечити участь представника в засіданні
суду та підтримання касаційної скарги з проханням її задовольнити.

Сторони не скористалися правом на
участь в засіданні суду касаційної інстанції.

Вищий господарський суд України у
відкритому судовому засіданні дослідив матеріали справи, доводи касаційної
скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено попередніми судовими інстанціями, між Євпаторійською міською
радою та Суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_1 було укладено
договір оренди земельної ділянки від 11.02.2005, зареєстрований 08.06.2005 за №
769.

Пунктом 8 договору орендна плата
встановлена згідно рішення Євпаторійської міської ради від 16.04.1999 № 23-9/7.

28.07.2006 Євпаторійською міською
радою прийнято рішення № 5-4/7 "Про внесення змін в рішення міської ради
про ставки орендної плати за земельні ділянки" згідно якого були
затверджені нові коефіцієнти для розрахунку орендної плати у відповідності з
економіко-планувальними зонами і оціночними районами по грошовій оцінці земель
м. Євпаторія,  зобов'язано орендарів
земельних ділянок, що уклали договори оренди до прийняття міською радою рішення
від 05 червня 2006 року № 5-3/20 "Про затвердження грошової оцінки земель",
отримати в Управлінні земельних ресурсів витяг з технічної документації про
нормативну грошову оцінку земельної ділянки та надати ці документи в строк до
01 вересня 2006 року до Управління економіки для перерахунку орендної плати за
землю.

04.09.2007 позивачем на адресу
відповідача була спрямована додаткова угода, якою було передбачено викласти
пункт 8 Договору оренди земельної ділянки в новій редакції, а саме: з
01.01.2006 орендна плата визначається відповідно до рішення міської ради від
03.03.2005 № 4-28/8 та Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2000 №
783.

3 28.07.2006 орендна плата
визначається відповідно до рішення міської ради від       28 липня 2006 року № 5-4/7.

Також, передбачено, що ця Угода
набирає сили з 01.01.2006.

Частиною 1 статті 652 Цивільного
кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 188 Господарського
кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому
порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.
Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір,
повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона
договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у
двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про
результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з
урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати
спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано,
договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним
рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

З матеріалів справи, зокрема,
змісту додаткової угоди, вбачається, що позивач фактично поставив питання про
зміну договору з 01.01.2006, надавши його умовам зворотної сили, проте
сторонами не досягнуто згоди щодо цього, а отже така вимога суперечить
приписами ст. 653 ЦК України та ст. 188 ГК України.

За таких обставин касаційна
інстанція вважає правильним висновки господарських судів попередніх інстанцій
щодо відсутності підстав для задоволення вимог позивача по предмету спору,
тобто необґрунтованість вимог в редакції додаткової угоди, що запропонована
позивачем.

Відповідно до статті 1117
ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна
інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування
судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального
права; касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду
чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково
перевіряти  докази.

Отже, постанова апеляційної
інстанції та рішення господарського суду першої інстанції відповідають встановленим
фактичним обставинам, прийняті з дотриманням норм матеріального та
процесуального права і передбачені законом підстави для їх скасування відсутні.

Виходячи з викладеного, керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1118, 1119, 11111
ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Севастопольського
апеляційного господарського суду від 13.02.2008 та рішення господарського суду
АР Крим від 19.12.2007 у справі № 2-13/15392-2007 господарського суду АР Крим
залишити без зміни, а касаційну скаргу -без задоволення.

Головуючий
В. Овечкін

судді
Є. Чернов

В. Цвігун