ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2008 р.

№ 2-30/12343-2007

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів:

Ткаченко Н.Г.,

Заріцької А.О.,

Продаєвич Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована пересувна механізована колона-575", м. Сімферополь

на постанову

господарського суду Автономної Республіки Крим від 29.10.2007

у справі

№2-30/12343-2007

за заявою

до

Державної податкової інспекції в місті Сімферополі

Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована пересувна механізована колона -575", м. Сімферополь

про

визнання банкрутом

за участю представників сторін:

від кредитора:

Підронова Є.В. за дов. від 23.01.2008 №13/100

від боржника:

Мурашковська О.С. за дов. від 15.05.2008

ВСТАНОВИВ:

За заявою Державної податкової інспекції (надалі –ДПІ) в місті Сімферополі господарським судом Автономної Республіки Крим ухвалою від 07.09.2007 у порядку статті 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована пересувна механізована колона-575" (надалі –ТОВ "СПМК-575") як відсутнього боржника, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Доповідач: Продаєвич Л.В.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 29.10.2007 (суддя: Ловягіна Ю.Ю.) ТОВ "СПМК-575" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором банкрута головного податкового інспектора відділу погашення прострочених зобов'язань ДПІ в м. Сімферополі Галабурду Т.А., зобов'язано ліквідатора здійснити ліквідацію боржника відповідно до законодавства, скласти та надати до суду в строк до 25.02.2008 звіт та ліквідаційний баланс тощо.

У поданій до Вищого господарського суду України касаційній скарзі ТОВ "СПМК-575" просить скасувати постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 29.10.2007, справу направити на розгляд до суду першої інстанції, у зв'язку з тим, що товариство не може вважатися відсутнім боржником, оскільки боржник реально існує, у нього є майно, подає звіти до ДПІ, ПФУ, Фонду соціального страхування, а неможливість займатися господарською діяльністю зумовлена накладенням арешту на все рухоме на нерухоме майно, рахунки боржника в банківських установах у зв'язку з порушенням кримінальної справи.

Розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 26.05.2008 № 02-12/І/88 призначено колегію суддів у складі: Ткаченко Н.Г. - головуючий, судді – Заріцька А.О., Продаєвич Л.В.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

У даній справі судом першої інстанції порушено провадження у справі та застосовано до ТОВ "СПМК-575" процедуру ліквідації на підставі статті 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", якою встановлені особливості банкрутства відсутнього боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, заява ДПІ в місті Сімферополі про банкрутство ТОВ "СПМК-575" вмотивована:

наявністю податкового боргу, який не погашено на день звернення до суду із заявою, відсутністю активів у боржника, поданням боржником останньої податкової звітності за 2006 рік, що на думку заявника, свідчить про відсутність господарської (підприємницької) діяльності боржника;

відсутністю керівних органів боржника за місцезнаходженням юридичної особи.

Врахувавши зазначені обставини, господарський суд Автономної Республіки Крим прийняв постанову від 29.10.2007 про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Проте, з таким висновком судова колегія Вищого господарського суду України погодитися не може з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 41 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно з положеннями частини 1 статті 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у разі, якщо громадянин-підприємець - боржник або керівні органи боржника - юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника, заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може бути подана кредитором незалежно від розміру його вимог до боржника та строку виконання зобов'язань.

За правилами вказаної статті підстави для подання кредитором заяви про порушення справи по банкрутство відсутнього боржника виникають у випадку наявності будь-якої з ознак, передбачених цією статтею, або у їх сукупності.

Отже, у контексті вказаної норми при розгляді справи за правилами статті 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" предметом доказування є, зокрема, визначення місцезнаходження боржника –юридичної особи та факт відсутності керівних органів юридичної особи за її місцезнаходженням.

У порушення статей 32, 34, 38, 43 Господарського процесуального кодексу України місцевий господарський суд зробив висновок про відсутність боржника за його юридичною адресою на підставі акта державного виконавця про перевірку місцезнаходження платника податків.

Відповідно до статті 93 Цивільного кодексу України та положень абзацу 6 статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців" місцезнаходження юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

Згідно з частиною 1 статті 16 цього Закону Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (надалі –Єдиний державний реєстр) створюється з метою забезпечення органів державної влади, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Господарським судом не враховані приписи вказаного Закону щодо відомостей Єдиного державного реєстру.

Так, згідно з частиною 1 статті 17 цього Закону відомості про юридичну особу або фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України.

Частиною 5 даної статті передбачено, що в Єдиному державному реєстрі містяться також відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу, а також відомості про зарезервовані найменування юридичних осіб.

За приписами частин 1, 3 статті 18 вказаного Закону якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Названий Закон також визначає порядок внесення до Єдиного державного реєстру записів про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, які здійснюються державним реєстратором (стаття 19 Закону).

Виходячи з вимог частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 06.11.2007 у справі № 43/427.

Отже, судова колегія касаційної інстанції зазначає, що кредитор, звертаючись до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника на підставі статті 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", додає до заяви відповідну довідку з Єдиного державного реєстру про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням.

Щодо тверджень ДПІ в місті Сімферополі про відсутність підприємницької діяльності ТОВ "СПМК-575", яка підтверджується наявністю податкового боргу, відсутністю активів у боржника, наданням боржником останньої податкової звітності за 2006 рік, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог статті 42 Господарського кодексу України підприємництво –це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з частиною 1 статті 3 вказаного Кодексу під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що наявність податкового боргу, відсутність активів у боржника не свідчить про відсутність його підприємницької діяльності, як систематичної господарської діяльності боржника.

З урахуванням наведеного, оскаржувану постанову суду першої інстанції не можна вважати законною та обґрунтованою, у зв'язку з чим остання підлягає скасуванню з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, при якому суду слід врахувати приписи статей 17, 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців", частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України та зробити висновок про можливість здійснення провадження у справі про банкрутство в порядку статті 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізована пересувна механізована колона-575" –задовольнити.

Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 29.10.2007 у справі № 2-30/12343-2007–скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим.

Головуючий:                                                    Н.Ткаченко

Судді:                                                                                  А. Заріцька

Л. Продаєвич