ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2008 р.

№ 8/273

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.,

Розглянувши

касаційну скаргу

Будівельного управління Державного управління справами (далі Будівельне управління)

на постанову

Київського апеляційного господарського суду

від

18.03.08

у справі

№ 8/273

господарського суду

міста Києва

за позовом

Будівельного управління

до

приватного малого підприємства "ТОР"

(далі Підприємство)

про

визнання недійсним договору підряду в частині визначення вартості підрядних робіт

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:

Андрійчук О.В. (за дов. б/н від 01.10.07);

- відповідача:

не з'явились.

Ухвалою від 18.04.08 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючого –Першикова Є.В., суддів –Данилової Т.Б., Муравйова О.В. касаційна скарга Будівельного управління № 29/03-02 від 29.03.08 була прийнята до провадження та призначена до розгляду у судовому засіданні на 22.05.08, без початку перегляду справи по суті.

Вказана ухвала суду була направлена сторонам у справі в установленому порядку, документів які б свідчили про її неотримання сторонами у справі до Вищого господарського суду України не надходило, отже усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

На день розгляду справи у судовому засіданні 22.05.08 будь-яких письмових заяв та клопотань від учасників судового процесу щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У судове засідання 22.05.08 представники Підприємства не з’явились.

Враховуючи, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка без поважних причин у судове засідання не тягне за собою перенесення розгляду справи на інші строки, а від Підприємства повідомлень щодо неможливості участі у судовому засіданні 22.05.08 до колегії суддів Вищого господарського суду України не надходило, справа розглядається за наявними матеріалами справи за участі представника Будівельного управління.

У зв'язку з значною завантаженістю судді Муравйова О.В. розпорядженням від 21.05.08 заступника Голови Вищого господарського суду України для розгляду справи № 8/273 господарського суду міста Києва, призначеної до розгляду у судовому засіданні на 22.05.08, створено колегію суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючий –

Першиков Є.В., судді –Данилова Т.Б., Ходаківська І.П., яка переглядає справу по суті.

Про вказані обставини представника сторони було повідомлено на початку судового засідання 22.05.08. Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України, яка переглядає справу в касаційному порядку, не заявлено.

За згодою представника сторони, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 22.05.08 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 19.12.07 господарського суду міста Києва (суддя

Катрич В.С.) у задоволені позовних вимог відмовлено.

Постановою від 18.03.08 Київського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Кондес Л.О., суддів –Куровського С.В., Михальської Ю.Б.) апеляційну скаргу Будівельного управління залишено без задоволення, а рішення від 19.12.07 господарського суду міста Києва –без змін.

Вказані рішення та постанова мотивовані тим, що правові підстави для визнання договору підряду № 10 від 12.01.04, укладеного між Будівельним управлінням та Підприємством, недійсним в частині визначення вартості підрядних робіт відсутні, оскільки перелік, кількість та вартість виконаних будівельних робіт, внесених до актів приймання виконаних підрядних робіт, відповідає вимогам нормативно-правових актів.

Приймаючи рішення та постанову попередні судові інстанції врахували вимоги ст.ст. 203, 215, 217, 632 Цивільного кодексу України, ст.ст. 180, 192 Господарського кодексу України, ст.ст. 5, 6 Закону України "Про ціни та ціноутворення" та прийшли до висновку про необґрунтованість позовних вимог Будівельного управління.

Будівельне управління звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та постанову апеляційного суду, та направити справу на новий розгляд.

Скаржник обґрунтовує свої вимоги тим, що місцевим та апеляційним господарськими судами при прийнятті оскаржуваних судових актів не було враховано усіх обставин справи та не було дотримано вимог ст.ст. 192, 203, 627, 632 Цивільного кодексу України, ч. 4 ст. 179, ст. 180 Господарського кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.96 № 1548 "Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)" стосовно встановлення ціни по договірним зобов’язанням.

Підприємство не скористались правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на касаційну скаргу Будівельного управління до Вищого господарського суду України не надіслало, що не перешкоджає касаційному перегляду судових актів, які оскаржуються.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржника, перевіривши матеріали справи, Вищий господарський суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 12.01.04 між Будівельним управлінням (Замовник) та Підприємством (Підрядник) було укладено Договір підряду № 10 (далі Договір), на підставі якого Підрядник взяв на себе зобов'язання виконати власними силами та за свій рахунок будівельні та ремонтно-будівельні роботи на об'єктах Замовника згідно затвердженої проектно-кошторисної документації, а Замовник зобов'язався надавати підряднику будівельні майданчики, проектно-кошторисну документацію, забезпечити своєчасне фінансування будівництва, прийняти завершені підрядником роботи та повністю і своєчасно їх оплатити.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що п.п. 3.1, 3.2, 4.1 Договору визначено, що вартість робіт Підрядника по даному договору визначається договірними цінами та кошторисами на виконані роботи, а розрахунок за фактично виконані обсяги робіт здійснюється щомісячно згідно довідки типової форми КБ-2в (акта приймання виконаних робіт), яка надається Підрядником Замовнику не пізніше 28 числа звітного місяця.

Вказаним Договором також визначено, що Підрядник зобов'язується виконати повний комплекс робіт, передбачених Договором, згідно проектної документації і здати виконані роботи у відповідності з Державними будівельними нормами –Правилами визначення вартості проектно-вишукувальних робіт для будівництва, що здійснюється на території України ДБН Д. 1.1-7-2000., які затверджені наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 14.12.00 № 285 (далі ДБН Д. 1.1-7-2000) та Правил визначення вартості будівництва, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 27.08.00

№ 174 ДБН Д. 1.1-7-2000 (далі ДБНД. 1.1-1-2000) та стандартами України.

При вирішенні спору по суті попередні судові інстанції також врахували висновок від 11.12.07 № 9134 судової будівельно-технічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, яким було визначено, що перелік, кількість та вартість виконаних будівельних робіт, внесених до актів приймання виконаних підрядних робіт, які містяться в наданих на дослідження матеріалах справи, за Договором погоджені відповідно до умов згаданого договору та вимог нормативно-правових актів, як Замовником (Будівельним управлінням), так і Підрядником (Підприємством), оскільки згідно умов Договору будівельні та ремонтно-будівельні роботи, які виконані Підприємством, проведені відповідно до погодженої проектно-кошторисної документації.

Місцевий та апеляційний суд за результатами перерахунку актів приймання виконаних підрядних робіт, які містяться у наданих на дослідження матеріалах справи, погоджених та підписаних сторонами за Договором у відповідності до вимог ДБН Д.1.1-1-2000, встановили, що вартість виконаних будівельних робіт становить 1 573 026,00 грн.

Колегія суддів Вищого господарського суду України на підставі наявних матеріалів по справі приходить до висновку, що попередні судові інстанції правомірно прийшли до висновку про те, що сторонами за Договором у відповідності до вимог нормативно-правових актів було погоджено перелік, кількість та вартість виконаних будівельних робіт, внесених до актів приймання виконаних підрядних робіт.

Матеріалами справи підтверджено, що акти приймання виконаних підрядних робіт було підписано уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками, що свідчать про повне виконання обов'язків Підрядником та прийняття Замовником виконаних робіт без претензій і зауважень, що є підставою для проведення розрахунків.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що

ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України передбачено, що у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно ст. 192 Господарського кодексу України політика ціноутворення, порядок встановлення та застосування цін, повноваження органів державної влади та органів місцевого самоврядуванням щодо встановлення та регулювання цін, а також контролю за цінами і ціноутворенням, визначаються законом про ціни та ціноутворення, іншими законодавчими актами.

У відповідності до ст.ст. 4, 6 Закону України "Про ціни та ціноутворення" визначено, що в народному господарстві застосовуються вільні ціни і тарифи, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи, а до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі ціноутворення належить визначення повноважень органів державного управління в галузі встановлення і застосування цін, по контролю за цінами (тарифами), а також визначення переліку продукції, товарів і послуг, державні фіксовані та регульовані ціни на які затверджуються відповідними органами державного управління, крім сфери телекомунікації.

Згідно ч. 5 ст. 180 Господарського кодексу України ціна у господарському договорі визначається у порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України.

Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.96 № 1548 "Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)" Державному комітету у справах містобудування та архітектури (раніше –Державний комітет будівництва, архітектури та житлової політики) надані повноваження здійснювати формування кошторисної нормативної бази та визначення порядку її застосування в будівництві.

Попередніми судовими інстанціями враховані Державні будівельні норми –Правила визначення вартості проектно-вишукувальних робіт для будівництва, що здійснюється на території України ДБН Д. 1.1-7-2000., які затверджені наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 14.12.00 № 285 та Правила визначення вартості будівництва (ДБНД. 1.1-1-2000 та ДБНД. 1.1-1-2000), затверджені наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 27.08.00 № 174.

Вказані будівельні норми встановлюють основні правила визначення вартості нового будівництва, розширення, реконструкції та технічного переоснащення підприємств, будівель і споруд, ремонту житла, об'єктів соціальної сфери і комунального призначення та благоустрою, а також реставрації пам'яток архітектури та містобудування і носять обов'язковий характер при визначенні вартості будов (об'єктів), будівництво яких здійснюється із залученням бюджетних коштів або коштів підприємств, установ і організацій державної власності.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що у відповідності до ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ст. 217 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України.

У зв’язку з вказаним колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини, а тому правові підстави для визнання Договору, укладеного між Будівельним управління та Підприємством, в частині визначення вартості підрядних робіт недійсним –відсутні, оскільки перелік, кількість та вартість виконаних будівельних робіт, внесених до актів приймання виконаних підрядних робіт відповідає вимогам нормативно-правових актів.

При цьому, колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на те, що згідно приписів ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи, викладені Будівельним управлінням в касаційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення судовою інстанцією не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання які, стосуються оцінки доказів, але оцінка доказів, на підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про встановлення тих чи інших обставин справи, здійснюється за внутрішнім переконанням суду і їх перевірка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З врахуванням того, що з’ясування підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі в силу ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судом апеляційної інстанції було повно та всебічно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено постанову з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для залишення її без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Будівельного управління Державного управління справами № 29/03-02 від 29.03.08 залишити без задоволення.

Постанову від 18.03.08 Київського апеляційного господарського суду у справі № 8/273 господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

І.Ходаківська