ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2008 р.

№ 13/659

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Перепічая В.С.(головуючого),

Вовка І.В.,

Гончарука П.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Міського комунального підприємства ”Експлуатаційне –лінійне управління автошляхів”, м. Луганськ на постанову Луганського апеляційного господарського суду від 17 січня 2008 року у справі № 13/659 за позовом Міського комунального підприємства ”Експлуатаційне –лінійне управління автошляхів”, м. Луганськ до Приватного підприємства ”Луганьбудсервіс” про стягнення заборгованості, -

Встановив:

У жовтні 2007 р. Міське комунальне підприємство ”Експлуатаційне –лінійне управління автошляхів” звернулось до господарського суду Луганської області з позовом до Приватного підприємства ”Луганьбудсервіс”, з урахуванням уточнених позовних вимог, про стягнення заборгованості у розмірі 265899,42 грн. за договором № К-31/7 від 1 березня 2007р.

Рішенням господарського суду Луганської області від 22 листопада 2007 р. позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість 265899,42 грн. та судові витрати.

Постановою Луганського апеляційного господарського суду від 17 січня 2008 р. рішення господарського суду Луганської області від 22 листопада 2007 р. скасовано, та прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено. Судові витрати покладено на позивача. Стягнуто з позивача на користь відповідача державне мито у розмірі 1329,50 грн.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного господарського суду, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відзивах на касаційну скаргу відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду без змін, вказуючи на безпідставність доводів касаційної скарги.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення проти них, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 1 березня 2007 р. сторонами укладено договір № Ц-К-31/7 про надання послуг по вивезенню, схорону та розміщенню твердих побутових відходів. Згідно п.1.1 договору, позивач зобов’язався надати послуги по вивозу, схорону та розміщенню побутових відходів від об’єктів відповідача, які визначені дислокацією площадок накопичення сміття по кожній філії.

Пунктами 2.7 та 4.2.6 сторони зобов’язалися кожний окремо вести облік обсягу ТПВ, які були зібрані понад норми накопичення ТПВ.

Згідно п. 5.1 , оплата за надані послуги здійснюється не пізніше 5 днів на підставі акту виконаних робіт з розрахунку 0,9 коп. за кожний 1 м2, загальної площі квартири.

Пунктом 5.2 передбачено, що при зміні тарифів на послуги виконавець письмово повідомляє замовника за 5 днів до введення нових тарифів у дію і узгоджує з ним відповідні зміни до договору, що повинно бути оформлено шляхом підписання сторонами додаткової угоди до договору.

Предметом спору у даній справі є вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 265899,42 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов’язання по оплаті виконаних робіт.

Суд першої інстанції посилаючись на те, що факт виконання позивачем наданих послуг та вартість цих послуг є доведеними, враховуючи, що сторонами підписані акти здачі - прийняття робіт за договором, які містять обсяг робіт та їх вартість, зважаючи на вимоги ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи рішення про відмову у позові посилався на те, що факт надання позивачем послуг по вивозу, схорону та розміщенню побутових відходів від об’єктів відповідача в період з березня 2007 р. по листопад 2007 р. на суму 265899,42 грн. саме за договором від 1 березня 2007 р. № Ц-К-31/7 є недоведеним, оскільки в актах здачі –приймання робіт, на які посилається позивач, загальна вартість послуг визначена у розмірі 18,32 грн., тоді як договором встановлено 9 коп. за кожний 1 м2, загальної площі квартири, ніякі зміни та доповнення до п.5.1. сторони у передбаченому п. 5.2. порядку не вносили. У актах виконаних робіт за період з березня - липень 2007 р. відсутні посилання на договір № Ц-К-31/7 від 1 березня 2007 року, а у актах виконаних робіт за серпень- жовтень 2007р. посилання на інший договір. Облік обсягів ТПВ, забраних понад норми накопичення ТПВ сторонами не проводився, але які саме норми накопичення ТПВ сторони повинні застосовувати у даних правовідносинах та які показники слід застосовувати договором не визначено, оскільки у договорі або у додатках до нього не зазначено об’єктів замовника, кількість контейнерів, місце їх розташування або розмір площі, з якої накопичується сміття. Враховуючи, що акти звірки взаєморозрахунків від 31 липня 2007 р. за своєю правовою природою не є доказом, який підтверджує заборгованість, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підстави для стягнення заборгованості відсутні, у зв’язку з чим у позові слід відмовити.

Дані висновки апеляційного суду є законними, відповідають нормам матеріального і процесуального права, фактичним обставинам та наявним матеріалам справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для зміни або скасування постанови суду апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України –

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міського комунального підприємства ”Експлуатаційне –лінійне управління автошляхів” залишити без задоволення, а постанову Луганського апеляційного господарського суду від 17 січня 2008 року у справі № 13/659 – без змін.

Головуючий           Перепічай В.С.

Судді Вовк І.В.

Гончарук П.А.