ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

22.04.08
Справа  № 5/152-2538

Львівський апеляційний
господарський суд в складі колегії:

головуючого судді
Орищин Г.В.

суддів
Галушко Н.А.

Краєвської М.В.

розглянувши
апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Госптовари»(далі-ТзОВ), м.Тернопіль

на рішення господарського суду Тернопільської області від
31.01.2008р.

у справі № 5/152-2538

за позовом суб»єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1,
м.Тернопіль

до відповідача товариства з обмеженою
відповідальністю «Госптовари»(далі-ТзОВ), м.Тернопіль

про стягнення  29473,50грн.

за участю представників
сторін:

від позивача не з»явився

від відповідача  ОСОБА_2.,
ОСОБА_3

Права і обов»язки, визначені ст.22 ГПК України, право заявляти
відводи, представникам відповідача роз»яснено.

Позивач явку повноважного
представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином
повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується поштовим
повідомленням про вручення копії ухвали суду
від 21.03.2008р. адресату (а.с.121).

Рішенням
господарського суду Тернопільської області від 31.01.2008р. у справі
№5/152-2538 (суддя Андрушків Г.З.) задоволено позов суб»єкта підприємницької
діяльності  - підприємця ОСОБА_1,
присуджено до стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю
«Госптовари»на користь позивача 21000грн. заборгованості за договором про
надання юридичних послуг, 6846грн. втрат від інфляції, 1627,50грн. 3 % річних,
294,74грн. витрат по сплаті державного мита, 118грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду
мотивоване тим, що відповідач, в порушення вимог ст.526 ЦК України,  неналежним чином виконав взяті зобов”язання
відповідно до умов договору від 01.04.2004р. в частині здійснення оплати за
надані юридичні послуги.

Дане рішення
оскаржується відповідачем у справі -
ТзОВ «Госптовари», оскільки, на його думку, судом неповно з”ясовано
обставини справи, рішення прийнято при недоведеності обставин, що мають
значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Свої вимоги
скаржник обгрунтовує тим, зокрема, що договір про надання юридичних послуг та
акт виконаних робіт він не підписував; жодних юридичних послуг, передбачених
даним договором від 01.04.2004р.,
позивачем не надавалось; поданий позивачем акт  здавання-приймання виконаних робіт від
30.06.2004р. не підтверджує виконання передбачених договором послуг; судом не
дано належної оцінки поданим відповідачем доказам про відсутність перевірок
ТзОВ «Госптовари»в період дії договору та аудиторський висновок №1443 від
26.01.2007р., згідно якого станом на 31.12.2006р. взаєморозрахунки між
сторонами у даній справі закриті.

Позивач відзиву
на апеляційну скаргу  не подав, явку
представника в судове засідання не забезпечив, що не є перешкодою для розгляду
апеляційної скарги по суті.

З матеріалів
справи вбачається наступне:

01.04.2004р.
між ТзОВ “Госптовари” (замовник) і суб”єктом підприємницької
діяльності-фізичною особою ОСОБА_1(виконавець) укладено договір на надання
юридичних послуг. Термін дії  договору
визначено до 30.06.2006р. (а.с.11-12).

Відповідно до
п.4.1. договору вартість послуг, наданих виконавцем замовнику за даним
договором, становить 7000 грн. без ПДВ в місяць.  Оплата за виконану роботу проводиться
замовником протягом трьох місяців з моменту закінчення терміну дії
договору  за умови відсутності письмових
претензій сторін щодо якості наданих послуг (п.4.2. договору).

В підтвердження
факту надання послуг позивачем подано акт здачі-приймання виконаних робіт від
30.06.2004р.(а.с.10).

У зв»язку з
неоплатою юридичних послуг, визначених договором, позивач звернувся до суду про
примусове стягнення таких з врахуванням індексу інфляції та 3% річних.

Судова колегія,
заслухавши пояснення представників відповідача, оцінивши подані сторонами
докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, вважає, що
рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню, з огляду на
наступне:

За своєю
правовою природою спірний договір є договором про надання послуг, цивільні
правовідносини за яким регулюються главою 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до
ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець)
зобов»язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов»язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не
встановлено договором.

В підтвердження
обсягу виконаних робіт по договору, позивачем до матеріалів справи долучено
лише акт здавання-приймання виконаних робіт.

Проте, в
останньому не містяться відомості щодо змісту та обсягу виконаних робіт, а
також дані про місце та час надання таких послуг, хоча вимога про наявність
таких відомостей випливає з положень ст.9 Закону України “Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні” від 16.07.99р. №996-ХІУ з наступними
змінами та доповненнями (далі -Закон № 996-ХІУ), якою встановлено загальний
перелік реквізитів, обов”язкових для всіх первинних документів, що оформляють
виконання договору.

Таким чином, в
акті здавання-приймання виконаних робіт від 30.06.2004р. не визначено
конкретного переліку (виду) юридичних послуг, наданих позивачем, що випливає з
самої назви такого документа, його суті, а тому даний акт не визнається судовою
колегією  як беззаперечний доказ та
надається йому оцінка нарівні з іншими доказами, відповідно до вимог ст.43 ГПК
України.

Разом з цим,
відповідач не визнає позовні вимоги, заперечує факт укладення договору та акту
виконаних робіт, а також факт надання юридичних послуг, і посилається на ту
обставину, що позивач не вів претензійної роботи, не брав участі у підготовці й
укладенні договорів, не представляв інтереси товариства в суді, не надавав
консультацій, довідок з правових питань, а також інших послуг юридичного
характеру, встановлених оспорюваним договором.

Статтею 33 ГПК
України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, обов”язок
доказування і подання доказів, згідно з ст.33 ГПК України покладається на
сторони.

Відповідно до
ст.34 ГПК України  обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно
оскаржуваного рішення, протягом дії спірного договору позивач мав повноваження
по представництву інтересів товариства відповідача в усіх державних установах,
організаціях, підприємствах та в судах, про що свідчить довіреність від
28.01.2004р., видана відповідачем терміном на три роки, що свідчить про
виконання позивачем дій, передбачених договором про надання юридичних послуг.

Однак, судова
колегія не погоджується з таким висновком, оскільки дана довіреність видана
28.01.2004р., а договір про надання юридичних послуг укладений 01.04.2004р.
Окрім того, доводи позивача про надання консультацій з питань застосування
галузевого законодавства, зокрема,
участь в підготовці й укладенні різного роду договорів, контролі за їх
виконанням; веденні претензійної роботи; вжитті заходів щодо ліквідації
дебіторської заборгованості; наданні висновків, довідок з правових питань;
представленні інтересів замовника в суді, в інших органах при розгляді правових
питань тощо (п.2.1. договору), не підтверджуються документально, зокрема, до
матеріалів справи не долучено жодних внутрішніх документів відповідача, які
були б завізовані позивачем, а також судових процесуальних документів із
зазначенням представником від відповідача п.ОСОБА_1

Слід зазначити
також, що  за умовами спірного договору
акт здавання-приймання виконаних робіт не є підставою для розрахунків між
сторонами. Такий акт не є беззаперечним (остаточним) доказом, він оцінюється
господарським судом нарівні з іншими доказами відповідно до ст.43 ГПК України.

З врахуванням
ст.ст.33, 34, 54 ГПК України при зверненні до господарського суду позивач
повинен обгрунтувати свої вимоги, забезпечити докази, що підтверджують позов.
Обов”язок доказування і подання доказів згідно з ст.33 ГПК України покладається
на сторін, а не на суд. На останнього покладається обов”язок оцінити
достатність доказового матеріалу та в межах цього поданого матеріалу прийняти
відповідне рішення.

В силу ст.33
ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
покладається як на підставу своїх вимог та заперечень, що позивачем не було
зроблено.

Отже,
задоволивши позов, місцевий господарський суд не з”ясував, який обсяг робіт
фактично виконав позивач на виконання договору від 01.04.2004р., на підставі
якого грунтуються вимоги. У матеріалах справи відсутні будь-які первинні
документи, які фіксують факт надання юридичних послуг для визначення їх
фактичного обсягу та вартості.

З
огляду на викладене,  рішення місцевого
господарського суду прийнято при невідповідності висновків, викладених в
рішенні обставинам та матеріалам справи, недоведеності обставин, що мають
значення для справи, які місцевий суд визнав встановленими,  при неправильному застосуванні норм
матеріального права, а тому його слід скасувати і прийняти нове рішення,  яким відмовити позивачу в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105
ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ТзОВ “Госптовари”
задоволити.

Рішення
господарського суду Тернопільської області від 31.01.2008р. у справі
№5/152-2538 скасувати. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Судові витрати
за перегляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на позивача.

Господарському
суду Тернопільської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу
повернути в місцевий господарський суд .

Головуючий           суддя
Орищин Г.В.

суддя
Галушко Н.А.

суддя
Краєвська М.В.