ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.10.08 р.                     Справа № 4/130

Представниками сторін не надані письмові клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу. Відповідно до статті 81-1 ГПК України складається протокол судового засідання.

За письмовим клопотанням сторін розгляд справи ухвалою суду від 02.09.2008р. продовжено на один місяць на підставі ст. 69 ГПК України.

За недостатністю матеріалів для розгляду позову та за відсутністю поважних представників сторін, розгляд справи на підставі ст.77ГПК України відкладений 17.09.2008р. на 13-00годин 01.10.2008р.

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Гринько С.Ю.

при секретарі судового засідання Уханьової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали позовної заяви:

за позовом – Відкритого акціонерного товариства “Центральний гірничо-збагачувальний

комбінат” м. Кривий Ріг

до відповідача - Закритого акціонерного товариства “МЛЗ” м. Макіївка

про стягнення 6930,00грн. заборгованості, яка виникла з недостачі товару, який надійшов по залізничній накладній № 50164130 у трьох вагонах.

за участю представників сторін:

від позивача – Опанасенко І.Ю.– за довір. від 12.06.2008р. № 07/06, Радзимінський Г.В. – за довір. від

23.06.2008р. № 09/06, ( після оголошення перерви в судове засідання не явилися),

від відповідача – Литовка Н.К. – за довіреністю від 04.08.2008р. №757,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, відкрите акціонерне товариство “Центральний гірничо-збагачувальний комбінат” м. Кривий Ріг (в подальшому ВАТ “ЦГЗК”), звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача – закритого акціонерного товариства “МЛЗ” (далі - ЗАТ “МЛЗ”) 6930,00грн. заборгованості, яка виникла з недостачі продукції, яка надійшла по залізничній накладній № 50164130 від 11.02.2008р.

По своєї суті предметом позову являється стягнення вартості недостачі продукції.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги наявністю між ним та відповідачем договору поставки №24-191-01/08/2 від 04.01.2008року, відповідно до якого відповідач (постачальник) зобов’язався передати у власність товар згідно специфікацій до договору, протокол розбіжностей до договору, протокол узгодження розбіжностей, специфікацію №2 до договору, виставлений відповідачем рахунок-фактура №9 від 11.02.2008року на суму 838738,80грн., який сплачений платіжними дорученнями № від 27.02.2008р. на суму 455400,00грн. та № від 05.03.2008року на суму 376408,80грн., залізничну накладну, по якій позивачем отриманий спірний товар, акт приймання ТМЦ за кількістю, претензію №2534/18 від 09.04.2008року, яка направлена відповідачу.

Відповідач не погоджується з вимогами позову на тій підставі, що позивачем не дотримані умови Інструкції “Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю” № П-6, а тому вважає недоведеним факт недостачі. Крім цього, позивачем не сплачена вартість тієї частини продукції, яку він вважає недостачею.

Проаналізувавши подані документи, повно і всебічно дослідивши наявні у матеріалах справи докази на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог і на які посилається відповідача в обґрунтування заперечень, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлений факт підписання договору поставки №24-191-01/08/2 від 04.01.2008року.

Цей договір підписаний з протоколами розбіжностей від 04.01.2008р. за яким сторони передбачили, зокрема, обов’язковий виклик представника постачальника для приймання товару по кількості та якості (п.6.5).

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

2

Згідно зі ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), за договором поставки одна сторона (постачальник) зобов’язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні (покупцеві) товар (товари), а покупець зобов’язується прийняти цей товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 ГК України, статей 525,526,530,629 ЦК України, договір є підставою для виникнення зобов’язання, які повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до договору. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ст. 629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Обов’язок позивача (покупця) сплатити повну вартість фактично переданого йому товару у відповідності з вимогами договору і в день, який встановлений в договорі прямо передбачений нормою ч. ч. 1,2 ст. 692 ЦК України.

За спірним договором з урахуванням протоколу розбіжностей до договору та протоколу узгодження розбіжностей відповідач взяв на себе зобов’язання передати покупцю товар найменування, виробництва, за ціною і у строк, який обумовлений специфікацією, а покупець зобов’язався оплатити товар протягом 5 банківських днів з моменту поставки (п. 7 специфікації №2 до договору).

У відповідності з вимогами статті 33 Господарського процесуального кодексу України (в подальшому – ГПК), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач до виконання умов п.5.1 договору (в якому передбачений його обов’язок виставити рахунки для оплати), виставив для оплати позивачу рахунок №9 від 11.02.2008р. на суму 838738,80грн. В цьому рахунку обумовлено за які конкретні номери вагонів виставлені рахунки для оплати, а саме: № 65731267, № 65289654, № 66171737.

Приймаючи до уваги, що позивач може звернутися з позовом про стягнення вартості недостачі тільки після підтвердження факту повної оплати спірного майна, тому суд, насамперед, перевіряє докази оплати спірного майна. В судовому засіданні підтверджений факт сплати позивачем виставленого відповідачем рахунку не в повному обсязі і цей факт не спростовано відповідачем. Доведено, що позивач перерахував відповідачу 831808,80грн., про що свідчать витяги з банківських рахунків від 27.02.08р. на суму 455400,00грн. і 05.03.08р. на суму 376408,80грн. Таким чином, позивач, як покупець товару, не сплатив продавцю (відповідачу) 6930,00грн., тобто саме ту суму, яку він просить ще стягнути з відповідача як за недостачу товару.

У позивача не наступило право на стягнення вартості недостачі продукції, яку він не сплатив, так як він не поніс ніяких збитків, тому вимоги позивача суд вважає не обґрунтованими і недоведеними, за цим, у позові господарський суд відмовляє.

Судові витрати суд покладає на позивача.

На підставі 525,526,530,629,712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193,265 Господарського кодексу України та, керуючись статтями 49,82,84, 81-1, 85 ГПК України, господарський суд –

В и р і ш и в :

Відмовити у позові Відкритого акціонерного товариства “Центральний гірничо-збагачувальний комбінат” м. Кривий Ріг про стягнення з Закритого акціонерного товариства “МЛЗ” м. Макіївка 6930,00грн. заборгованості, яка виникла з недостачі товару, який надійшов по залізничній накладній № 50164130 у трьох вагонах.

Суддя Гринько С.Ю.

Рішення господарського суду, повний текст якого оголошений 01.10.2008року може бути оскаржено до Донецького апеляційного господарського суду через місцевий господарський суд в термін, передбачений ст.85 ГПК України.

Надруковано у 3прим.:

1-до справи,

1-позивачу,

1-відповідачу