ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 квітня 2008 р.

№ 38/308

Вищий  господарський
суд  України  у
складі  колегії  суддів:

Муравйов О. В. -головуючий

Полянський А. Г. Фролова Г.  М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

ОСОБА_1

на постанову

Київського апеляційного
господарського суду від 26.12.2007року

у справі   за позовом

№ 38/308 Господарського суду
міста Києва  ОСОБА_1

до

товариства з обмеженою
відповідальністю "Фасад"

про

визнання права на частку та
зобов'язання вчинити дії

За участю представників сторін: від
позивача:

ОСОБА_2 -дов. від 24.09.07

від відповідача:

Яковенко Д. М. -дов. від 01.08.07

В С Т А Н О В
И В:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 30.10.2007 року по справі № 38/308 (суддя Власов Ю. Л.) частково
задоволений позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю
"Фасад": визнано за позивачем право на отримання у зв'язку з його
виходом зі складу учасників ТОВ "Фасад" вартості частини майна ТОВ
"Фасад", пропорційної 21% частки позивача в статутному капіталі
відповідача, розмір якої визначається за правилами, встановленими законом та статутом
відповідача в редакції, затвердженій загальними зборами учасників ТОВ
"Фасад" 16.01.01 (протокол № 1) та зареєстрованій Жовтневою районною
державною адміністрацією м. Києва 22.01.01р. за № 08931; зобов'язано
відповідача ТОВ "Фасад" на протязі 10 днів з момент набрання даним
рішенням законної сили виплатити позивачу вартість частини майна ТОВ
"Фасад", пропорційної 21% частки ОСОБА_1 в статутному капіталі ТОВ
"Фасад", в розмірі, визначеному за правилами встановленими законом та
статутом ТОВ "Фасад" в редакції, затвердженій загальними зборами
учасників ТОВ "Фасад" 16.01.01р. (протокол № 1) та зареєстрованій
Жовтневою районною державною адміністрацією м. Києва 22.01.01р. за № 08931. В
іншій частині в позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського
суду від 26.12.2007 року по справі № 38/308 (головуючий суддя Губенко Н. М.,
судді Барицька Т. Л., Ропій Л. М.) рішення місцевого суду змінено, резолютивна
частина викладена в наступній редакції: позов задоволений частково; визнано за
ОСОБА_1 право на отримання при виході зі складу учасників ТОВ "Фасад"
частки майна цього товариства, пропорційної його частці в розмірі 21%
статутного капіталу товариства. Визнати, що в частку ОСОБА_1 входить вартість
адміністративної будівлі виробничої бази площею 867,1 кв. м, яка розташована за
адресою: м. Київ, вул. Крайня, 1-В. Зобов'язано ТОВ "Фасад" виділити
ОСОБА_1 у зв'язку з виходом з учасників товариства частку майна цього
товариства, пропорційну його частці в розмірі 21% статутного капіталу
товариства, яка має вираховуватись, виходячи з із вартості майна ТОВ
"Фасад", відображеної в самостійному балансі підприємства. Врешті
позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою
апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого господарського суду України
з касаційною скаргою, в якій стверджує про порушення та неправильне
застосування норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим
просить її скасувати та залишити в силу рішення суду першої інстанції.

У відзиві на касаційну скаргу
відповідач проти доводів та вимог заявника заперечує.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
присутніх учасників процесу, перевіривши наявні матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх
встановлення в рішенні та постанові  у
даній справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117
Господарського процесуального кодексу України,
Вищий господарський суд переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення
місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів та на
підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, позивач ОСОБА_1 відповідно до договору про внесення змін
до установчого договору від 29.12.2003 року про створення та діяльність
Товариства з обмеженою відповідальністю "Фасад" є одним із учасників
ТОВ "Фасад", якому належить частка 21% статутного фонду, що становить
105000 грн.

15.06.2006 року позивач подав заяву
з вимогою скликати позачергові збори учасників відповідача на 22.09.2006 року з
порядком денним, який передбачав розгляд питання про вихід позивача зі складу
учасників товариства, про строки та порядок розрахунку із позивачем, про
зменшення статутного капіталу товариства, про ухвалення нової редакції статуту
товариства. До цієї заяви було додано нотаріально засвідчену копію заяви
позивача про вихід з товариства від 23.05.2006 року.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що заява про з додатком була отримана директором відповідача
15.06.2006 року.

07.08.2006 року були проведені
збори учасників відповідача, на яких були затверджені: нова редакція статуту,
результати фінансово-господарської діяльності товариства з 1 півріччя 2006 року
та відкоригований плановий бюджет обсягів виробництва та реалізації. Протокол
зборів підписаний всіма учасниками, в тому числі і представниками позивача.

04.09.2006 року були проведені
позачергові загальні збори учасників відповідача, на яких серед іншого були
прийняті рішення про виключення позивача зі складі учасників товариства у
зв'язку з неналежним виконанням обов'язків та як такого, що своїми діями
перешкоджає досягненню цілей товариства; визначено датою виключення дату
реєстрації змін установчих документів; визначено вартість майна, що підлягає
виплаті позивачу -21% від (активи товариства -зобов'язання товариства);
вирішено зменшити статутний капітал, внести зміни до статуту шляхом викладення
в новій редакції та зареєструвати їх.

Судами також встановлено, що в 2006
році позивач звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом про
визнання недійсним рішення загальних зборів учасників відповідача від
07.08.2006 року щодо внесення змін до статуту товариства та рішення загальних
зборів учасників від 04.09.2006 року в частині виключення позивача зі складу
учасників.

На момент розгляду справи судом
апеляційної інстанції рішення Солом'янського районного суду м. Києва було оскаржено
до апеляційної інстанції та законної сили не набрало.

На підставі аналізу положень ст.ст.
116, 148 ЦК України та ст.ст. 10, 54, 55, 64 Закону України "Про
господарські товариства" апеляційний господарський суд дійшов висновку, що
вихід учасника та його виключення з товариства має однакові правові наслідки,
однак різняться в даті, з якої виникає право учасника, що вибув, на отримання
частки в майні товариства.

Виходячи з напису на заяві про
скликання зборі, датованого 15.06.2006 року, суд апеляційної інстанції дійшов
висновку, що саме з цієї дати слід обчислювати трьохмісячний строк відповідно
до ч. 1 ст. 148 ЦК України.

У зв'язку з цим позивач буде
вважатися таким, що вийшов зі складу учасників відповідача 15.09.2006 року.
Тому виплата вартості частки майна повинна бути здійснена позивачу відповідачем
в строк до 12 місяців з дня виходу, тобто до 15.09.2007 року.

З посиланням на ухвалу
Солом'янського районного суду м. Києва від 31.08.2006 року № 2-3649/06р про
забезпечення позову, якою відповідачу заборонено проводити державну реєстрацію
нової редакції статуту, затвердженої загальними зборами учасників від
04.09.2006 року, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що процедура
виключення позивача із складу учасників товариства не завершена,а тому відсутні
підстави для встановлення факту виключення позивача із складу учасників
товариства.

Частково скасовуючи рішення суду
першої інстанції, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевий
господарський суд в порушення ч. 2 ст. 83 ГПК України без клопотання позивача
вийшов за межі позовних вимог, безпідставно зазначивши в п. 2 резолютивної
частини рішення "у зв'язку з його виходом зі складу учасників".

Також суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що суд місцевий господарський суд безпідставно прийняв рішення
про зобов'язання відповідача виплатити позивачу вартість частини майна
товариства, оскільки в позовних вимогах (з врахуванням змін та уточнень)
позивач просив тільки виділити частку у зв'язку з його виходом.

Оцінюючи доводи позивача та
заперечення відповідача щодо порядку обчислення частки позивача в майні
відповідача, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що виходячи з положень
ст. 148 ЦК України, ст. 54 Закону України "Про господарські
товариства", ст. 66 ГК України визначати розмір частки необхідно, виходячи
з даних балансу підприємства.

При цьому судом проаналізовані
положення п. 11.5 статуту відповідача в редакції 2001 року та п. 3.5.2 статуту
відповідача, затвердженій рішенням зборів учасників від 07.08.2006 року.

Також судом апеляційної інстанції
встановлено, що Солом'янським районним судом м. Києва розглядається цивільна
справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Фасад" про стягнення вартості
частини майна (справа № 2-735).

Суд касаційної інстанції вважає, що
причиною спору по справі є порядок обчислення вартості частки учасника при його
виході з товариства.

Суд касаційної інстанції критично
оцінює доводи позивача, наведені суду апеляційної інстанції, про те, що в цій
справі він звернувся з позовом про визнання права та примусове виконання
обов'язку в натурі, як це передбачено п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Позовна заява повинна бути
спрямована на реальний захист порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Враховуючи, що в іншому судовому
процесі розглядається спір про стягнення вартості частки позивача в майні
товариства, реалізація судового рішення в цій справі вразі задоволення позовних
вимог є проблематичною.

Так, право на частку в майні
товариства закріплено за учасником товариства з обмеженою відповідальністю
законодавством (ч. 2 ст. 148 ЦК України, ст. ст. 10, 54 Закону України
"Про господарські товариства"). В судовому засіданні касаційної
інстанції представник відповідача пояснив, що ним не заперечується, що позивач
має право на частку в майні товариства, яка пропорційна його внеску до
статутного фонду товариства та становить 21%.

Відповідно до ст. 21 ГПК України
відповідачами по справі є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну
вимогу. Отже, при вирішенні спору судам першої та апеляційної інстанції слід
було переконатися, чи снує спір між сторонами щодо цієї позовної вимоги.

Також судам слід враховувати, що
відповідно до ст. 84 ГПК України висновок по кожній позовній вимозі не може
залежати від настання чи ненастання якихось обставин (умовне рішення).

Із змісту резолютивної частини
рішення місцевого суду та постанови апеляційного господарського суду
вбачається, що реалізація цих рішень без додаткової регламентації не можлива.
Так, посилання на самостійний баланс підприємства в постанові апеляційної
інстанції не містить ані дати, ані інших ідентифікуючих ознак цього документа.
Суд навіть не переконався, чи існує такий документ взагалі, та на яку дату він
був сформований.

Висновок про те, що в частку
позивача входить вартість адміністративної будівлі по вул. Крайня, 1-В в м.
Києві також є передчасним, оскільки для такого висновку слід було порівняти
вартість цієї будівлі з даними балансу та часткою позивача в майні товариства.
Однак такі дані судами проаналізовані не були.

Не може бути залишено без змін і
рішення місцевого суду, оскільки за змістом резолютивної частини за позивачем
визнано право на 21% від частини позивача, що суперечить наведеним вище
положенням ст. 54 Закону України "Про господарські товариства", в
силу яких позивачу належить 100% його частки, а вже його частка становить 21% в
майні товариства.

Відповідно до п. 4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976р. № 11 "Про судове
рішення" (із змінами та доповненнями) постановлене у справі рішення має
бути гранично повним, ясним, чітким.

Враховуючи викладене, суд
касаційної інстанції вважає, що рішення місцевого суду та постанова
апеляційного господарського суду не відповідають вимогам, які ставляться до
судового рішення ст. 84 ГПК України та зазначеною вище постановою Пленуму
Верховного Суду України, що дає підстави для їх скасування і направлення справи
на новий розгляд в суд першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої
інстанції слід встановити дійсні права та обов'язки, на захист яких спрямований
позов, врахувати викладене вище та вирішити спір відповідно до законодавства.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О
В И В:

Касаційну скаргуОСОБА_1
задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 26.12.2007 року та рішення Господарського суду міста
Києва від 30.10.2007 року по справі № 38/308 Господарського суду міста Києва
скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                     О.
В. Муравйов

Судді
А. Г. Полянський

Г. М. Фролова