ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2008 р.

№ 2/251

Доповідач –суддя Плюшко І.А.

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Разводової С.С.,

Самусенко С.С.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу                               Закритого акціонерного товариства "Золоті ворота"

на рішення          господарського суду міста Києва

від 30.10.2007 року

та на постанову                                        Київського апеляційного господарського

суду від 05.12.2007 року

у справі                                                  № 2/251

господарського суду                              міста Києва

за позовом                              Громадської організації "Товариство індивідуальних забудовників"Золоті ворота"

до                              Закритого акціонерного товариства "Золоті ворота"

про                                                            зобов'язання вчинити дії

за участю представників:

позивача –          Шкляр О.С.

відповідача -                                         Вернигора М.С.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2006 року Громадська організація "Товариство індивідуальних забудовників"Золоті ворота" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Закритого акціонерного товариства "Золоті ворота" про зобов'язання вчинити дії, а саме зобов'язати відповідача передати на баланс позивача інженерно-технічну інфраструктуру житлового комплексу "Золоті ворота", що знаходиться за адресою: Київська обл., Обухівський район, смт. Козин, вул. Золотоворітська, 93.

В подальшому позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якому просив суд зобов'язати Закрите акціонерне товариство "Золоті ворота" передати на баланс Громадської організації "Товариство індивідуальних забудовників "Золоті ворота" наступні інфраструктури житлового комплексу "Золоті ворота", який розташований за адресою: Київська обл., Обухівський район, смт. Козин, вул. Золотоворітська, 93:

1. Свердловина (синь оманський горизонт глибиною 68 м.) –насосне обладнання S917/7 "Speronis";

2. Мостовий перехід;

3. Проїзна автодорога "Під'їзд" до бази відпочинку Верховної ради України та містечка "Золоті ворота" смт. Козин –(категорія дороги –"під'їзна", число полос для руху транспорту –2);

4. Мережа систем газопроводу;

5. Дитячий спортивний майданчик з ігровими дерев'яним містечком (загальна площа –4 615 кв. м., в т.ч. ігрове містечко –187 кв. м.);

6. Міст пішохідний на острів (категорія дороги V, число полос для руху транспорту –1, габарит –5 м., довжина мостового переходу –28 п. м.);

7. Трубопроводи напірної каналізації 2*d = 110 мм.;

8. Дощова каналізація;

9. Мережа зв'язку;

10. Службове приміщення для виробничого персоналу;

11. Господарське приміщення біля центр. КНС.

Рішенням господарського міста Києва від 30.10.2007 року (суддя Домнічева І.О.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2007 року (судді: Корсак В.А., Авдеєв П.В., Коршун Н.М.) позов задоволено та Закрите акціонерне товариство "Золоті ворота" передати на баланс Громадської організації "Товариство індивідуальних забудовників "Золоті ворота" інженерно-технічну інфраструктуру житлового комплексу "Золоті ворота", розташованого за адресою: Київська обл., Обухівський район, смт. Козин: свердловина 2233; обладнання свердловини 2233; ЛЕП Козин; кабельна ЛЕП; розподільча підстанція Козин; компактна трансформаторна підстанція-1; трансформаторна підстанція; електричні мережі по вул. Золотоворітській і Олексіївській; закрита трансформаторна підстанція (Будівля трансформатора ТМ-630 –2 шт., КСО 393 –6 шт., ЩО 70 –8 шт.); мережі зовнішнього освітлення (790 п.м.); електричні мережі 10кВ (440 п.м.); електричні мережі 0,4 кВ (2215 п.м.); каналізаційна сіть з господарськими приміщеннями; водопровід Козин; свердловина (синьоманський горизонт глибиною 68 м.) –насосне обладнання S917/7 "Speronis"; мостовий перехід; проїзна автодорога "Під'їзд" до бази відпочинку Верховної ради України та містечка "Золоті ворота" смт. Козин; мережа систем газопроводу; дитячий спортивний майданчик з ігровими дерев'яним містечком (загальна площа –4 615 кв. м., в т.ч. ігрове містечко –187 кв. м.); міст пішохідний на острів; трубопроводи напірної каналізації; дощова каналізація; мережі зв'язку; службове приміщення для виробничого персоналу; господарське приміщення біля центральної каналізаційної насосної станції.

Не погоджуючись з рішенням місцевого та постановою апеляційного господарських судів, Закрите акціонерне товариство "Золоті ворота" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить судові акти попередніх інстанцій скасувати.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення місцевого та постанова апеляційного суду відповідають зазначеним вимогам, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що відповідачем як генеральним підрядчиком було побудовано житловий комплекс котеджного містечка "Золоті ворота", що розташований за адресою: Київська обл., Обухівський район, смт. Козин. Забудовником будівництва виступав відповідач, на балансі якого після завершення будівництва й залишились спірні інженерні комунікації технічні пристрої, які складаються із системою газо і водопостачання, електричних мереж, мереж зв'язку, каналізаційної сітки, мереж зовнішнього освітлення, трансформаторних підстанцій, свердловин, автодоріг, мостів, дитячого спортивного майданчика та господарських приміщень.

Власниками побудованих житлових будинків з метою задоволення і захисту соціальних, економічних та інших спільних інтересів членів товариства, пов'язаних з будівництвом, утриманням, благоустроєм та охороною індивідуальних житлових будинків була створена громадська організація "Товариство індивідуальних забудовників "Золоті ворота".

Загальними зборами членів Громадської організації "Товариство індивідуальних забудовників "Золоті ворота", у відповідності до статутних завдань, прийнято 18.03.2007 року рішення про взяття на баланс останнього побудованого житлового комплексу.

Відповідач відмовився здійснювати передачу заявлених об'єктів інфраструктури побудованого житлового комплексу із посиланням на неможливість у зв'язку з їх передачею у власність гр. Самусєву С.В. згідно укладеного договору купівлі-продажу №19 від 04.03.2002 року, що і стало підставою звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що доводи відповідача, щодо укладення 04.03.2002 року договору купівлі-продажу №19 гр. Самусєву С.В. не прийняті до уваги, оскільки на підтвердження цих доводів відповідачем не надано суду належних доказів щодо укладення такого договору. Під час розгляду справи по суті відповідачем не було надано судам оригіналу копії чи укладеного зазначеного договору.

Надана копія акту прийому-передачі майна № 1979 від 04.03.2002 року, не вважається допустимим доказом укладання такого договору, оскільки цей документ, від імені покупця та продавця підписаний однією особою Самусєвим С.В., який сам собі передав та прийняв майно.

Відповідачем не доведено, що він був власником спірного майна та відповідно мав право на його відчуження, або особою, якій власник передав право продажу спірного майна. У той же час відповідно до поданих позивачем копій договорів підряду на дольову участь в будівництві, фінансування будівництва інфраструктури котеджного містечка відбувалося за рахунок замовників, а відповідач виступав генеральним підрядником, який зобов'язувався виконати ці будівельні роботи та здати їх замовникам. Після виконання цих будівельних робіт відповідач не передав результати цих робіт замовникам, а зарахував побудовані об'єкти інфраструктури на свій баланс не свідчить про те, що він набув право власності на це майно.

У відповідь на запити господарського суду міста Києва, Бюро технічної інвентаризації м. Обухів листом від 17.10.2007 року за № 627 повідомило, що право власності на спірне майно не оформлювалось. У листі від 16.10.2007 року Державна податкова інспекція у Печерському районі міста Києва повідомила про неможливість надання витребуваних балансів з підстав не надання їх відповідачем до інспекції з 1997 року.

Апеляційним господарським судом з'ясовано, що відповідачем не надано договору через його знищення та вказаний договір на відчуження спірних об'єктів нерухомості нотаріально не посвідчувався, та не прийнято до уваги посилання останнього про те, що спірне майно не рахується на його балансі, оскільки баланс підприємства є формою бухгалтерського обліку, визначення складу ті вартості майна. Порушення діючого законодавства щодо ведення бухгалтерського обліку у даному випадку не може бути підставою для відмови в позові, та не є перешкодою для позивача в захисті свого права.

Колегія вважає, що судами попередніх інстанцій при розгляді цієї справи по суті правильно застосовано норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

У ст. 385 Цивільного кодексу України зазначено, що власники квартир для забезпечення експлуатації багатоквартирного житлового будинку, користування квартирами та спільним майном житлового будинку можуть створювати об'єднання власників квартир. Об'єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.

Діяльність Громадської організації "Товариство індивідуальних забудовників"Золоті ворота" регулюється Законом України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку", який визначає правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об'єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захист їх прав та виконання обов'язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку.

У відповідності до положень ст. 11, 16 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку", об'єднання після набуття статусу юридичної особи, може прийняти на власний баланс весь житловий комплекс.

Передача майна з балансу на баланс відбувається у порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 11.10.2002 року №1521 "Про порядок передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс".

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, висновки судів першої та апеляційної інстанції про обґрунтованість позовних вимог є правомірними.

Отже, при вирішенні спору, судами попередніх інстанцій правильно встановлені усі обставини, що мають значення для справи, їм надана вірна юридична оцінка, норми права застосовані вірно, а доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду.

За наведених вище обставин, Вищий господарський суд України не знайшов законних підстав для повного або часткового задоволення вимог касаційної скарги, а тому судові акти слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

На підставі наведеного вище і керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, –

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну Закритого акціонерного товариства "Золоті ворота" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 30.10.2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2007 року у справі № 2/251 залишити без змін.

Головуючий                                                                                 І. А. Плюшко

Судді                                                                                                    С. С. Разводова

С. С.Самусенко