ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.08 Справа № 30/150

за позовною заявою: Дочірнього підприємства «Львівський Облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Трислав», м. Жовква

Cуддя Н.Мороз

Сума 5448,52 грн.

Представники:

від позивача: Рісний М. Б. - представник

від відповідача: н/з

Суть спору:

Позов заявлено дочірнім підприємством «Львівський Облавтодор»ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м. Львів, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трислав», м. Жовква Львівської області, про стягнення 3706,00 грн. основного боргу, 619,36 грн. пені, 770,85 грн. інфляційних втрат, 92,90 грн.- 3 % річних та 259,42 грн. штрафу.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав їх достатніми для прийняття заяви до розгляду і ухвалою від 27.05.2008 р. призначив розгляд справи на 10.06.2008 р. Цією ж ухвалою суд зобов’язав сторони долучити низку документів, необхідних для вирішення спору.

10.06.2008 року представник позивача з’явився у судове засідання, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача у судове засідання не з’явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відзиву на позов не подав.

Справа розглядається за наявними матеріалами, згідно ст.75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне:

Згідно ст.179 Господарського Кодексу України, майново-господарські зобов”язання, які виникають між суб”єктами господарювання або між суб”єктами господарювання і негосподарюючими суб”єктами- юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов”язаннями.

26 червня 2007 року між ДП «Львівський Облавтодор»в особі його філії «Жовківський райавтодор»укладений договір, відповідно до якого постачальник (позивач) здає, а покупець (відповідач) приймає металобрухт різних класів. На виконання умов даного договору 26.08.2007 року, позивач передав, а відповідач прийняв брухт стальний № 5, вартістю 1735,50 грн., що підтверджується приймально-здавальним актом б/н від 26.08.2007 р. ( в матеріалах справи).

Окрім того, 30 червня 2007 року між позивачем та відповідачем укладений договір № 16-1 про поставку металобрухту. Згідно умов даного договору позивачем було поставлено, а відповідачем брухт стальний № 5, вартістю 2970,50 грн., що підтверджується приймально-здавальним актом б/н від 30.03.2007р.

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов”язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо у зобов”язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи те, що жодним із вищевказаних договорів сторонами конкретно не визначено строк оплати за поставлений металобрухт, позивач 24.10.2007 р. та 21.11.2007 р. на адресу відповідача направив претензії з вимогами про оплату поставленого металобрухту, однак відповідачем здійснена лише часткова оплата у розмірі 1000,00 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача від 14.11.2007 р.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем станом на день розгляду справи судом становить 3706,00 грн. Доказів зворотнього суду не надано.

Відповідно до ст. 526 ЦК України в контексті з вимогами ст.193 ГК України, зобов”язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов”язання не допускається.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов”язання, на вимогу кредитора зобов”язаний сплатити суму боргу за весь час прострочення та 3% від простроченої суми. Відповідно до поданого позивачем розрахунку, сума 3% річних становить 92,90 грн., інфляційні нарахування- 770,85 грн.

Так, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов’язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. (ст. 612 ЦК України, ст. 220 ГК України).

Згідно ст. 218 ГК України, відповідно до якої підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб’єкт господарювання за порушення господарського зобов’язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов’язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов’язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов’язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Жодна з вказаних обставин не була безпосередньою причиною порушення відповідачем своїх договірних зобов’язань перед позивачем.

Враховуючи ту обставину, що сторони у договорах не визначили конкретну дату, до якої зобов’язання щодо оплати поставленого металобрухту повинні бути виконані, суд вважає, що прострочка у виконанні зазначеного зобов’язання мала місце лише з 01.11.2007 року (тобто після спливу семиденного строку з моменту пред’явлення відповідачу першої претензії з вимогою про оплату згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України).

У зв’язку з тим, що прострочка оплати мала місце лише з 01.11.2007 року, а не з 01.07.2007 р., як вважає позивач, то до стягнення з відповідача підлягає лише 507,72 грн. інфляційних втрат та 53,96 грн. 3 % річних.

Крім того, позивач у відповідності до ч.2 ст.231 ГК України, просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 619,36 грн. та 7 % штрафу в сумі 259,42 грн.

Проте, дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки у відповідності до загальних положень про забезпечення виконання зобов”язань (ст.547 ЦК України), правочин щодо забезпечення виконання зобов”язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов”язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Щодо твердження позивача, що дочірнє підприємство «Львівський облавтодор»ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України»діє лише на основі державної власності, а тому відповідно до ст. 22 ГК України останнє є суб’єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, судом до уваги не приймається, оскільки позивач не надав суду докази включення суб’єкта господарювання, що належить до державного сектору економіки відповідно до визначеного Кабінетом Міністрів переліку.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку позов задоволити частково.

Згідно ст.49 ГПК України, судові витрати слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст. 509, 526, 530,547 ЦК України, ст.ст. 179,193, 218, 220, 231 ГК України, ст. ст. 4, 33, 34, 35, 49, 75, 82, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трислав»(80300, Львівська область, м. Жовква, вул. Дорошенка, 5, р/р 0 в Жовківському відділені Ощадбанку № 6325; МФО 385219; ЗКПО 22392779) на користь Дочірнього підприємства „Львівський Облавтодор” Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (79053, м. Львів, вул. Вол. Великого, 54, п/р 0293 у ЗРФ „Трансбанк” м. Львова МФО 385435; )- 3706,00 грн. основного боргу, 507,72 грн. інфляційних втрат, 53,96 грн. 3 % річних, 79,89 грн. державного мита, 92,42 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В решті позовних вимог відмовити.

4.          Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Суддя                                                                                           Мороз Н.В.