ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

19.03.08                                                                                           Справа № 21/227

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Д.Новосад

суддів О.Михалюк

Г.Мельник

розглянувши апеляційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву, м. Київ № 2/513 від 05.02.08

на рішення господарського суду Львівської області від 10.01.08

у справі № 21/227

за позовом: Державного комітету України з державного матеріального резерву, м. Київ

до відповідача: ВАТ “Конвеєр”, м. Львів

про          повернення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву та сплату штрафних санкцій на суму 457 246, 86 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: –Ємельянова Л.С. - представник (довіреність № 8-2/959 від 05.03.08);

від відповідача: –Шпакович О.Ф. –представник (довіреність № 191 від 19.03.08); - Мізерак В.І. –представник (довіреність № 192 від 19.03.08).

Права та обов’язки, передбачені ст. 22, 28 ГПК України, роз’яснено;

Відводів складу суду не поступило.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Львівської області від 10.01.08 у справі № 21/227 (суддя Л.Масловська) Державному комітету України з державного матеріального резерву в задоволенні позовних вимог до ВАТ “Конвеєр” про повернення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву та сплату штрафних санкцій на суму 457 246, 86 грн. відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач – Державний комітет України з державного матеріального резерву - подав апеляційну скаргу з мотивів неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник наголошує на порушенні господарським судом норм ст.ст. 4, 42, 154, 179, 180 ЦК УРСР, ст.ст. 11, 547 ЦК України, ст. 231 ГК України, ст.ст. 1, 2, 12, п.п. 3, 4 ст. 11, ч. 4 ст. 12, п. 10 ст. 14 Закону України «Про державний матеріальний резерв», п. 21 «Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву», п. 35 Наказу Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 11.12.01 № 305-дск. На підставі наведеного позивач просить оскаржуване рішення господарського суду Львівської області від 10.01.08 у справі № 21/227 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Державного комітету України з державного матеріального резерву задоволити повністю.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 27.02.08 подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд скарги призначено на 19.03.08.

Відповідач - ВАТ “Конвеєр” правом, наданим ст. 96 ГПК України, не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не подав.

В судовому засіданні представники відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечили, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення господарського суду Львівської області від 10.01.08 у справі № 21/227, повноту з’ясування судом при його винесенні обставин справи та вірність застосування місцевим господарським судом норм чинного матеріального права. На підставі наведеного представники відповідача просять в задоволенні апеляційної скарги Державного комітету України з державного матеріального резерву відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник скаржника в судовому засіданні підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, рішення господарського суду Львівської області від 10.01.08 у справі № 21/227 - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного:

Як встановлено судом першої інстанції, правовий статус позивача - Державного комітету України з державного матеріального резерву регулюється Положенням «Про Державний комітет України з державного матеріального резерву», у відповідності до п.п. 1, 3 якого позивач здійснює контроль за виконанням відповідальними зберігачами матеріальних цінностей державного резерву. На реалізацію повноважень, передбачених зазначеним положенням, Державним комітетом України з державного матеріального резерву проведено перевірку наявності у ВАТ «Конвеєр»матеріальних цінностей, закладених для виконання мобілізаційного завдання СРСР 1986 року, результати яких викладені у відповідних актах. Зокрема, у акті перевірки від 27.07.06, зазначено про факт відсутності у відповідача частини матеріалів (сталь товстолистова - 51,805 т; балки та швелери - 11, 05 т.; сталь листова конструкційна г/к - 34 т; сталь сортова х/т - 17 т). Позивачем, на підставі ст.ст.230,231 ГКУ, ч. 10 ст.14 Закону України «Про державний матеріальний резерв», нараховано штраф у розмірі 100% вартості відсутніх матеріалів, виходячи з ринкових цін на час проведення перевірки, що складає 395 177, 00 грн. та пеню у сумі 62 069, 86 грн., з вимогою про стягнення з відповідача яких, а також про повернення ним матеріальних цінностей до державного реєстру, позивач звернувся до господарського суду Львівської області. Беручи до уваги уточнення позовних вимог від 29.10.07 та 12.12.07, предметом спору у даній справі є стягнення з ВАТ «Конвеєр»штрафних санкцій на загальну суму 653 985, 22 грн. та матеріальних цінностей, які підлягають поверненню відповідачем (сталь товстолистова - 8,144т, балки і швелери - 10,05т; сталь листова конструкційна г/к - 28т).

Колегія суддів погоджується з застосуванням місцевим господарським судом до спірних правовідносин положень ст. 610 ЦК України, на підставі норм якої господарський суд дійшов вірного висновку про те, що заміна матеріалів не є порушенням зобов'язань, що виникли з акту планування (мобзавдання), оскільки останнім зміст зобов’язань ВАТ «Конвеєр»щодо відповідального зберігання визначено як обов’язок з виготовлення конвеєрів та штампового оснащення, а також зберігання матеріалів, необхідних для виготовлення відповідної продукції (без зазначення номенклатури та кількості матеріалів, яка визначена самим позивачем).

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду наголошує, що висновок, викладений в оскаржуваному рішенні, щодо того, що заміна матеріалів не є порушенням зобов’язань, що виникли з акту планування (мобзавдання), грунтується на вірно застосованих місцевим господарським судом Положенні про мобрезерв від 29.09.69, а також ст.ст. 2, 12 Закону України «Про державний матеріальний резерв», якими передбачено самостійну заміну матеріальних цінностей держрезерву відповідальним зберігачем у випадку зміни стандартів чи технології виготовлення продукції. Доказів порушення відповідачем вимог законодавства щодо заміни матеріальних цінностей або зберігання матеріалів, що не відповідають діючим стандартам і технічним умовам, що тягне за собою відповідальність за ч. 12 ст. 14 Закону «Про державний матеріальний резерв», позивачем не подано ні при розгляді спору в суді першої інстанції, ні при його перегляді в апеляційному порядку Львівським апеляційним господарським судом.

Колегія суддів вважає за необхідне також наголосити на неподанні позивачем жодних належних в розумінні ст. 34 ГПК України доказів (приймальних актів-зобов’язання зі зберігання матеріальних цінностей) в підтвердження факту закладення ВАТ «Конвеєр»відповідних матеріалів у мобрезерв.

Правомірно відмовлено господарським судом у застосуванні до спірних правовідносин норм Закону «Про державний матеріальний резерв»від 24.01.97, оскільки їх дія не поширюється на правовідносини сторін, як таких, що відповідно до ст.5 ЦК України, не мають зворотної дії в часі.

Погоджується колегія суддів також з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для застосування норм Господарського кодексу України, оскільки такий висновок ґрунтується на нормах п. 5 Прикінцевих положень ГК України, яким встановлено, що норми Господарського кодексу щодо відповідальності за порушення господарських зобов'язань застосовуються у разі, якщо ці порушення вчинення після набрання чинності ГК України, в той час як факт заміни відповідачем матеріалів виявлено ще при проведенні перевірок 05.02.98, 27.02.01. Порядок формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву від 08.10.97 (відповідно до абз.2 п.1), не регулює відносин щодо розміщення мобрезерву, закладення і відпуску з нього матеріальних цінностей.

Беручи до уваги належним чином проаналізовані судом першої інстанції правовідносини між сторонами, колегія суддів вважає вірним твердження, викладене в оскаржуваному рішенні, про безпідставність посилання позивача на ст. 931 ЦК України, оскільки правовідносини між сторонами виникли на підставі адміністративного акту, а не на підставі договору між ними. Вказане виключає можливість стягнення з відповідача неустойки, оскільки в силу положень ст. 180 ЦК УРСР, ст.547 ЦК України підставою стягнення неустойки законодавець визначив саме наявність письмового правочину щодо виконання основного зобов’язання.

Документально підтверджений наявними в матеріалах справи доказами (акт інвентаризації матеріальних цінностей від 29.11.07) також факт наявності у відповідача у справі частини спірних матеріалів, закладених за актом № 2 від 14.02.07.

Вірним, на думку суду апеляційної інстанції, є також твердження, зроблене судом на підставі застосованого при розгляді спору п.п. 21.5 Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву, про неправомірність визначення позивачем ціни матеріалів, виходячи з ринкових цін на аналогічну нову продукцію, без врахування строку зберігання матеріалів та їх якості, як обставин, які об’єктивно впливають на ціну. При цьому суд першої інстанції наголосив на тому, що відпуск матеріальних цінностей, що зберігаються у відповідача, у порядку розбронювання здійснюється позивачем за ціною, у кілька разів нижчою від ціни, вказаної у позові.

Таким чином, висновок господарського суду про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають ґрунтується на нормах чинного законодавства та наявних в матеріалах справи доказах.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Львівської області від 10.01.08 у справі № 21/227 винесене на підставі матеріалів справи, у відповідності до норм процесуального права, посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків господарського суду першої інстанції не спростовують, а відтак, не визнаються такими, що можуть бути підставою, у відповідності до ст. 104 ГПК України, для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 1, 21, 25, 33, 43, 44, 49, 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд –

П О С Т А Н О В И В:

1.          Рішення господарського суду Львівської області від 10.01.08 у справі № 21/227 залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

2.          Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку.

3.          Матеріали справи скеровуються до господарського суду Львівської області.

Головуючий-суддя Д.Новосад

Суддя О.Михалюк

Суддя Г.Мельник