СУД
Ухвала

Іменем України

28
лютого 2008 року

Справа
№ 2-24/7629-2006А

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого
судді
Голика В.С.,

суддів
Горошко Н.П.,

Плута В.М.,

секретар
судового засідання                                        Наконечний О.В.

за участю
представників сторін:

позивач: не з'явився, Фізична особа -
підприємець  ОСОБА_1;

відповідача: не з'явився, Державної податкової
інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим;

розглянувши
апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки
Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Колосова Г.Г.) від 26.11.2007 у справі №
2-24/7629-2006А,

за
позовом  Фізичної особи - підприємця  ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 97513)

представник
- ОСОБА_2. (АДРЕСА_2, м. Сімферополь, 95000)

до          Державної податкової інспекції у
Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим (вул. Белова, 2, Мирне,
Сімферопольський р-н,97503)

про
визнання протиправними, недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського
суду Автономної Республіки Крим (суддя Колосова Г.Г.) від 26.11.2007 у справі №
2-24/7629-2006А задоволено позов Фізичної особи - підприємця  ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у
Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим про визнання протиправними,
недійсними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Не погодившись з постановою
господарського суду першої інстанції, відповідач  звернувся до Севастопольського апеляційного
господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду
скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна
скарга мотивована порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розпорядженням
виконуючого обов'язки голови Севастопольського апеляційного господарського суду
від 26.02.2008 року у складі судової колегії було здійснено заміну судді
Черткової І.В., у зв'язку з зайнятістю в іншому судовому процесі, на суддю
Плута В.М.

В
судовому засіданні з 26.02.2008 року по 28.02.2008 року було оголошено перерву.

На
підставі та за правилами статті 195 Кодексу адміністративного судочинства
України,  розглянувши справу, судова
колегія встановила наступне.

Як
вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з адміністративним позовом до
Сімферопольської МДПІ про визнанню протиправним, недійсним і скасування
податкового повідомлення-рішення №/0 від 22.02.2006  про донарахування податку з доходів фізичних
осіб у сумі 3220,10грн. на підставі Декрету Кабінету Міністрів України
"Про прибутковий податок з громадян" №13-92 від 16.12.1992 та рішення
№ від 22.02.2006 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у
сумі 738515,10грн. за порушення Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових  операцій у
сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Позивач
заявою від 06.02.2007 уточнив позовні вимоги та просив визнати нечинними
податкове повідомлення-рішення №0 від 22.02.2006 та рішення
№ від 22.02.2006 (т.1, а. с. 90-92).

Відповідач
позовні вимоги не визнав та просив у позові відмовити за мотивами, викладеними
у запереченні на позов, доповненнях до заперечень (том 1 а., с. 42-43, 108-110,
том 2 а. с. 123-125).

Ухвалою
господарського суду Автономної Республіки Крим від 06.02.2007 відповідача у
справі Сімферопольську МДПІ замінено на його правонаступника -  Державну податкову інспекцію в
Сімферопольському районі (том 1, а. с. 104-106).

Перевіривши
матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин і додержання
норм матеріального і процесуального права при прийнятті судом першої інстанції
постанови, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Державної податкової
інспекції у Сімферопольському районі Автономної Республіки Крим не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами
справи підтверджено той факт, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична
особа-підприємець Сімферопольською держадміністрацією 14.05.1999 та поставлений
на податковий облік в Державну податкову інспекцію в Сімферопольському районі,
яка стала правонаступником Сімферопольської МДПІ на підставі наказу Державної
податкової адміністрації в Автономній Республіці Крим №91 від 02.03.2006.

10.02.2006
Сімферопольською МДПІ була проведена комплексна планова виїзна документальна
перевірка суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 з питань дотримання вимог
податкового та валютного законодавства за період з 01.04.2003 по 30.09.2005, за
результатами якої, було складено акт №1617-01 від 10.02.2006 (т. 1,
а. с.10-33).

Таким
чином, на підставі акту перевірки від 10.02.2006 Сімферопольською МДПІ було
винесене рішення № від 22.02.2006, яким до суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1  застосовані штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 738515,10грн. за порушення пунктів 1, 9, 10 ст. 3
Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.2005
№265/95-ВР, а також податкове повідомлення-рішення №0 від 22.02.2006
про донарахування податку з доходів фізичних осіб від підприємницької
діяльності у розмірі 3220,10грн. за порушення Декрету Кабінету Міністрів
України "Пре прибутковий податок з громадян" №13-92 від 26.12.1992
(т. 1, а. с. 8-9).

Отже,
позивач просив вказані рішення визнати протиправними, недійсними та скасувати
їх, оскільки вони, на його думку, суперечать чинному законодавству. Після
уточнення просив визнати їх нечинними.

Судова
колегія розглянувши матеріали справи, погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Як
вбачається з матеріалів справи, актом перевірки Сімферопольської МДПІ від
10.02.2006 було встановлено порушення суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_1 вимог пункту 1 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів
розрахункових, операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг"
№265/ВР-95 від 06.07.1995 (із змінами та доповненнями) далі - Закон № 265, що
виразилось у непроведенні розрахункових операцій по продажу товарів Приватному
підприємцю ОСОБА_3. через зареєстровані опломбовані у встановленому порядку
реєстратори розрахункових операцій, не роздрукування відповідних розрахункових
документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій на загальну суму
147465,02грн.

Відповідно
до розрахунку, за вказане порушення позивачеві на підставі пункту  1 статті 17 Закону № 265 донараховано
737325,10грн. штрафних санкцій (т. 2, а. с. 112-113).

Крім
того, в акті було відображено, що фактичні фіскальні номери двох вказаних РРО,
використаних при проведенні розрахунків в період з 01.01.2003 по 30.09.2005, не
відповідають реєстраційним документам.

Отже,
за вказане порушення до суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 на підставі
пункту 2 статті 17 Закону №265 застосовані штрафні санкції у розмірі 680,00грн.

Також,
як вказано в акті, суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 порушені пункти
9 та 10 статті 3 Закону №265 , що виразилось у нероздрукуванні щоденного
фіскального звітного чеку РРО з 12 по 16.06.2003 та незабезпеченні їх
зберігання у книгах обліку розрахункових операцій, а також не роздрукування на
РРО контрольних стрічок і незабезпечення їх зберігання протягом 3-х років за
вказаний період.

Отже,
за дані порушення до суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 були
застосовані штрафні санкції у розмірі 340,00грн. на підставі пункту 4 статті 17
Закону №265 та 170,00грн. на підставі пункту 5 статті 17 Закону №265
відповідно.

Загалом
сума штрафних санкцій, які застосовані рішенням Сімферопольської МДПІ
№000013203 від 22.02.2006 за порушення Закону №265 склала 738515,10грн.
(737325,10грн+680грн.+340грн. + 170грн.).

Актом
перевірки було встановлено, що суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 не
проводив розрахункові операції через РРО по продажу товарів Приватному
підприємцю ОСОБА_3. за період з 01.04.2003 по 10.09.2005 на загальну суму
147465,02грн.

При
цьому при визначенні сум отриманих коштів Сімферопольською МДПІ застосовані
дані книг обліку доходів та витрат, книг обліку продаж товарів (послуг) та
декларацій про доходи суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 у
перевіряємий період. Як вказано в акті "згідно  первинним документам готівка, яка не
проведена через РРО, надійшла від суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_3. за реалізовані суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_1 продукти харчування (молочну продукцію, хліб тощо)".

Проте,  ці доводи суд першої інстанції правомірно до
уваги не прийняв тому, що податкова накладна не може бути документом, який би
підтверджував факт оплати товару. Облік надходження та витрат грошових коштів
здійснюється виключно по книзі доходів та витрат форми №10, в якій відображується
лише обсяг продаж.

Крім
того, як вказано у висновках судово-бухгалтерської експертизи №93, в книгах
обліку доходів а витрат форми №10 реалізація на адресу приватного підприємця
ОСОБА_3. не значиться.

Тобто,
фактично сума 147462,02грн. не могла бути проведена через реєстратор
розрахункових операцій, тому що була заборгованістю приватного підприємця
ОСОБА_3., що підтверджується, зокрема, актами звірки розрахунків (том 1 а. с.
34-36).

Також,
доказом того, що вказані кошти не були отримані суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_1 від суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3, суд першої
інстанції визнав  ухвалу  господарського  суду
Автономної Республіки  Крим  від
21.08.2007,  якою провадження у
справі № 2-25/9033.1-2007 за позовом суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 до суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3. про стягнення
152065,03грн. заборгованості було припинено на підставі пункту 1.1 статті 80
Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку повною оплатою
заборгованості відповідачем, що підтверджено також платіжними дорученнями №193
від 12.03.2007, №195 від 13.03.2007, №196 від 22.03.2007 та №197 від 23.03.2007
(т.8 ;  а. с. 68-71).

Постановою
Севастопольського апеляційного господарського суду від 11.10.2007 вказану ухвалу
було  залишено без змін (т. 8, а. с.
85-90).

Крім
того, як вбачається з акту перевірки від 10.02.2006, була проведена комплексна
планова виїзна документальна перевірки дотримання суб'єктом підприємницької
діяльності  ОСОБА_1 вимог податкового та
валютного законодавства.

Відповідно
до статті 11-1 Закону України "Про державну податкову службу в
Україні" №509-ХІІ від 14.12.1990 із змінами та доповненнями (Закон №509),
плановою виїзною перевіркою вважається перевірка  платника податків щодо своєчасності,  достовірності, повноти нарахування та сплати
ним   податків   та
зборів    (обов'язкових   платежів), яка передбачена у плані роботи
органу державної податкової служби і проводиться за місцезнаходженням такого
платника податків чи за місцем розташування об'єкта права власності, стосовно
якого проводиться така планова виїзна перевірка.

Проте,
у доповненні до заперечень від 26.02.2007 Державна податкова інспекція в
Сімферопольському районі повідомила, що документи, на підставі яких проводилась
перевірка, були представлені суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції самостійно, були здані за описом, а потім
повернуті позивачеві, що підтверджується описом, додатковим описом та
запереченнями на акт перевірки, надавши у доказ ці документи (т. 1, а. с.
112-113).

Факт
проведення перевірки за документами, які надав суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_1, у приміщенні податкової інспекції, підтвердили також
посадові особи, які проводили перевірку, у судовому засіданні у якості свідків.

Отже,
при проведенні перевірки Державною податковою інспекцією було порушено порядок
проведення перевірки, яка проводилась не за місцезнаходженням такого платника
податків.

Крім
того, згідно з поясненнями позивача, він надавав до Державної податкової
інспекції документи у іншому складі, у судовому засіданні повідомив, що підпис
на опису та додатковому опису документів, що надані до Державної податкової
інспекції не його, в зв'язку з чим у справі було призначено почеркознавчу
експертизу.

Отже,
як вбачається з висновку почеркознавчої експертизи №411 від 21.08.2007, дійсно,
рукописний текст та підписи на опису та додатковому опису було здійснено не
суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1.

Таким
чином, суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи відповідача про
неналежне проведення почеркознавчої експертизи, тому що експертиза проводилась
двома експертами, які мають вищу освіту та досвід роботи експертом,  отже у суду були відсутні підстави для сумніву
в їх компетентності.

Крім
того, за клопотанням  відповідача до
судового засідання були викликані
експерти ОСОБА_4. та ОСОБА_5.

З
пояснень експерта ОСОБА_5., слідує, що висновки були здійснені з матеріалів,
наданих судом, в тому числі і за клопотанням експерта, та підтвердила, що
рукописний текст та підпис на опису та додатковому опису зроблений не ОСОБА_1.

Таким
чином, взагалі неможливо встановити, за якими документами була проведена
перевірка.

Крім
того, у висновку судово-бухгалтерської експертизи №93 від 14.12.2006 було
вказано, що встановити у результаті чого виникли розбіжності між даними
Державної податкової інспекції та експерта по формуванню валових витрат,
неможливо, оскільки в акті ревізії немає розшифровки валових витрат у розрізі
по кожній накладній (т. 1, а. с. 60).

Зазначений
у акті перевірки період - з 01.01.2003 по 30.09.2005, в який фактичні фіскальні
номери двох вказаних РРО, використаних при проведенні розрахунків, не
відповідають реєстраційним документам, також є порушенням законодавства,
оскільки він не співпадає з періодом, який мав бути перевірений згідно з планом
- з 01.04.2003 по 30.09.2005.

При
розрахунку податку з доходів фізичних осіб у даних, які вказані в акті, також
допущені помилки.

Відповідно
до статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в
адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення справи.

Для
органів державної податкової служби таким доказом є акт документальної
перевірки, у якому згідно з пунктом 1.7 розділу 1 та пунктом 2 розділу 2
Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання
податкового та валютного законодавства, затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від 10.08.2005 №327, зазначено, що факти
виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства викладаються
в акті невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок
чітко, об'єктивно та в повній мірі, з посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в бухгалтерському або податковому обліку, що
підтверджують наявність зазначених фактів, з введенням кореспонденції рахунків
та інших доказів, що достовірно підтверджують наявність факту порушення, із
зазначенням змісту порушень. Лише за умови дотримання контролюючим органом
зазначених вимог щодо фіксування факту виявлених порушень є підстави для
визначення платнику податкових зобов'язань.

На
підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що акт
№16/17-01/ від 10.02.2006 не може бути належним доказом наявності
порушень позивача.

Також,
перевірка проведена із порушенням статті 11-1 Закону України "Про державну
податкову службу в Україні", в якій зазначено, що продовження термінів
проведення планової виїзної перевірки можливе на термін не більш як 10 робочих
днів, а стосовно суб'єктів, малого підприємництва - 5 робочих днів.

Проте,
як вказано в акті перевірки від 10.02.2006 на перевірку використано 20 робочих
днів, термін перевірки продовжено на 10 робочих днів (том 1 а. с. 10-11).

Отже,
всі матеріали справи свідчать про неналежне проведення виїзної документальної
перевірки Сімферопольською МДПІ.

Крім
того, як вбачається з акту перевірки від 10.02.2006 суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_1 порушив статтю 13 Декрету Кабінету Міністрів України
"Про прибутковий податок з громадян" №13-92 від 26.12.1992 та
підпункт 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" №283/97-ВР від 22.05.1997, що виразилось, на думку
Державної податкової інспекції, у необґрунтованому включенні до складу валових
витрат за 9 місяців 2005 суми 6215,00грн., які не підтверджені документами про
придбання товарів та інших витрат, в результаті чого, було встановлено
зменшення чистого оподатковуваного прибутку на 11000,00грн., в зв'язку з чим,
податковим повідомленням - рішенням №0 від 22.02.2006 донараховано
податок з доходів фізичних осіб у сумі 3220,00грн.

Суми
валового доходу, валових витрат та чистого прибутку суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 відображені у деклараціях про доходи та витрати.

Відповідно
до висновку судово-бухгалтерської експертизи №93 від 14.12.2006, до складу
валових витрат віднесені витрати на придбання товарів та послуг за 9 місяців
2005, які підтверджуються первинними касовими документами (чеки, квитанції
витратних ордерів) По представленій декларації за 9 місяців 2005 валові витрати
суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 склали 524518,00грн. За даними
перевірки Державної податкової інспекції вони складають 518303,00грн.,
розбіжності складають 16431,00грн. (т. 1, а. с. 54-85).

За
даними експертизи за 9 місяців 2005 збитки ОСОБА_1 складають 15477,00грн.
(подохідний податок не нараховується).

Отже,
експертом зроблений висновок про те, що висновки Сімферопольської МДПІ, які
викладені у пункті 1 висновків акту №16/17-01/ від 10.02.2006
первісними документами бухгалтерського і податкового обліку суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 щодо недонарахування прибуткового податку з громадян за 9
місяців 2005 в сумі 3220,00грн. необґрунтовані (т. 1 а. с. 59-60).

Приймаючи
до уваги вищенаведене, судова колегія погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що вимоги позивача щодо визнання нечинними податкового
повідомлення-рішення №0 від 22.02.2007 та рішення про застосування
штрафних санкцій № від 22.02.2007 підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 195, 198, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1.Постанову
господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.11.2007 у справі №
2-24/7629-2006А залишити без змін.

2.Апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції у Сімферопольському районі Автономної
Республіки Крим залишити без задоволення.

3.Ухвалу
може бути оскаржено до Вищого адміністративного суду України протягом одного
місяця.

Головуючий суддя                                                                      В.С. Голик

Судді
Н.П. Горошко

В.М. Плут