ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2008 р.

№
36/418

Вищий господарський суд
України у складі колегії суддів:

Дунаєвської
Н.Г.,

Михайлюка
М.В.,

Самусенко
С.С.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Києві касаційну скаргу
Приватного підприємця ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного
господарського суду від 24 січня 2008 року у справі № 36/418 Господарського
суду міста Києва за позовом Київського міського пологового будинку № 7,
м. Київ, до Приватного підприємця фізичної особи ОСОБА_1, м. Київ, за
участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача -Київська міська рада про виселення та повернення не
житлового приміщення та за зустрічним позовом Приватного підприємця
ОСОБА_1, м. Київ, до Київського міського пологового будинку № 7, м.
Київ, про визнання договору таким, що продовжений на новий термін,
спонукання до виконання договору,

за
участю представників сторін:

позивача
-Київського міського пологового будинку № 7 -Худенко А.Я. (дов. № 673 від
23.11.07 р.);

відповідача
-ПП ОСОБА_1 -ОСОБА_2 (дов. № 4220 від 08.06.06 р.); ОСОБА_3 (дов. № 3725 від 13.07.06
р.);

третьої
особи -не з'явилися;

встановив:

У
жовтні 2007 року позивач -Київський міський пологовий будинок № 7 пред'явив
позов до Приватного підприємця ОСОБА_1 за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -Київська міська рада
про виселення та повернення не житлового приміщення.

Вказував,
що на підставі договору оренди № 729/8 від 17 вересня 2001 року, укладеного між
ним (орендодавцем) та ПП ОСОБА_1 (орендарем), позивач передав відповідачу
нежитлове приміщення на першому поверсі будинку № 9 по вул. Предиславській в м.
Києві, загальною площею 106 кв.м.

Посилаючись
на закінчення строку дії договору та на безпідставне використання відповідачем
спірного приміщення, позивач просив прийняти рішення про виселення відповідача
з вказаного приміщення.

Заперечуючи
проти позову відповідач -ПП ОСОБА_1, у листопаді 2007 року пред'явив зустрічний
позов до Київського міського пологового будинку № 7 про визнання договору
таким, що продовжений на новий термін, спонукання до виконання договору.

Посилаючись
на ту обставину, що протягом місяця після закінчення дії договору сторонами не
виявлено бажання змінити умови договору або припинити його дію, позивач просив
визнати продовженим договір оренди від 17 вересня 2001 року на той самий термін
і на тих самих умовах, передбачених договором, та спонукати відповідача за
зустрічним позовом до виконання спірного договору.

Рішенням
Господарського суду Донецької області від 5 грудня 2007 року (суддя Трофименко
Т.Ю.), залишеного без змін постановою Донецького апеляційного господарського
суду від 24 січня 2008 року (колегія суддів у складі: Моторного О.А.
-головуючого, Кошіля В.В., Вербицької О.В.) первісний позов задоволено.

Постановлено
виселити ПП ОСОБА_1 з нежитлового приміщення площею 106 кв.м. в будинку № 9 по
вул. Предиславській в м. Києві та повернути приміщення Київському міському
пологовому будинку № 7.

В
задоволені зустрічного позову відмовлено.

Судові
рішення, в частині задоволення позовних вимог за первісним позовом, мотивовані
посиланнями на ту обставину, що договір оренди № 729/8 від 17 вересня 2001 року
припинив свою дію і не був пролонгований в порядку, передбаченому п. 10
названого договору і ст. 17 Закону України “Про оренду державного та
комунального майна”, а тому у відповідача, в силу закону і умов договору, існує
обов'язок повернути орендоване майно орендодавцю.

В
частині відмови у задоволені зустрічного позову про визнання договору таким, що
продовжений на новий термін, спонукання до виконання договору, судові рішення
мотивовані посиланнями на ту обставину, що у зв'язку із проведенням
реконструкції вказаного приміщення на виконання Розпорядження Київської міської
державної адміністрації № 1440 від 4 липня 2005 року, відповідач не може
скористатися переважним правом на укладення нового договору оренди.

У
касаційній скарзі ПП ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм матеріального права
та неправильне застосування норм процесуального права, а саме: ст. 129
Конституції України, п. 4 ст. 9 Закону України "Про оренду державного та
комунального майна", ст.ст. 640, 642, 764 ЦК України,               ст. 4-2,4-3 ГПК України просить
скасувати судові рішення у даній справі та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом.

Розглянувши
матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність
застосування судами норм матеріального та процесуального права у вирішенні
даного спору, колегія суддів знаходить за необхідне касаційну скаргу залишити
без задоволення з наступних підстав.

Відповідно
до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від
29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення
для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами,
дослідженими у судовому засіданні.

Рішення
місцевого та постанова апеляційного суду відповідають зазначеним вимогам,
оскільки ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Так,
судами встановлено, що спірні правовідносини виникли з укладеного 17 вересня
2001 року між Київським міським пологовим будинком № 7 (орендодавцем) та ПП
ОСОБА_1 (орендарем) договору № 729/8 оренди нежитлового приміщення в будинку №
9 по вул. Предиславській в м. Києві, загальною площею 106 кв.м., строком дії до
15 липня 2004 року.

На
виконання умов договору орендодавець передав орендарю вказане приміщення за
актом приймання-передачі від 15 грудня 2000 року.

Після
закінчення терміну дії договору сторонами було продовжено його дію до 15 липня
2007 року.

Спірне
приміщення належить до державного майна, особливості передачі в оренду якого
передбачені Законом України "Про оренду державного та комунального
майна".

Згідно
п. 2 ст. 26 та п. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та
комунального майна", договір оренди припиняється в разі закінчення строку,
на який його було укладено, а орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт
оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Статтею
26 вищевказаного Закону визначено, що договір оренди припиняється в разі,
зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Пунктом
5 договору оренди передбачено, що у разі закінчення строку договору або при
його достроковому розірванні орендар зобов'язаний повернути орендоване
приміщення орендодавцю в задовільному технічному стані, з урахуванням
нормального зносу по акту. При цьому орендар зобов'язаний передати орендодавцю
безоплатно всі проведені в орендованому приміщенні перебудови, переробки і
поліпшення, що становлять належність приміщення, невіддільні без шкоди для
конструкції приміщення.

Як
вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій,
орендодавцем -Київським міським пологовим будинком № 7 на адресу відповідача
було направлено листи № 133 від 15 березня 2007 року та № 286 від 14 травня
2007 року в яких повідомлялося про закінчення строку дії договору оренди
нежитлового приміщення від 17 вересня 2001 року, а також про неможливість
продовження дії договору у зв'язку із проведенням реконструкції вказаної
будівлі, згідно розпорядженню КМДА № 1140 від 4 липня 2005 року.

Також
відповідача повідомлено про необхідність у триденний строк, після закінчення
терміну договору оренди, провести остаточні розрахунки за оренду майна й
комунальні послуги та передати приміщення орендодавцю по акту.

За
таких обставин, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний
господарський суд, дійшли обгрунтованого висновку, що договір оренди від 17
вересня 2001 року припинив свою дію і не був пролонгований в порядку,
передбаченому п. 10 названого договору і ст. 17 Закону України “Про оренду
державного та комунального майна”, у зв'язку з чим у відповідача, в силу закону
і умов договору, існує обов'язок повернути орендоване майно орендодавцю.

В
зв'язку з вище викладеним колегія суддів Вищого господарського суду України
погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо задоволення позовних
вимог за первісним позовом про виселення та повернення не житлового приміщення.

Також
колегія погоджується з висновком суду першої та апеляційної інстанції про
відмову у задоволені зустрічних позовних вимог про визнання договору таким, що
продовжений на новий термін, спонукання до виконання договору, оскільки
орендодавець просить звільнити орендоване приміщення у зв'язку з необхідністю
проведення реконструкції, на виконання Розпорядження Київської міської
державної адміністрації № 1440 від 4 липня 2005 року "Про затвердження
заходів із зміцнення матеріально-технічної бази міських лікарень та пологових
будинків на 2005-2015 роки", а не у зв'язку з наміром передати його в
оренду іншим особам.

Враховуючи
вищевикладене, рішення місцевого та постанова апеляційного господарського суду
повністю відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного
законодавства й підлягають залишенню без змін.

Посилання
скаржника на ту обставину, що відповідачем протягом місяця після закінчення
договору оренди не було направлено на його адресу заяви про припинення або
зміну умов договору оренди, а тому вказаний договір слід визнати продовженим на
той самий термін і на тих самих умовах, які були  в ньому передбачені, не заслуговують на
увагу, оскільки не спростовують правильності висновків суду про те, що договір
оренди від 17 вересня 2001 року припинив свою дію у зв'язку із закінченням
строку на який його укладено і не був пролонгований у встановленому законом
порядку.

Доводи
касаційної скарги зводяться до намагань відповідача оцінювати докази, тлумачити
законодавство виключно на свою користь, тому до уваги судом не беруться. Окрім
того, ці твердження спростовуються встановленими судами обставинами справи.

Враховуючи
те, що у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи
у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із
встановленням обставин справи та їх доказуванням, прийнята постанова відповідає
нормам чинного законодавства та підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись
статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову
Київського апеляційного господарського суду від 24 січня 2008 року у справі №
36/418 залишити без змін.

Судді:

Н.
Дунаєвська

М.
Михайлюк

С.
Самусенко