Господарський суд
Житомирської області
————————————————————————————————————————
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "07" липня 2008 р.

Справа № 16/514

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Гансецького В.П.

за участю представників сторін

від позивача Гриньок О.А., дов. №03/1212 від 02.04.08р.

від відповідача Вернидуб Д.В., дов. від 25.03.08р.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області (м.Житомир)

до Закритого акціонерного товариства "Житичі" (м.Житомир)

про стягнення 1860,00 грн.

Позивач звернувся з позовом про стягнення на свою користь з відповідача 1860,00 грн. коштів, отриманих відповідачем від реалізації державного майна - їдальні в с.Троянів Житомирського району.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву від 07.07.08р. та в судовому засіданні проти позову заперечив, просив у його задоволенні відмовити, посилаючись на пропущення позивачем строку позовної давності.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до договору купівлі - продажу державного майна від 17.11.1993р., укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області і організацією орендного підприємства Житомирської фабрики "Житичі", перший продав, а другий купив майно цілісного майнового комплексу орендного підприємства Житомирської фабрики "Житичі", яке знаходиться за адресою: м.Житомир, проспект Миру,57 на земельній ділянці площею 23,98 га. (а.с.8,9).

Згідно п.п.1.1,1.2 вказаного договору, майно підприємства включає в себе всі його активи і пасиви, інвентар, обладнання, устаткування та інше майно згідно з актом інвентаризації, який є додатком до договору, при цьому право власності на відчужене майно перейшло до відповідача на підставі наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області від 16.07.93р. №040 ДП.

Згідно з Актом передачі державного майна від 17.05.94р. продане майно було передано покупцю - організації орендарів Орендного підприємства Житомирської фабрики "Житичі" (а.с.6).

27.09.04р. представниками позивача була здійснена перевірка утримання, зберігання та використання державного майна, яке при приватизації не увійшло до статутного фонду ЗАТ "Житичі", за наслідками якої було складено Акт від 27.09.04р. (а.с.5) та виявлено, що відповідачем було продано приміщення їдальні в с.Троянів громадянину Мальованому А.І. згідно договору купівлі-продажу приміщення їдальні від 26.10.99р.(а.с.16) за 1860,00 грн.

Позивач вважає, що дане приміщення їдальні не входило до статутного фонду ЗАТ "Житичі" та залишалося на балансі товариства як державне майно, тому відповідач не мав права її відчужувати, оскільки вона не була ним приватизована та не передавалась йому у власність.

Посилаючись на ч.2 ст.24 Закону України "Про приватизацію державного майна" від 04.03.92р. №2163-ХІІ, позивач вказує, що спірна їдальня в с.Троянів була передана відповідачу в безоплатне користування, а сама будівля залишалась у державній власності і знаходилась під юрисдикцією Регіонального відділення ФДМУ, тобто позивача.

Позивачем також зазначається, що відповідно до Закону України "Про державну програму приватизації" від 18.05.2000р. №1723-ІІІ, їдальня в с.Троянів відноситься до об'єктів групи "Ж" і їх приватизація здійснюється згідно з Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 15.05.96р.)

Згідно даного Закону, приватизація майна об'єктів групи "Ж" здійснюється переважно конкурентними способами (конкурс, аукціон) із застосуванням експертної оцінки, кошти від реалізації цих об'єктів перераховуються до державного бюджету.

У зв'язку з викладеними обставинами та з посиланням на Конституцію України, ЦК України, Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, затвердженого наказом ФДМУ та Мінекономіки України від 19.05.99р. №908/68, згідно яких власником спірного майна є держава в особі позивача, останній вважає, що оскільки відповідач продав майно, яке належить позивачу, то з нього (відповідача) повинна бути стягнута виручена від продажу майна сума - 1860,00 грн.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву від 07.07.08р. та в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити в позові у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Матеріали справи свідчать про те, що право на позов у позивача виникло на наступний день після проведення перевірки утримання, зберігання та використання державного майна, яке при приватизації не увійшло до статутного фонду ЗАТ "Житичі", тобто з 28.09.04р.(а.с.5).

Відповідно трирічний строк позовної давності сплинув 28.09.07р.

Відповідно до частин 2 та 3 ст.267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Позов позивачем подано до господарського суду Житомирської області 05.06.08р., тобто після спливу трирічного строку позовної давності.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, господарський суд приходить до висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності стосовно позовних вимог до ЗАТ "Житичі", що є підставою для відмови в позові до даного відповідача.

Судові витрати стягненню не підлягають, оскільки позивач від їх сплати звільнений.

На підставі ст.ст.256,257,261,267 ЦК України, керуючись ст.ст.49, 82-85 ГПК, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законноїсили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.84 ГПК України.

Суддя

Гансецький В.П.

Дата підписання рішення 07.07.08р.

Віддрукувати: 3 прим.:

1 - у справу,

2,3 - сторонам.