ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.05.08 р.                     Справа № 37/331

за позовом державного підприємства “Селидіввугілля”, м. Селидове в особі відокремленого підрозділу “Шахта 1/3 “Новогродівська”, м. Новогродівка

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Ранок", м. Донецьк

про стягнення заборгованості в сумі 22193 грн. 49 коп., з яких 20039 грн. 26 коп. – основний борг, 2154 грн. 23 коп. – 3 % річних

Суддя господарського суду Донецької області Яманко Валентина Григорівна

при секретарі судового засідання Стреліній М. В.

Представники:

від позивача: Тюшкіна Л. А. – за дов. № Ѕ від 8 січня 2008 року,

від відповідача: Гнилицька К. Ю. – за дов. від 23 січня 2008 року.

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство “Селидіввугілля”, м. Селидове в особі відокремленого підрозділу “Шахта 1/3 “Новогродівська”, м. Новогродівка звернулося до господарського суду Донецької області 11 грудня 2007 року з позовною заявою № 01/20-1122 від 7 грудня 2007 року (арк. справи 3-4) до товариства з обмеженою відповідальністю "Ранок", м. Донецьк про стягнення заборгованості в сумі 22193 грн. 49 коп., з яких 20039 грн. 26 коп. – основний борг, 2154 грн. 23 коп. – 3 % річних, за якою було порушено провадження по справі № 37/331.

Під час судових засідань позивач підтримував позовні вимоги, зазначивши що сума боргу виникла за рахунок не оплати поставленої продукції по договору № 177 від 5 липня 2004 року, надіслані позивачем претензії були залишені без відповіді.

Відповідач проти позовних вимог заперечував, наполягаючи на пропущенні позивачем трьохрічного строку позовної давності.

Позивач - державне підприємство “Селидіввугілля”, м. Селидове зареєстроване виконавчим комітетом Селидівської міської ради як юридична особа 6 червня 2005 року, про що видано відповідне свідоцтво (арк. справи 45), внесене до Єдиного державного реєстру підприємств за № 33426253 (арк. справи 46). Відокремлений підрозділ “Шахта 1/3 “Новогродівська”, м. Новогродівка діє на підставі Положення, не є юридичною особою (арк. справи 21-26) та внесений до ЄДРПОУ за № 33621589 (арк. справи 47).

Відповідач – товариство з обмеженою відповідальністю "Ранок", м. Донецьк зареєстроване 6 вересня 1999 року виконавчим комітетом Донецької міської ради як юридична особа, про що видане свідоцтво про державну реєстрацію (арк. справи 51), включене до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України за № 30556156 (арк. справи 52).

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, -

ВСТАНОВИВ:

5 липня 2004 року між державним підприємством “Селидіввугілля” (Постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Ранок" (Споживач) був укладений договір на постачання вугільної продукції № 177 (арк. справи 6-8) строком дії до 31 грудня 2004 року.

Згідно пунктів 1.1, 1.2, 4.3 договору Постачальник зобов’язувався продати Споживачу вугільну продукцію в обсягах та строки обумовлені специфікацією (арк. справи 9, 10), а Споживач був зобов’язаний передплачувати продукцію шляхом банківського переводу грошових коштів на рахунок Постачальника. За пунктом 4.4 орієнтована сума за договором 1540 тис. грн., яка уточнювалася по факту поставки.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що по кожній партії вугілля Постачальник не пізніше 5 днів від дати постачання продукції надає Споживачу наступні документи: квитанцію про прийом вантажу, посвідчення якості, рахунок-фактуру, транзитну платіжну вимогу, податкову накладну, лист про власність вантажу.

Згідно пояснень позивача та наявних у матеріалах справи доказів на виконання вищенаведених умов договору № 177 від 5 липня 2004 року: ТОВ “Ранок” 7 липня та 12 липня 2007 року здійснив передплату у сумах 300000 грн. та 500000 грн. відповідно, 22 липня 2004 року шахтою було відвантажено вугілля на суму 511377 грн. 97 коп., 23 липня 2004 року ТОВ “Ранок” передплатив 200000 грн., 30 липня 2004 року шахта відвантажила вугілля на суму 240458 грн. 09 коп., 19, 25, 27 серпня 2004 року ТОВ “Ранок” передплатив відповідно 500000 грн., 500000 грн., 200000 грн., 31 серпня 2004 року шахта відвантажила вугілля на суму 1468203 грн. 20 коп. Таким чином, усього шахтою було за червень та серпень 2004 року відвантажено вугілля на загальну суму 2220039 грн. 26 коп., а ТОВ “Ранок” здійснена передплата на суму 2200000 грн. Різниця склала 20039 грн. 26 коп. заявлені позивачем до стягнення. Внесення передплати підтверджується виписками з реєстру банківських документів (арк. справи 18-20, 106-114).

Відповідно до пункту 3.3 договору позивачем були виставлені рахунки (арк. справи 12-14): № 118 від 22 липня 2004 року на суму 511377 грн. 97 коп., № 110 від 30 липня 2004 року на суму 240458 грн. 09 коп., № 144 від 31 серпня 2004 року на суму 1468203 грн. 20 коп. та надіслані податкові накладні (арк. справи 15-17): № 124/7 від 22 липня 2004 року на суму 511377 грн. 97 коп., № 166/7 від 30 липня 2004 року на суму 240458 грн. 09 коп., № 154/7 від 31 серпня 2004 року на суму 1468203 грн. 20 коп.

ДП “Селидіввугілля” та ТОВ “Ранок” був підписані акти прийому-передачі вугільної продукції за договором № 177 від 5 липня 2007 року (арк. справи 30-35): 22 липня 2004 року на суму 511377 грн. 97 коп., 30 липня 2004 року на суму 240458 грн. 09 коп., 31 серпня 2004 року на суму 1468203 грн. 20 коп.

30 вересня 2004 року сторонами за договором № 177 від 5 липня 2007 року був складений акт звірки, за яким сума поставленого вугілля 1468203 грн. 20 коп., сума оплати – 1448163 грн. 94 коп., сальдо після звірки склало на користь 20039 грн. 26 коп. Таким чином, сума боргу сторонами була узгоджена.

Позивачем на адресу ТОВ “Ранок” в порядку досудового врегулювання спору надсилалися наступні претензії:

- № 12 (вих. № 101/20-904) від 15 вересня 2006 року (арк. справи 68, 88), отримана ТОВ “Ранок” 25 вересня 2006 року, про що свідчить поштове повідомлення № 4832 (арк. справи 69-70), на яку відповідь надіслана не була,

- № 22 (вих. № 01/20-323) від 4 квітня 2007 року, на яку ТОВ “Ранок” надіслав відповідь № 2505/2 від 25 травня 2007 року (арк. справи 36) про те, що оскільки договір № 177 від 5 липня 2007 року укладався з ДП “Селидіввугілля”, то відповідно до статей 174, 218 ГК України пред’являти претензію може сторона за договором, а не відокремлений підрозділ “Шахта 1/3 “Новогродівська”. 4 червня 2007 року шахтою був надісланий ТОВ “Ранок” лист за № 01/20-516 (арк. справи 37, 78, 79, 85-86 ) про те, що відмова в задоволенні претензії не відповідає вимогам закону.

Відповідач не заперечуючи проти суми боргу у відзиві зазначив, що оскільки останній рахунок № 144 був виставлений 31 серпня 2004 року, то позивачем був пропущений трирічний строк позовної давності (арк. справи 50), у зв’язку з чим просив у задоволенні позову відмовити. Крім того, відповідач надав до матеріалів справи ухвалу господарського суду Донецької області по справі № 8/119 від 27 вересня 2007 року (арк. справи 62), згідно якої позовна заява № 77 від 12 липня 2007 року (арк. справи 63-65) Селидівського міжрайонного прокурору в інтересах держави в особі Міністерства вугільної промисловості України, державного підприємства “Селидіввугілля” в особі відокремленого підрозділу “Шахта “1/3 Новогродівська” до товариства з обмеженою відповідальністю “Ранок” про стягнення 20039 грн. 26 коп. за договором № 177 від 5 липня 2007 року була залишена без розгляду, у зв’язку з неправильним визначенням прокурором позивача за вимогами про захист інтересів держави. За частиною 1 статті 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Крім того, відповідач зазначив, що кредиторська заборгованість перед позивачем у сумі 20039 грн. 26 коп. за спливом терміну позовної давності була списана та віднесена у відповідності до Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” до складу валового доходу 3 кварталу 2007 року, про що свідчить декларація з податку на прибуток за 3 квартали 2007 року, бухгалтерська довідка за 30 вересня 2007 року, наказ № 1и від 16 вересня 2007 року, акт списання кредиторської заборгованості від 30 вересня 2007 року, акт інвентаризації розрахунків з покупцями від 30 вересня 2007 року з довідкою до акту (арк. справи 99-105, 119-122).

Позивач заперечував щодо пропуску строку позовної давності (арк. справи 123-124), оскільки вважав, що умовами розділу 6 договору передбачене обов’язкове дотримання сторонами досудового врегулювання спорів та право вимоги було ним реалізовано шляхом пред’явлення претензії № 01/20-904 від 15 вересня 2006 року (отримана ТОВ “Ранок” 25 вересня 2006 року), тому початком строку позовної давності треба рахувати 25 вересня 2006 року, який діє відповідно до 25 вересня 2009 року.

Суд щодо строку позовної давності зазначає наступне.

Частиною 1 статті 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно частини 1 статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність – інститут матеріального, а не процесуального цивільного права. Обмежене строком давності право на позов означає можливість одержати примусовий захист порушеного суб’єктного права від юрисдикційного органу. За статтею 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивач з заявою про поновлення строку позовної давності до суду не звертався, оскільки вважає строк позовної давності не пропущеним.

Відповідно до частини 1 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Доказів письмового визнання боргу відповідачем позивач не надав, зазначивши, що претензії були залишенні без розгляду та задоволення.

Згідно частин 1, 5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За умовами договору № 177 від 5 липня 2004 року відповідач повинен був здійснювати передплату, після отримання якої позивач здійснював відвантаження вугільної продукції, після чого виставлявся рахунок. Рахунок № 144 від 31 серпня 2004 року був виставлений після отримання передплати здійсненої ТОВ “Ранок” 19, 25, 27 серпня 2004 року. Тобто, розбіжність між сумою поставки та сумою оплати в розмірі 20039 грн. 26 коп. виникла 31 серпня 2004 року після виставлення рахунку. Частиною 2 статті 530 ЦК України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. За правилами встановленими статтями 253 та 254 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Таким чином, з 1 вересня 2004 року – наступним днем з дня виставлення рахунку № 144 від 31 серпня 2004 року , з 8 вересня 2004 року – наступним днем після закінчення семиденного строку з дня виставлення рахунку, з 1 жовтня 2004 року – наступним днем з дати підписання акту звірки від 30 вересня 2004 року (арк. справи 40) сплинув трьохрічний строк позовної давності відповідно 31 серпня 2007 року, 7 та 30 вересня 2007 року, а позивач звернувся до суду 11 грудня 2007 року.

Щодо посилання позивача на умови розділу 6 договору про обов’язковість досудового врегулювання, то це не відповідає дійсності, оскільки в наданому до матеріалів справи договору № 177 від 5 липня 2004 року (арк. справи 6-8) в розділі 6 зазначено лише наступне: “6.1. Всі спори та розбіжності, що виникають з дійсного договору або у зв’язку з ним, повинні бути врегульовані шляхом переговорів. 6.2. Неврегульовані сторонами спори підлягають вирішенню господарським судом у відповідності до діючого законодавства України”, тобто про обов’язковість надіслання претензії нічого не зазначено. Крім того, в претензії № 12 (вих. № 101/20-904) від 15 вересня 2006 року, на яку посилається позивач як підставу початку перебігу строку позовної давності та в інших претензіях зазначалося, що у разі ненадання відповіді у встановлений законом місячний строк, спор буде переданий на розгляд до господарського суду Донецької області. Проте, незважаючи на відсутність відповіді на претензію до грудня 2007 року позивач з позовом до суду не звертався.

Стосовно обов’язковості досудового врегулювання спору слід також зазначити, що згідно рішення N 15-рп/2002 від 9 липня 2002 року Конституційного суду України у справі N 1-2/2002 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України, положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, як зазначається в частині 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач мав право після неотримання згідно умов договору передплати на суму 20039 грн. 26 коп. відвантажити вугілля на цю суму менше або після неотримання повної оплати за рахунком № 144 від 31 серпня 2004 року звернутися безпосередньо до суду з позовом про стягнення суми заборгованості у встановлений трьохрічний строк, чим не скористався, надавши позов 11 грудня 2007 року після спливу строку позовної давності, у зв’язку з чим на підставі частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України суд відмовляє в задоволенні позову повністю.

За статтею 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати суд покладає на позивача, у зв’язку з відмовою у задоволені позовних вимог.

Керуючись статтями 33, 35, 43, 49, 82 – 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову державного підприємства “Селидіввугілля”, м. Селидове в особі відокремленого підрозділу “Шахта 1/3 “Новогродівська”, м. Новогродівка до товариства з обмеженою відповідальністю "Ранок", м. Донецьк про стягнення заборгованості в сумі 22193 грн. 49 коп., з яких 20039 грн. 26 коп. – основний борг, 2154 грн. 23 коп. – 3 % річних відмовити повністю.

У судовому засіданні 7 травня 2008 року за згодою позивача оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя

Рішення складено у повному обсязі та підписане 8 травня 2008 року