ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2008 р.

№ 2/1313-НМ

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С.- головуючого,

Костенко Т.Ф.,

Коробенко Г.П.

розглянувши матеріали касаційної скарги

та касаційного подання

Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області

Першого заступника прокурора Житомирської області

на постанову

Житомирського апеляційного господарського суду від 27.03.2008

у справі

господарського суду Житомирської області

за позовом

Житомирського обласного виробничо-торгівельного об'єднання місцевої промисловості " Полісся"

до

Виконавчого комітету Житомирської міської ради

третя особа:

Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області

про

визнання незаконним та скасування рішення №806 від 28.12.2000

в судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача:

Корнійчук А.О.- директор, Біленький В.В.- дов.№ 54 від 09.06.2008

від відповідача:

не з'явилися

від третьої особи:

Грінчук Н.А.-дов.від 29.12.2007 за № 03/5370

від Генеральної прокуратури:

не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 26.10.2007 позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним рішення виконавчого комітету Житомирської області міської ради № 806 від 28.12.2000, яким відмінено п.37 додатку 1 рішення міськвиконкому від 23.12.1999.

Постановою від 27.03.2008 Житомирського апеляційного господарського суду рішення господарського суду Житомирської області від 26.10.2007 залишено без змін.

Судові рішення мотивовано тим, що відповідно п.15 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується, зокрема питання скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень.

Рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 28.12.2000 за № 806 , яким відмінено п.37 додатку 1 рішення міськвиконкому від 23.12.1999 № 738 прийнято саме виконавчим комітетом Житомирської міської ради, а не на пленарному засіданні самою радою.

Не погоджуючись з судовими рішеннями Регіональне відділення Фонду державного майна України по Житомирській області та перший заступник прокурора Житомирської області звернулися до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та касаційним поданням і просять їх скасувати посилаючись на те, що судами порушені норми матеріального права, зокрема, ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування", ст. 49 Закону України "Про власність" .

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального права при винесенні оспорюваного судового акта, знаходить необхідним в задоволенні касаційної скарги та касаційного подання відмовити.

Господарським судом встановлено, що виконавчим комітетом Житомирської міської ради 28.12.2000 прийнято рішення № 106 про відміну пункту 37 додатку 1 до рішення міськвиконкому від 23.12.1999 за № 738 "Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна".

Пунктом 37 додатку, визначено оформлення право власності на 28/100 частин адміністративного будинку, розташованого за адресою: м.Житомир, вул. Михайлівська, 8/1 Житомирському обласному виробничо-торгівельному об'єднанню місцевої промисловості "Полісся".

За ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.15 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується, зокрема питання скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень.

Статтями 23 та 20 Господарського кодексу України, передбачено, що спори про поновлення порушених прав суб'єктів господарювання та відшкодування завданої їм шкоди внаслідок рішень, дій чи бездіяльності органів, посадових або службових осіб місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень вирішуються в судовому порядку.

Одним із способів захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання є визнання повністю або частково недійсним акту органу державної влади та місцевого самоврядування, що суперечать законодавству, ущемляє права та законні інтереси суб'єкта господарювання. За ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту порушених цивільних прав є визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Недодержання вимог правових норм, які регулюють порядок прийняття акта, у тому числі стосовно його форми, строків прийняття тощо, може бути підставою для визнання такого акта недійсним лише у тому разі, коли відповідне порушення спричинило прийняття неправильного акта. Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його недійсним, якщо інше не передбачено законодавством.

Колегія суддів вважає, що господарські суди правомірно дійшли висновку щодо підвідомчості даної справи господарському суду, оскільки у даному випадку має місце спір про право на нерухоме майно по вул. Михайлівській, 8/1 в м. Житомирі.

Господарські суди при розгляді справи врахували, що рішення виконкому Житомирської міської ради № 738 від 23.12.1999 "Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна", реалізовано і на його виконання 27.12.1999 позивачу видано свідоцтво про право власності на будинок: 28/100 його частини, який розташований в м. Житомирі по вул. Михайлівська, 8/1 та 01.02.2000 здійснений реєстраційний напис на правовстановлювальному документі (інвентарна справа № 4565). Дані документи не визнані у встановленому порядку не дійсними і фактично оспорюється рішення з питань приватизації.

Стосовно пропуску позовної давності, то відповідно до ст. 71, 76 Цивільного кодексу УРСР (чинного на той час), загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Як встановлено господарським судом, позивач про порушення свого права дізнався з листа начальника підприємства з технічної інвентаризації №287 від 01.02.2001.

Апеляційним господарським судом не встановлено, що позивач знав чи міг знати про прийняття позивачем оспорюваного рішення до цієї дати, тому перебіг строку позовної давності повинен відраховуватись з 01.02.2001.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Враховуючи те, що до набрання чинності Цивільного кодексу України (01.01.2004) строк позовної давності для пред'явлення позивачем даного позову не сплив, до спірних правовідносин застосовуються правила про позовну давність, які визначені в Цивільному кодексі України.

За п.4 ч.1 ст. 268 Цивільного кодексу України, позовна давність не поширюється на вимогу власника про визнання незаконним правового акта органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що господарськими судами дана правильна юридична оцінка обставинам справи, тому судові рішення відповідають чинному законодавству України та обставинам справи і підстав для їх скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1115, п.1 ст. 1119, ст.11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні касаційної скарги та касаційного подання відмовити.

Постанову від 27.03.2008 Житомирського апеляційного господарського суду зі справи № 2/1313-НМ залишити без змін.

Головуючий В.С. Божок

Судді Т.Ф. Костенко

Г.П. Коробенко