ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.04.08
р.
Справа № 2/86пн

Суддя
господарського суду Донецької області Мартюхіна Н.О.

при
секретарі  судового засідання Трубачевій
А.О.

розглянув
у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за
позовом: Приватного підприємства “РКТ”, м. Луганськ

до
відповідача: Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м.
Єнакієве Донецька область

про
витребування майна із незаконного володіння

За
участю представників сторін

від
позивача: Косенчук В.Ю. - за довір.

від
відповідача: ОСОБА_2 - за довір.

СУТЬ
СПОРУ:

Позивач,
Приватне підприємство “РКТ”, м. Луганськ , звернувся до господарського суду
Донецької області з позовом до Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1, м. Єнакієве Донецька область про витребування із незаконного
володіння сталі 40х10С2М ¤ 34 ДСТУ 5949-75 у кількості 9,75 тон, вартістю 12190
грн. за тону без ПДВ; 40х10С2М ¤ 31 ДСТУ 5949-75 у кількості 8,39 тон, вартістю
12190 грн. за тону без ПДВ; 40х9С2 ¤ 22 ДСТУ 2590-88, 5949-75 у кількості 2,03
тон, ціною 5714 грн. за тону без ПДВ, всього на загальну суму 279271,22 грн. з
ПДВ.

В
обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання
відповідачем умов договору перевезення вантажів автомобільним транспортом від
04.02.08р., а саме, зобов'язання з доставки сортової нержавіючої сталі на
адресу вантажоодержувача - Закритого акціонерного товариства “Автомотозапчасть”
м. Луганськ, вул. Кірова, буд. 43. Відповідачем не наданого позивачеві
документів на підтвердження отримання вантажоодержувачем сталі. У зв'язку з
чим, позивач вважає, що відповідач безпідставно утримує у себе вказаний метал,
який на думку позивача є його приватною власністю, оскільки фактичну доставку
та передачу не здійснив.

Відповідач
проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що на теперішній час
позивач не є власником майна, яке ним перевозилось, тому відповідний позов про
захист права власності є неправомірним. Позиція відповідача полягає у тому, що
виходячи із умов поставки СРТ, м. Луганськ в редакції Інкотермс-2000р., право
власності на метал, що перевозився відповідачем, перейшли покупцю в момент
передачі його позивачем перевізнику, тобто, відповідачеві. До того ж,
відповідач посилається на належне виконання своїх зобов'язань та фактичну
передачу спірного майна вантажоодержувачу. У зв'язку з цим, відповідач, вважає,
що у позові слід відмовити, оскільки право власності на спірне майно позивачу
не належить та відповідно, й відсутнє у позивача порушене право.

У
судовому засіданні позивачем із супровідним листом були надані документи, а
саме лист керівника слідчого відділу Каменеобродського РВ ЛМУ УМВС України в
Луганській області від 18.02.08р., копію товарно-транспортної накладної від
06.02.08р., копію зберігальної розписки від 07.02.08р., копію договору поставки
№ 193-2225 від 12.01.2008р., копію видаткової накладної № 2225-178 від
22.01.2008р., копію податкової накладної № 22-2225 від 22.01.2008р.

Заслухавши
у судовому засіданні представників сторін, розглянувши матеріали справи та
дослідивши надані сторонами докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач
був власником спірного майна, металевої продукції - круг 34 40х10С2М у
кількості 9,75 тон; круг 31 40х10С2М у кількості 8,39 тон; круг 22 40х9С2 у
кількості 2,03 тон, яке було ним придбано на підставі договору поставки №
193-2225, укладеного 12.01.2008р. з ТОВ „Фірма „Інтерком-2007” м. Донецьк, факт
виконання якого підтверджується видатковою накладною № 2225-178 від
22.01.2008р., та податковою накладною № 22-2225 від 22.01.2008р.

Статтею
204 Цивільного кодексу України встановлена презумпція правомірності правочину,
згідно з положеннями цієї статті правочин є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З
огляду на вищевикладене, судом не встановлено обставин, які б свідчили про
недійсність вказаного договору або неправомірність набуття позивачем права
власності на спірне майно.

Як
свідчать матеріали справи, у подальшому
позивачем (Постачальником) був укладений Договір поставки № 42 від 5
лютого 2008 року з ЗАТ „Автомотозапчастина”- Покупцем, за яким позивач
зобов'язався поставити Покупцеві сортову нержавіючу сталь за якістю та у
кількості згідно до Специфікації №1 від 5.02.2008 року до договору, а саме:
сталь 40х10С2М ¤ 34 ДСТУ 5949-75 у кількості 9,75 тон, вартістю 12190 грн. за
тону без ПДВ; 40х10С2М ¤ 31 ДСТУ 5949-75 у кількості 8,39 тон, вартістю 12190
грн. за тону без ПДВ; 40х9С2 ¤ 22 ДСТУ 2590-88, 5949-75 у кількості 2,03 тон,
ціною 5714 грн. за тону без ПДВ. Загальна вартість Продукції склала 279271,22
грн. з ПДВ.

На
виконання вказаного договору, між позивачем та відповідачем 2 лютого 2008 року
було укладено Договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом. За
умовами договору позивач - Замовник доручає, а відповідач - Перевізник приймає
на себе організацію перевезення вантажів автомобільним транспортом за заявками
позивача.

Відповідно
до п.2.1. договору відповідач зобов'язався здійснювати перевезення вантажу за
заявками позивача, зокрема: забезпечувати надання рухомого транспорту до усіх
пунктів завантаження; надавати під завантаження справний рухомий транспорт в
належному санітарному стані; доставити ввірений йому позивачем вантаж до місця
призначення та видати його уповноваженому на отримання вантажу за
товарно-транспортною накладною.

На
виконання прийнятих на себе зобов'язань відповідач 6 лютого 2008 року отримав
від позивача спірний вантаж металопродукцію у кількості 20,17 т за
товарно-транспортною накладною на суму 279271,22 грн. для доставки
вантажоодержувачу - ЗАТ „Автомотозапчасть” до пункту розвантаження -
м.Луганськ, вул.Кірова, 43. Перевезення здійснювалось автомобілем КАМАЗ НОМЕР_1
(водій ОСОБА_3).

Умовами
поставки, які визначені у п.3 Договору № 42 від 05.02.2008 р., поставка
продукції здійснюється транспортом Постачальника зі складу Постачальника на
умовах СРТ м. Луганськ згідно Правил „Інкотермс” в редакції 2000 р. Такі ж самі
умови поставки визначені й у Специфікації № 1 від 5.02.2008 р. до
договору.

За
правилами „Інкотермс” в редакції 2000 року термін СРТ „Фрахт/перевезення
оплачене до ...” означає, що продавець доставить товар названому ним
перевізнику. Крім того, продавець зобов'язаний сплатити витрати, пов'язані з
перевезенням товару до визначеного пункту призначення. Це означає, що покупець
бере на себе усі ризики втрати або пошкодження товару, як й інші витрати після
передачі товару перевізнику.

Під
словом „перевізник” розуміється будь-яка особа, що на підставі договору
перевезення бере на себе зобов'язання забезпечити або організувати перевезення
товару залізницею, автомобільним, повітряним, морським, внутрішнім водним
транспортом або комбінацією цих видів транспорту. У випадку здійснення
перевезення в узгоджений пункт призначення декількома перевізниками, перехід
ризику відбудеться в момент передачі товару першому з них.

Відповідно
до ст.А.3. розділу „СРТ” правил „Інкотермс” у редакції 2000 р. Продавець
зобов'язаний укласти за свій рахунок на звичайних умовах договір перевезення
товару до узгодженого пункту у визначеному місці призначення за звичайним
маршрутом і у звичайно прийнятий спосіб.

Згідно
ст.А.4. Продавець зобов'язаний надати товар перевізнику, з яким укладено
договір перевезення відповідно до ст.А.3., а за наявності декількох
перевізників першому з них для транспортування в назване місце у визначену дату
або в межах узгодженого строку.

Відповідно
до ст.А.5. Продавець зобов'язаний з урахуванням застережень ст.Б.6. нести усі
ризики втрати або пошкодження товару до моменту його поставки відповідно до
ст.А.4.

Згідно
ст.Б.4. Покупець зобов'язаний прийняти поставку товару відразу після його
доставки у відповідності до ст.А.4. і отримати товар від перевізника у
названому місці.

Згідно
ст. Б.5. Покупець зобов'язаний нести усі ризики втрати або пошкодження товару з
моменту його поставки у відповідності до ст.А.4.

Як
вбачається з матеріалів справи і пояснень сторін у судовому засіданні позивач
6.02.2008 р. передав відповідачу вантаж - металопродукцію за
товарно-транспортною накладною для транспортування її вантажоодержувачу ЗАТ
„Автомотозапчастина” до пункту призначення за адресою м. Луганськ, вул. Кірова,
43. Відомості щодо найменування, сортаменту, номенклатури, кількості,  ціни і загальної вартості переданої
перевізнику продукції за даними товарно-транспортної накладної від 6.02.2008
р.  відповідають опису продукції у
Специфікації № 1 від 5.02.2008 р.

Приймаючи
до уваги викладені фактичні обставини, а також положення пп.3.1. Договору
поставки № 42 від 05.02.2008 р., яким сторони цього договору домовились про
здійснення поставки на умовах СРТ м. Луганськ за правилами „Інкотермс” в
редакції 2000 р., суд дійшов висновку, що позивач, передавши за
товарно-транспортною накладною від 6.02.2008 р. вантаж перевізнику, фактично
виконав свої зобов'язання з поставки продукції покупцю  - ЗАТ „Автомотозапчастина” м. Луганськ за
вказаним договором. Усі ризики втрати або пошкодження продукції з моменту її
передачі відповідачу, який у спірних правовідносинах виступав перевізником,
перейшли від позивача до покупця за договором - ЗАТ „Автомотозапчастина” м.
Луганськ.

Також
п. 3.3. Договору поставки № 42 від 05.02.2008 р. передбачено, що  продукція переходить у власність Покупця
після передачі її Постачальником.

Відповідно
до п.1 ст. 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у
випадку відчуження власником свого майна.

Відповідно
до ст. 334 Цивільного кодексу України
право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі
майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Передачею майна
вважається вручення його набувачу або перевізнику, організації зв'язку і т.п.
для відправлення, пересилання набувачу майна, відчуженого без зобов'язання
доставки.

Як
було встановлено судом, факт передачі продукції Покупцем відбувся в момент
передачі її відповідачу - перевізнику за товарно-транспортною накладною від
6.02.2008 р. З огляду на зазначені норми цивільного закону та положення
договорів, право власності  на спірну
продукцію перейшло від позивача до Покупця продукції - ЗАТ „Автомотозапчастина”
в момент передачі її відповідачу - перевізнику за товарно-транспортною
накладною від 6.02.2008 року.

Відповідно
до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно
від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Отже право витребування майна з чужого володіння як спосіб захисту права
власності надається законом особам, які є власниками майна.

В
спірних правовідносинах позивач, який заявив вимоги про витребування майна з
володіння відповідача, не є власником спірної продукції, оскільки його право
власності  припинилось.

Таким
чином, вимоги щодо витребування майна від перевізника, заявлені позивачем, який
на момент спору не є власником майна, суд вважає неправомірними.

Крім
того, ст. 387 ЦК України, на яку послався позивач в обґрунтування своїх вимог,
передбачає можливість витребування майна від особи, яка фактично володіє цим
майном.

Як
було встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи,
відповідач здійснював послуги з перевезення спірного майна до місця знаходження
покупця продукції.

Відповідно
до умов Договору на перевезення вантажів автомобільним транспортом від
4.02.2008 р. відповідач згідно п.2.1. зобов'язався доставити ввірений йому
Замовником, тобто позивачем, вантаж до місця призначення і видати його
уповноваженому на отримання вантажу за товарно-транспортною накладною.

Як
вбачається з матеріалів справи і не заперечується позивачем, відповідач
6.02.2008 року доставив вантаж металопродукції на склад покупця - ЗАТ
„Автомотозапчастина”. Ці обставини підтверджується  листом № 40/7-1289 від 18.02.2008 р.
Начальника СВ Каменеобродського РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області, а
також розпискою про зберігання металопрокату, виданою представниками ЗАТ
„Автомотозапчастина” 07.02.2008 р. - зав. складом матеріалів Сазоновою Г.І. та
начальником відділу Протасовою К.М., підписи яких закріплені печаткою
підприємства.

З
огляду на те, що відповідач не має у своєму володінні спірної продукції,
оскільки вона знаходиться у фактичному володінні Покупця - ЗАТ
„Автомотозапчастина”, суд вважає вимоги позивача про витребування майна від
відповідача безпідставними.

На
підставі викладеного та керуючись нормами Цивільного кодексу України,
Господарського кодексу України ст. ст. 22, 32, 33, 34, 36, 38, 43, 49, 59, 75,
82-85 Господарським процесуальним кодексом України суд,

ВИРІШИВ:

У
задоволенні позовних вимог Приватного підприємства “РКТ” м. Луганськ до
Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 м. Єнакієве про
витребування із незаконного володіння сталі 40х10С2М ¤ 34 ДСТУ 5949-75 у
кількості 9,75 тон, вартістю 12190 грн. за тону без ПДВ; 40х10С2М ¤ 31 ДСТУ 5949-75
у кількості 8,39 тон, вартістю 12190 грн. за тону без ПДВ; 40х9С2 ¤ 22 ДСТУ
2590-88, 5949-75 у кількості 2,03 тон, ціною 5714 грн. за тону без ПДВ, всього
на загальну суму 279271,22 грн. з ПДВ - відмовити повністю.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його
винесення.

Рішення
може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному
порядку протягом десяти днів з дня підписання рішення або в касаційному порядку
протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя
Мартюхіна Н.О.