КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2008                                                                                           № 47/295

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Коваленка В.М.

суддів:           Гарник Л.Л.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Гудзевата Н.М. (довіреність від 06.11.2006р. № 181);

від відповідача - Юрченко Р.О. (довіреність від 02.10.2007р. № 56);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерний комерційний агропромисловий банк "Україна"

на рішення Господарського суду м.Києва від 31.10.2007

у справі № 47/295

за позовом                               ВАТ "Укртелеком" в особі Центру телекомунікаційних послуг Кіровоградської філії ВАТ "Укртелеком"

до                                                   Акціонерний комерційний агропромисловий банк "Україна"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 821,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 31.10.2007р. у справі № 47/295 позов Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” в особі Центру телекомунікаційних послуг Кіровоградської філії ВАТ „Укртелеком” до Акціонерного комерційного агропромислового банку „Україна” про стягнення 821,00 грн. задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Акціонерний комерційний агропромисловий банк „Україна” звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права. Скаржник зазначає, що місцевий господарський суд при вирішенні спору не врахував ту обставину, що строк дії договору від 23.10.2003р. № 2557 закінчився 23.10.2004р., а протягом 2006 року вже діяв новий договір від 11.10.2005р. № 2557. Скаржник зауважує на тій обставині, що на даний час триває ліквідаційна процедура Акціонерного комерційного агропромислового банку „Україна”, у зв’язку з чим вимоги кредиторів підлягають задоволенню згідно Закону України „Про банки і банківську діяльність” шляхом внесення відповідних вимог до реєстру вимог кредиторів. Посилаючись на порушення місцевим господарським судом положень статті 22 Господарського процесуального кодексу України, скаржник наголошує на тій обставині, що його представник не мав змоги брати участь у судовому засіданні, яке відбулося 24.10.2007р.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник Акціонерного комерційного агропромислового банку „Україна” висловився за задоволення апеляційної скарги, представник Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” в особі Центру телекомунікаційних послуг Кіровоградської філії ВАТ „Укртелеком” просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відкритим акціонерним товариством „Укртелеком” в особі Центру телекомунікаційних послуг Кіровоградської філії ВАТ „Укртелеком” (далі по тексту – позивач) пред’явлено позов про стягнення з Акціонерного комерційного агропромислового банку „Україна” (далі по тексту – відповідач) 821,00 грн., в тому числі 720,00 грн. заборгованості, 21,08 грн. 3 % річних та 79,92 грн. коштів, нарахованих внаслідок інфляції.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав зобов’язання в частині оплати телекомунікаційних послуг, наданих позивачем на підставі укладеного сторонами договору про взаємовідносини підприємства зв’язку МТфМЗК і власників відомчих телефонних мереж від 23.10.2002р. № 2557.

Задовольняючи позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” в особі Центру телекомунікаційних послуг Кіровоградської філії ВАТ „Укртелеком”, місцевий господарський суд встановив, що 23.10.2002р. був укладений договір про взаємовідносини підприємства зв’язку МТфМЗК і власників відомчих телефонних мереж № 2557 (далі по тексту - Договір), предметом регулювання якого стали відносини з приводу виділення Відкритим акціонерним товариством “Укртелеком” Ліквідаційній комісії Акціонерного комерційного агропромислового банку „Україна” точки включення з’єднувальних ліній від АТС відомства, встановленої за адресою: м. Кіровоград, вул. Вінниченка, 1, з присвоєнням індексу виходу на АТС відомства 29-42***, 29-43*** для організації з’єднувальних ліній та прямих зв’язків.

На підставі пункту 7 названого договору 23.10.2003р., 20.01.2004р., 08.02.2006р. позивачем було складено та затверджено розрахунки розміру оплати з’єднувальної лінії від відомчої АТС Ліквідаційна комісія АКБ «Україна» до мережі КД ВАТ «Укрателеком».

26.12.2003р. сторонами було підписано акт обстеження технічного стану відомчої телефонної станції, у відповідності до якого було визначено, що стан обладнання, лінійних споруд, абонентського обладнання, підготовки персоналу є задовільним, експлуатація проводиться відповідно до технологічних карт, відомча телефонна мережа відповідає нормам.

Також місцевим господарським судом встановлено, що за наслідками виконання зобов’язань за договором про надання послуг зв’язку, позивач пред’явив відповідачу:

- рахунок-фактуру № 2557 за послуги зв’язку, надані протягом вересня 2006 року на суму 240,00 грн.,

- рахунок-фактуру № 2557 за послуги зв’язку, надані протягом серпня 2006 року на суму 240,00 грн.,

- рахунок-фактуру № 2557 за послуги зв’язку, надані протягом липня 2006 року на суму 240,00 грн.

Викладені обставини не заперечуються сторонами, спір з цього приводу відсутній.

Встановивши, що відповідач вартість наданих позивачем послуг не оплатив, місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості у розмірі 720,00 грн.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду на підставі встановлених обставин справи вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно положень Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина 1 статті 901); якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903).

Згідно умов Договору відповідач зобов’язався проводити платежі до 20 числа наступного за звітним місяця на підставі рахунків підприємства – позивача, а у разі неотримання рахунку - звернутись до підприємства зв'язку (позивача) та оплатити послуги у встановлений цим договором строк. (пункти 8, 9 договору).

Договір діє дотепер на підставі пункту 18 цього договору, згідно якого у разі якщо жодна сторона не заявила про припинення дії договору або його перегляд, договір вважається продовженим на такий же строк.

Докази належного виконання зобов’язань з оплати вартості наданих послуг в матеріалах справи відсутні. Представник відповідача факт надання позивачем послуг на стягувану суму підтвердив, контррозрахунок щодо заявлених позовних вимог та докази належного виконання власних зобов’язань суду не представив.

Враховуючи наявні матеріали справи, виходячи з викладених норм чинного законодавства й положень договору, господарський суд вважає правильною позицію позивача у справі, який вважає наявним з боку відповідача порушення зобов’язання щодо здійснення оплати вартості придбаного товару.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості.

Висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення 3 % річних та коштів, нарахованих внаслідок інфляції, слід визнати обґрунтованим з наступних підстав.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено обов’язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов’язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовий еквівалент коштів, нарахованих на суму боргу відповідача за період прострочення внаслідок інфляції складає 79,92 грн., 3% річних – 21,08 грн.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків господарського суду першої інстанції не спростовують.

Викладений в апеляційній скарзі довід про те, що строк дії договору про надання послуг зв’язку закінчився 23.10.2004р. слід визнати необґрунтованим, оскільки скаржник не надав доказів припинення означеного договору, в матеріалах справи такі докази відсутні. Наявний в матеріалах справи договір про надання послуг зв’язку від 11.10.2005р. № 2557 не може розглядатися як новація договору про взаємовідносини підприємства зв’язку МТфМЗК і власників відомчих телефонних мереж від 23.10.2002р. № 2557, оскільки регулює інші правовідносини сторін.

Твердження скаржника про те, що місцевий господарський суд був позбавлений правових підстав розглядати даний спір в порядку позовного провадження, оскільки вимоги кредиторів Акціонерного комерційного агропромислового банку „Україна” підлягають задоволенню у ході ліквідаційної процедури останнього шляхом їх внесення до реєстру вимог кредиторів, ґрунтується на неправильному розумінні норм чинного законодавства та націлене на обмеження встановленого статтею 1 Господарського процесуального кодексу України права суб’єкта господарювання на звернення до господарського суду з вставленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Довід скаржника про те, що місцевий господарський суд порушив положення статті 22 Господарського процесуального кодексу України, оскільки представник відповідача не мав змоги брати участь у судовому засіданні, яке відбулося 24.10.2007р., позбавлений правового і логічного обґрунтування. Згідно протоколу судового засідання, яке відбулося 24.10.2007р., розгляд справи у зв’язку з неявною представника відповідача відкладався на 31.10.2007р. на 09:20, про що сторони були повідомлені відповідною ухвалою. 31.10.2007р. місцевий суд правомірно розглянув справу по суті при відсутності представника відповідача, оскільки у розумінні статті 77 Господарського процесуального кодексу України поважною причиною перенесення судового розгляду може вважатися та, існування якої зумовлено факторами об’єктивного характеру, які не залежать від волі сторін, тобто ні за яких обставин не можуть бути ними змінені чи усунуті. Докази наявності таких причин перенесення судового розгляду в матеріалах справи відсутні.

На таких підставах колегія суддів Київського апеляційного господарського суду доходить висновку про те, що рішення місцевого господарського суду постановлено при повному з’ясуванні обставин справи, порушення норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення по справі відсутні, мотиви з яких подано апеляційну скаргу, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

Керуючись статями 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Києва від 31.10.2007р. у справі № 47/295 залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного комерційного агропромислового банку „Україна” - без задоволення.

Справу № 47/295 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом місяця з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Гарник Л.Л.

26.01.08 (відправлено)