ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2008 р.

№ 18/21-35/397

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коробенко Г.П.- головуючого,

Костенко Т. Ф.,

Полянського А.Г.,

розглянувши матеріали

касаційного подання

Військового прокурора Київського гарнізону

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2008 р.

у справі

господарського суду м. Києва

за позовом

Військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до

Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт"

про

стягнення 113 294, 49 грн.,

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача: Маєвський С.В. (дов. від 28.12.07 № 220/1026/д),

відповідача: Шендріков Д.О. (дов. від 15.08.07 № Д-0171/2007), Демченко Т.С. (дов. від 22.04.08 № Д-593/2008),

прокуратури: не з’явились,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням від 25.10.2007 господарського суду міста Києва в задоволені позову в частині стягнення пені у розмірі 50076, 11 грн. відмовлено. В частині позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 63 218,38 грн. провадження у справі припинено на підставі пункту 1 статті 80 ГПК України. З Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового і спеціального призначення "Укрекспорт" в доход Державного бюджету України стягнуто 632,18 грн. державного мита, 118,00 грн. - на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою від 16.01.08 Київського апеляційного господарського суду вказане вище рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, Військовий прокурор Київського гарнізону звернувся до Вищого господарського суду України з касаційним поданням і просить їх скасувати з огляду на порушення судами норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач подав до Вищого господарського суду України відзив на касаційне подання, в якому просить залишити його без задоволення, а судові рішення –без змін.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваного судового акту знаходить необхідним касаційне подання залишити без задоволення.

Як встановлено судовими інстанціями, які приймали рішення у даній справі, відповідно до умов договору комісії про відчуження та реалізацію військового майна № 243/2-12/USA-20.1-93-Д/К-05 від 24.03.2005, укладеного між позивачем та відповідачем, останній взяв на себе зобов'язання за комісійну плату укласти та виконати на умовах, що не суперечать цьому договору, в інтересах позивача та за рахунок останнього зовнішньоекономічний контракт з покупцем нерезидентом на експортну поставку виробів на умовах FСА - аеропорт/порт Україна відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів “Інкотермс” в редакції 2000 року.

Відповідно до п. 4.1 вказаного договору загальна сума договору, за яким позивач передає для реалізації відповідачеві спецвироби, підтверджується додатками до договору, встановлюється сторонами в розмірі 2761132 грн.

Пунктом 5.5. договору встановлено, що кошти, отримані відповідачем від реалізації покупцю спецвиробів, за виключенням ПДВ, комісійної плати та документально підтверджених сум витрат, понесених компанією при організації реалізації покупцю спецвиробів за даним договором у розмірах узгоджених з позивачем, у п'ятиденний термін з моменту підписання між позивачем та відповідачем акту прийому - передачі спецвиробів перераховуються на зазначений у розділі 15 цього договору реєстраційний рахунок позивача у Державному казначействі України з обов'язковою позначкою в платіжному дорученні “Надходження від реалізації військового майна Збройних Сил України за Договором”.

Додатком № 1 до Договору комісії визначено перелік спецвиробів, які передаються позивачем відповідачеві для реалізації.

Судами з’ясовано, що згідно з актом прийому-передачі спецвиробів від 29.09.2005р. відповідачем прийнято від позивача спецвироби відповідно до додатку № 1 до договору від 24.03.2005 № 243/2-12/USA-20.1-93-Д/К-05 від 24.03.2005 у повному обсязі.

Відповідачем перераховано на користь позивача кошти протягом періоду з 28.12.2005 по 06.04.2006, що підтверджується платіжними дорученнями, в той час, як на думку позивача, відповідно до п. 5.5 договору відповідач зобов’язаний був здійснити розрахунки в строк до 05.10.2005.

Вказані обставини стали підставою для звернення Військового прокурора Київського гарнізону з позовом в інтересах Міністерства оборони України про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов’язань до договором.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

На підставі частини 2 статті 193 названого кодексу до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента (стаття); істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов'язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну (частина 3 статті 1012); комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок, (частина 1 статті 1014); після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії (частина 1 статті 1022).

При цьому судами правомірно враховано, що пунктом 6.4 договору комісії передбачено, що прийом-передача спецвиробів здійснюється на підставі наряду позивача та наявності у повноважного представника відповідача довіреності; передача здійснюється після отримання позивачем довідки від компанії про отримання від покупця коштів за спецвироби.

Судами встановлено, що акт прийому-передачі спецвиробів від 29.09.2005р. було складено сторонами за відсутності довідки відповідача про отримання від покупця коштів за спецвироби, що підтверджується також і тим, що надання вказаної довідки унеможливлювалося не проведенням на той момент оплати у повному обсязі Республіканським унітарним підприємством „558 Авіаційний ремонтний завод".

З врахуванням встановленого факту, що передача відповідачу для подальшої реалізації спецвиробів відбулась без довідки про отримання оплати від покупця, в той час, як обов'язок її одержання було покладений на позивача, суди дійшли обгрунтованого висновку, що дії позивача свідчать про наявність його згоди на реалізацію відповідачем спецвиробів без попередньої оплати їх вартості, про що також свідчить відсутність з боку позивача заперечень на звіти про хід виконання умов договору комісії, які у подальшому надавались відповідачем у вигляді зведених відомостей про стан взаєморозрахунків за договорами щодо реалізації відчуження та реалізації військового майна.

З огляду на викладене колегія суддів Вищого господарського суду вважає, що суди дійшли обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення пені в сумі 50 076, 11 грн.

Відповідно до частини 2 статті 1022 Цивільного кодексу України комітент, який має заперечення щодо звіту комісіонера, повинен повідомити його про це протягом тридцяти днів від дня отримання звіту; якщо такі заперечення не надійдуть, звіт вважається прийнятим, у зв’язку з чим суди обгрунтовано визнали правомірними дії відповідача щодо перераховування позивачу одержаних за договором комісії кошти по мірі здійснення покупцем оплати вартості спецвиробів.

З огляду на вказане вище, а також на ту обставину, що порядок здійснення розрахунків за договором комісії було узгоджений сторонами під час виконання зобов'язань за цим договором, суди правомірно не застосували до спірних відносин сторін суперечливі положення пункту 5.5 договору комісії, яким встановлено строк для перерахування відповідачем позивачу одержаних від покупця у вигляді оплати за спецвироби коштів, та як наслідок - встановлену пунктом 9.2 цього договору відповідальність за недодержання означених строків.

Також обгрунтованим вбачається висновок місцевого господарського суду, підтриманий судом апеляційної інстанції, про припинення провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 63 218,38 грн., перерахованих відповідачем у ході провадження у справі згідно платіжного доручення від 26.01.2007р. № 85. на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

З врахуванням викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судове рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для їх скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову від 16.01.2008 Київського апеляційного господарського суду у справі № 18/21-35/397 залишити без змін.

Головуючий Коробенко Г.П.

Судді Костенко Т.Ф.

Полянський А.Г.