ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2008 р.

Справа № 4/34-08-651

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Мирошниченко М. А.,

Суддів: Бєляновського В. В. та Шевченко В. В.,

при секретарі - Волощук О. О.,

за участю представників:

позивача –Панова С. І.,

відповідача –Попелюк В. П.,

3-ї особи –Поповська І. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса апеляційні скарги Управління охорони об’єктів культурної спадщини Одеської облдержадміністрації та Управління Одеської облради з майнових відносин

на рішення господарського суду Одеської області від 13.03.2008 р.

у справі №4/34-08-651

за позовом Управління охорони об’єктів культурної спадщини Одеської облдержадміністрації, м. Одеса

до ПП „Транссавангард”, м. Одеса

3-я особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача –Управління Одеської облради з майнових відносин, м. Одеса

про розірвання охоронно-орендного договору та виселення,

ВСТАНОВИЛА:

18.02.2008 р. (вх. №809) у господарському суді Одеської області Управлінням охорони об’єктів культурної спадщини Одеської облдержадміністрації (далі по тексту –Позивач) пред’явлено позов до ПП „Транссавангард” (далі по тексту –Відповідач) про розірвання охоронного договору на орендне користування пам'яткою культурної спадщини (колишній житловий будинок, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська,77), укладеного 20.09.2006 р. між позивачем та відповідачем (далі по тексту –Договір), та виселення останнього з будівлі-пам'ятки, що розташована по вул. Пушкінській,77 в м. Одеса (а.с. 2-5). Крім того, позивач зазначив у позові в якості 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача –Управління Одеської облради з майнових відносин (далі по тексту - 3-я особа). Свої позовні вимоги позивач мотивував наступним.

Підставою розрахунку орендної плати при укладанні Договору була постанова Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786 „Про методику розрахунку і порядок використання плати за оренду державного майна” зі змінами і доповненнями. Орендна плата була розрахована на підставі експертної оцінки вартості приміщень, яка виконана ТОВ „Одеська регіональна експертна компанія” 31.07.2006 р. Відповідно до п. 4.4. договору, розмір орендної плати може бути переглянутий на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, зміни централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України. Листом від 18.12.2006 р. № Р-32-1848 обласна рада звернулась до Фонду державного майна України для отримання необхідних роз'яснень щодо підстав зміни розміру орендної плати. В роз'ясненнях Фонду державного майна України (лист від 29.12.2006 р. № 10-16-193 82) зазначено про те, що, оскільки Методика розрахунку плати за оренду державного майна передбачає, що орендна плата прямо пропорційна вартості об'єкта оренди за незалежною оцінкою, то зміна законодавчого регулювання оцінки, зміна стану об'єкта з незалежних від сторін обставин, а також зміна Методики є підставою для перегляду розміру орендної плати. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 р. № 1846 внесені зміни до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна. Так, річна орендна ставка за використання майна під розміщення офісу збільшилась з 10% до 15% від вартості майна. В ході інвентаризації майна спільної власності територіальних громад області, яка здійснювалась обласною радою на протязі 2006-2007 років, було виявлено факти невідповідності розмірів орендної плати за використання зазначеного майна тим цінам нерухомості, які існують на даний час на ринку нерухомості, що, в свою чергу, призводить до значних витрат для обласного бюджету. Експертна оцінка вартості об'єкта оренди була виконана ТОВ „Одеська регіональна експертна компанія” 31.07.2006 р.. Стаття 21 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” закріплює, що орендна плата може бути змінена за погодженням сторін, а також на вимогу однієї зі сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об'єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України. Таким чином, спірний договір, згідно з вимогами законодавства України, підлягав обов'язковому перегляду в частині розміру орендної плати. У випадку надання державного та комунального майна в оренду, оцінка об'єкта оренди, згідно зі ст. 11 Закону України „Про оренду, державного та комунального майна”, передує укладенню договору. Для перегляду розміру орендної плати, встановленої договором, та внесення змін шляхом укладення, відповідно, додаткової угоди до договору є обов'язковим проведення нової незалежної оцінки, відповідно до ст. 7 Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні” та п.19 постанови Кабінету Міністрів України від 10.08.1995 р. № 629 „Про затвердження Методики оцінки вартості об'єктів оренди, Порядку викупу орендарем оборотних матеріальних засобів та Порядку надання в кредит орендареві коштів та цінних паперів”, яка встановлює, що „у разі оренди нерухомого майна, здійснюється його незалежна оцінка”. На виконання ст. 10 Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні”, яка передбачає конкурсний відбір суб'єкта оціночної діяльності, рішенням обласної ради 22.09.2006 р. № 67-У створена конкурсна комісія з відбору суб'єктів оціночної діяльності. Після визначення переможця зазначеного конкурсу відповідним суб'єктом оціночної діяльності здійснюється оцінка, підставою проведення якої, відповідно до ст.ст. 10,11 Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні”, є договір, який може бути багатостороннім (замовником виступає орган місцевого самоврядування в особі управління обласної ради з майнових відносин, виконавцем - суб'єкт оціночної діяльності, третьою стороною є платник). На підставі зазначених положень законодавства України позивач направив відповідні листи до відповідача від 01.06.2007 р. № 01-13/3027, від 15.11.2007 р. № 01-13/7029 з викладенням обставин щодо необхідності внесення змін до спірного договору в частині розміру орендної плати, для чого потрібно здійснити заходи щодо проведення нової оцінки об'єкта оренди. Відповідь на лист не отримано. Однак, за інформацією Управління обласної ради з майнових відносин, яка міститься у листі від 09.10.2007 р., відповідач відмовився від проведення незалежної оцінки об'єкта оренди та зміни орендної плати. Як наслідок, до теперішнього часу відповідачем не вчинено жодних дій для визначення нової експертної оцінки орендованих ним приміщень. Не вчинення відповідачем передбачених законодавством дій робить неможливим внесення змін в охоронний договір на користування пам'яток культурної спадщини та застосування нових ставок орендної плати, передбачених Методикою розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна. В момент укладення Договору сторонами встановлена орендна плата, підставою розрахунку якої є нормативно-правовий акт - постанова Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786. Положення законодавства є обов'язковим для усіх суб'єктів права, тому орендодавець комунального майна повинен виконувати вимоги закону щодо перегляду договорів оренди. Метою внесення змін до договору є поповнення коштів обласного бюджету та ефективне використання майна спільної власності територіальних громад області. Залишення без змін розміру орендної плати має наслідком значні витрати для обласного бюджету. Згоди відповідача на розірвання договору від 20.09.2006 р. позивачем отримано не було. В обґрунтування позову позивач послався на ст.ст. 10,11,19-21,29 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, ст.ст. 7,10,11 Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні”, постанову КМУ від 04.10.1995 р. № 786 „Про методику розрахунку і порядок використання плати за оренду державного майна” (зі змінами від 27.12.2006 р.), п.19 постанови КМУ від 10.08.1995 р. № 629 „Про затвердження Методики оцінки вартості об'єктів оренди”, ст.ст. 611,612,623,652 ЦК України.

27.02.2008 р. (вх. №4053) відповідач надав суду відзив на позов (а.с. 46-48), в якому просив відмовити в його задоволенні, оскільки розмір щомісячної орендної плати, було встановлено умовами в Договору. Підставою розрахунку орендної плати за укладеним договором була постанова КМУ від 04.10.1995 р. № 786 „Про методику розрахунку і порядок використання плати за оренду державного майна” зі змінами і доповненнями. Орендна плата була розрахована на підставі експертної оцінки вартості приміщень, яка виконана ТОВ „Одеська регіональна експертна компанія” 31.07.2006 р., до підписання Договору. Тобто, всі вимоги діючого законодавства щодо оцінки майна були виконані відповідачем належним чином. Дійсно, як було зазначено позивачем, п.4.4 договору передбачено, що розмір орендної плати може бути переглянутий на вимогу однієї із сторін, у разі зміни Методики її розрахунку, зміни централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України. Однак, Договором не встановлений обов'язковий порядок перегляду розміру орендної плати. Крім того, зміна розміру орендної плати можлива лише на підставі укладення додаткової угоди, яка повинна бути підписана двома сторонами договору. Таким чином, якщо позивач пропонує змінити умови спірного договору, такі зміни повинні оформлятися двосторонньою додатковою угодою. А у разі, якщо відповідач - користувач за Договором відмовляється від укладення відповідної додаткової угоди, Договір повинен діяти на попередніх умовах до спливу його строку. Цієї ж точки зору дотримується і Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва у своєму листі від 25.07.2007 р. № 5460. Крім того, відповідач виконує всі умови укладеного договору, своєчасно сплачує орендні платежі, страхує майно, передане в користування, тобто немає жодних правових підстав для розірвання договору та виселення.

13.03.2008 р. (вх. №5112) 3-я особа надала суду письмове пояснення (а.с. 114-118), в якому підтримала позов, пославшись на такі ж самі підстави, які зазначив позивач у позові.

Рішенням господарського суду Одеської області від 13.03.2008 р. (суддя Літвінов С. В.) з цієї справи у задоволенні позову відмовлено повністю (а.с. 127-129). Таке рішення суд мотивував наступним. У відповідності з п.4.4. договору розмір орендної плати може бути переглянутий на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, зміни централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України. Відповідно до ст. 21 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін. Розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї зі сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об'єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України. Однак, на думку суду, положенням п.4.4. договору та статтею 21 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” передбачена можливість, а не обов'язок перегляду розміру орендної плати за ініціативою однієї зі сторін. Статтею 19 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” встановлено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Статтею 11 зазначеного Закону передбачено, що оцінка об'єкта оренди здійснюється за методикою, затвердженою КМУ. Оцінка об'єкта оренди передує укладенню договору оренди. Судом встановлено, що на момент укладення договору орендар виконав всі вимоги діючого законодавства щодо оцінки приміщення, яке надавалося в оренду. Так, у відповідності зі ст. 11 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, була зроблена незалежна оцінка орендованого майна, що підтверджується звітом про оцінку ринкової вартості не житлових приміщень. Рішення обласної ради, на яке посилається позивач, щодо створення конкурсної комісії з відбору суб'єктів оціночної діяльності №67-V було прийняте 22.09.2006 р., тобто після підписання договору. Таким чином, суд вбачив, що відповідачем при укладенні та виконанні договору не було порушено вимог діючого законодавства. Аналізуючи зміст вимог позивача та пояснень 3-ї особи, суд дійшов до висновку, що зміна розміру орендної плати можлива лише за взаємною згодою сторін. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.4 ст. 10 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, умови договору оренди є чинними на весь строк дії договору і у випадках, коли після його укладення (приведення у відповідність з цим Законом) законодавством встановлено правила, які погіршують становище орендаря. Зазначена 3-ю особою позиція щодо розірвання договору з посиланням на ст. 118 Закону України „Про державний бюджет на 2007 рік”, на думку суду, не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки вказаним Законом встановлено правила, які погіршують становище орендаря. Крім того, відповідно до п.20 ст. 2 Бюджетного Кодексу України, закон про Державний бюджет України - закон, який затверджує повноваження органам державної влади здійснювати виконання Державного бюджету України протягом бюджетного періоду. Частиною 1 ст. 3 Бюджетного Кодексу України передбачено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Тобто, на момент пред'явлення позову час виконання повноважень органами державної влади щодо здійснення виконання Державного бюджету України на 2007 рік протягом бюджетного періоду - сплив. Суд також зазначив, що, якщо позивач пропонує змінити умови договору, такі зміни повинні оформлятися двосторонньою додатковою угодою, а у разі, якщо відповідач відмовляється від укладення цієї додаткової угоди, договір повинен діяти на попередніх умовах до спливу його строку.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням, позивач звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов, з тих підстав, що були ним викладені у позові, а також, враховуючи те, що судом першої інстанції не було застосовано положення ст. 652 ЦК України, не враховано положення ст.ст. 10,11 Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні”, п.19 постанови КМУ від 10.08.1995 р. №629 „Про затвердження Методики оцінки вартості об'єктів оренди, Порядку викупу орендарем оборотних матеріальних засобів та Порядку надання в кредит орендареві коштів та цінних паперів”.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 27.03.2008 р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 13.05.2008 р., про що сторони та 3-я особа, згідно приписів ст. 98 ГПК України, були належним чином повідомлені.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням, 3-я особа звернулась до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов з тих підстав, що були нею викладені у письмових поясненнях позову.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 14.04.2008 р. зазначену апеляційну скаргу також прийнято до провадження, об’єднано в одне провадження з апеляційною скаргою позивача та призначено до розгляду на 13.05.2008 р., про що сторони та 3-я особа, згідно приписів ст. 98 ГПК України, були належним чином повідомлені.

Фіксування судового засідання здійснювалось технічними засобами, а саме програмно - апаратним комплексом „Діловодство суду” на диск CD-R №7362126LС43248.

Представник скаржника (позивача) в усних поясненнях, наданих апеляційному суду, підтримав свою скаргу і просив її задовольнити на викладених у ній підставах.

Представник скаржника (3-ї особи) в усних поясненнях, наданих апеляційному суду, підтримав свою скаргу і просив її задовольнити на викладених у ній підставах.

Представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні апеляційних скарг та залишити рішення без змін.

За згодою учасників процесу, згідно ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні оголошувались лише вступна та резолютивна частини судової постанови.

Заслухавши усні пояснення представників сторін та 3-ї особи, ознайомившись з доводами апеляційних скарг, дослідивши обставини і матеріали справи, в тому числі наявні у ній докази, відповідність викладеним в рішенні висновкам цим обставинам і доказам, а також перевіривши додержання та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд дійшов до висновку, що підстави для розірвання Договору відсутні, оскільки збільшення орендної плати є погіршенням становища відповідача, що суперечить умовам Договору та вимогам законодавства і така зміна можлива лише за згодою відповідача, а тому його відмова від сплати орендних платежів у більшому розмірі, ніж передбачено умовами Договору, не може бути підставою для його розірвання.

Проте, з таким висновком погодитись не можна, з огляду на таке.

Як свідчать матеріали справи, будівля по вул. Пушкінській,77 в м. Одесі, яка є предметом Договору, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ та міст Одеської області в особі Одеської обласної ради. Зазначену будівлю рішенням Одеського облвиконкому від 27.12.91р. №580 прийнято під охорону держави як пам'ятку містобудування та архітектури місцевого значення. Рішенням Одеської обласної ради від 24 квітня 2003 року № 154-ХХІУ „Про майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, управління якими здійснює обласна рада” зазначена рада передала (делегувала) повноваження по управлінню об'єктами (згідно переліку), в тому числі зазначеною будівлею, Одеській облдержадміністрації. Розпорядженням Одеської облдержадміністрації №291/А від 26.04.2006 р. „Про передачу у користування нежитлових приміщень у будівлі - пам’ятці архітектури у м. Одеса” вирішено передати зазначену будівлю у користування відповідачу та зобов’язано позивача укласти з ним (відповідачем) охоронний договір.

На виконання зазначеного розпорядження позивач уклав з відповідачем охоронний договір від 29.09.2006 р., згідно якого позивач передав у строкове платне користування відповідача зазначену будівлю.

З викладеного вбачається, що позивач при укладенні спірного Договору діяв в межах наданих йому повноважень, є стороною цього Договору, а саме орендодавцем, і, відповідно, у разі порушення відповідачем умов Договору та вимог законодавства, згідно ст. 1 ГПК України, мав право на звернення до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Зі змісту Договору вбачається, що сторони, серед іншого, узгодили розмір орендної плати, який було визначено, як це зазначено у п.4.2. Договору, відповідно до вимог Закону України „Про оренду державного та комунального майна” від 10.04.1992 р. №2269-ХІІ (далі –Закон) та постанови КМ України „Про методику розрахунку і порядок використання плати за оренду державного майна” від 04.10.1995 р. №786.

З викладеного вбачається, що обидві сторони погодились, що розмір орендної плати встановлюється відповідно до вимог вищезазначених нормативних актів.

Крім того, п.4.4. Договору сторони передбачили, що розмір орендної плати може бути переглянутий на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, зміни централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України, тобто сторони визнали, що у разі внесення змін до Методики нові розрахунки та тарифи є обов’язковими для виконання ними.

Постановою КМ України від 27.12.2006 р. №1846 було внесено зміни у вищезазначену Методику, згідно яких (змін) річна орендна ставка за використання майна під розміщення офісу збільшилась з 10 до 15 відсотків від вартості майна.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що, враховуючи вищезазначені умови Договору та приписи чинного законодавства, у позивача були правові підстави вимагати від відповідача внести зміни до Договору в частині збільшення розміру орендної плати.

Посилання місцевого суду, в обґрунтування відмови у задоволенні позову, на ч.4 ст. 10 Закону (умови договору оренди є чинними на весь строк дії договору і у випадках, коли після його укладення законодавством встановлено правила, які погіршують становище орендаря), на думку судової колегії, є хибними, з огляду на таке.

Зазначена норма є загальною відносно всіх умов договору. Однак, у Законі є норма, яка безпосередньо регулює питання зміни розмірів орендної плати, а саме ч.2 ст. 21 Закону, яка, в свою чергу, передбачає, що розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї зі сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об'єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України.

Ця норма за своїм змістом та суттю є спеціальною нормою для відносин щодо зміни розміру плати і, відповідно, має приоритетне застосування (у цих відносинах), ніж ч.4 ст. 10 Закону.

Висновок місцевого суду про те, що вказана норма (ч.2 ст. 21 Закону) передбачає „можливість”, а „не обов’язковість” зміни розміру плати, тобто не є імперативною, і тому розмір може і не змінюватись або змінюватись лише за згодою відповідача, на думку судової колегії, є помилковим, оскільки в даному випадку має місце не волевиявлення позивача за своїм бажанням змінити розмір орендної плати, а приведення цього розміру у відповідність до вимог законодавства і, відповідно, сторони зобов’язані виконувати ці вимоги.

Такої позиції дотримується Фонд Державного майна України, в тому числі, висловивши її у наявному в матеріалах справи листі від 29.12.2006 р. №10-16-193 82, в якому зазначено, що, оскільки Методика розрахунку плати за оренду державного майна передбачає, що орендна плата прямо пропорційна вартості об'єкта оренди за незалежною оцінкою, то зміна законодавчого регулювання оцінки, зміна стану об'єкта з незалежних від сторін обставин, а також зміна Методики, є підставою для перегляду розміру орендної плати.

Слід зазначити, що таку позицію підтримує і вважає обґрунтованою і Верховний Суд України при розгляді конкретних справ з цього питання.

Статтею 118 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” встановлено, що орендна плата за державне та комунальне майно визначається відповідно до її ринкової вартості у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тобто відповідно до вимог Методики. При цьому, частиною третьою зазначеної статті передбачено, що договори оренди державного та комунального майна, укладені до 1 січня 2007 року (крім договорів на оренду державного та комунального майна, укладених бюджетними установами, Пенсійним фондом України та його органами, а також щодо цілісних майнових комплексів), у шестимісячний термін підлягають обов'язковому перегляду відповідно до встановленої норми.

Посилання місцевого суду на неможливість застосування до цього спору вказаної норми, оскільки 2007 рік вже минув, на думку судової колегії, є необґрунтованим, оскільки, по-перше, цей закон не втратив чинність, а, по-друге, питання про необхідність зміни орендної плати ставилось позивачем (його звернення до відповідача) ще з середини 2007 року.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що місцевий суд дав невірну оцінку вищезазначеним нормам права і дійшов необґрунтованого, тобто такого, що не відповідає фактичним обставинам та нормам матеріального права, висновку, що відповідач мав право не погоджуватись на зміну розміру орендної плати і така зміна для нього необов’язкова.

Згідно п.3 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України №02-5/422 від 10.12.1996 р. „Про судове рішення” (з наступними змінами та доповненнями), рішення господарського суду повинно ґрунтуватись на повному з’ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що бе руть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Такі ж вимоги до судового рішення містяться у Постанові Пленуму Верховного суду України №11 від 29.12.1976 р. „Про судове рішення”.

Відповідно до ст. 104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення суду є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку, що вищезазначені порушення та помилкові висновки місцевого суду, згідно вищевказаних вимог та приписів п.п.3 та 4 ч.1 ст. 104 ГПК України, є підставою для скасування судового рішення з цієї справи.

Аналізуючи вимогу позивача про розірвання Договору, судова колегія встановила наступне.

З матеріалів справи, як вже зазначалось вище, вбачається, що змінилась вартісна ціна об’єкту оренди та встановлені законодавством розміри орендної плати, тобто змінились обставини, які, на думку судової колегії, в даному конкретному випадку є істотними, з огляду на таке.

Так, відмова відповідача змінити умови Договору в частині збільшення розміру орендної плати, як то вимагають вищезазначені норми та передбачено умовами Договору, на думку судової колегії, позбавляє орендодавця і, відповідно, територіальну громаду (яка є власником цього майна) отримати додаткові грошові кошти, право на отримання яких у них виникло, згідно вищезазначених змін до законодавства.

Частиною другою ст. 652 ЦК України передбачено, що, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність обставинам, які істотно змінились, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони.

Слід зазначити, що можливість припинення дії спірного Договору за рішенням господарського суду також передбачена п.10.6. Договору, а також ст. 26 Закону.

Матеріали справи, як вже зазначалось вище, свідчать, що позивач, відповідно до вимог ст. 188 ГК України, надсилав відповідачу пропозиції внести зміни до Договору, а потім - щодо його розірвання, але відповідач залишив їх без відповіді, тобто не погодився з ними.

Факт отримання пропозицій про зміну розміру плати та відмову внесення змін до договору представник відповідача визнав та не оспорював в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи всі вищевказані фактичні обставини та норми матеріального права, судова колегія дійшла висновку, що позовні вимоги позивача про розірвання Договору і, як наслідок цього, виселення відповідача із займаних приміщень обґрунтовані і підлягають задоволенню.

За таких обставин, апеляційні скарги позивача та 3-ї особи підлягають задоволенню, рішення місцевого суду, відповідно до приписів ст. 104 ГПК України, - скасуванню з ухваленням, відповідно до ст. 103 ГПК України, нового рішення про задоволення позову в повному обсязі і стягненням з відповідача, згідно ст. 49 ГПК України, понесених позивачем та 3-ю особою судових витрат.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 ГПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

1) Апеляційні скарги Управління охорони об’єктів культурної спадщини Одеської облдержадміністрації та Управління Одеської облради з майнових відносин –задовольнити.

2) Рішення господарського суду Одеської області від 13.03.2008 р. у справі №4/34-08-651 - скасувати.

3) Позов Управління охорони об’єктів культурної спадщини Одеської облдержадміністрації до ПП „Транссавангард” - задовольнити.

Розірвати охоронний договір на орендне користування пам'яткою культурної спадщини (колишній житловий будинок, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська,77), укладений 20.09.2006 р. між Управлінням охорони об’єктів культурної спадщини Одеської облдержадміністрації та ПП „Транссавангард”.

Виселити ПП „Транссавангард” (м. Одеса) з будівлі-пам'ятки, що розташована по вул. Пушкінській,77 в м. Одеса.

Стягнути з ПП „Транссавангард” (м. Одеса) на користь Управління охорони об’єктів культурної спадщини Одеської облдержадміністрації (м. Одеса) 85,00 грн. - витрати по сплаті державного мита при поданні позову та 118,00 грн. - витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу.

4) Стягнути з ПП „Транссавангард” (м. Одеса) на користь Управління охорони об’єктів культурної спадщини Одеської облдержадміністрації (м. Одеса) та Управління Одеської облради з майнових відносин (м. Одеса) по 42,50 грн. (кожному) - витрати по сплаті державного мита при поданні апеляційної скарги.

5) Доручити господарському суду Одеської області видати накази відповідно до цієї постанови.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий:                                                               Мирошниченко М. А.

Судді:                                                             Бєляновський В. В.

Шевченко В. В.

Повний текст постанови підписано 14.05.2008 р.