ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.08                                                                                 Справа № 13/79

За позовом відкритого акціонерного товариства «Світлофор»м. Луганськ

до комунального підприємства «Антрацитівська шляхово-експлуатаційна дільниця управління житлово-комунального господарства»м. Антрацит

про стягнення 1534 грн. 94 коп.

Суддя

Яресько Б.В.

За участю:

Секретар судового засідання Чорна І.М.

Від позивача

Маслєннікова Т.А. дов. № 289 від 19.06.2008 р.

Від відповідача

Не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення боргу в сумі 1223 грн. 87 коп., та пені у сумі 311 грн. 07 коп.

Заявою від 06.06.2008 р. № 280 позивач зменшив розмір позовних вимог в частині стягнення пені до 116 грн. 59 коп.

Представник позивача позов підтримав.

Учасників судового процесу було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст.ст. 42 , 43 Господарського процесуального кодексу України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

Відповідач у судове засідання не прибув, відзиву на позовну заяву не надав.

Неприбуття повторно у судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про час і місце проведення судового засідання не перешкоджає розгляду спору по суті згідно положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, оскільки до повноважень господарських суддів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб –учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій.

Тому направлення кореспонденції на адресу відповідача відповідно до інформації, що міститься в матеріалах справи є належним доказом виконання господарським судом обов’язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення судом певних процесуальних дій.

З’ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правової норми, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи учасників судового процесу, суд

ВСТАНОВИВ, що відповідно до договору підряду № 2 від 20 листопада 2006 р. позивач в грудні 2006 р. виконав роботи по встановленню дорожніх знаків на суму 1723 грн. 87 коп., факт виконання робіт підтверджується актом, підписаним сторонами по справі.

В порушення п. 2 договору відповідач протягом 5-ті днів з моменту підписання акту роботи в повному обсязі не оплатив, в наслідок чого виникла заборгованість в сумі 1223 грн. 87 коп.

04 липня 2007 р. позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату суми основного боргу та пені, претензія відповідачем залишена без відповіді.

20.05.2008 р. позивач звернувся до господарського суду Луганської області з позовом в якому просить суд, з врахуванням зменшення розміру позовних вимог, стягнути з відповідача на свою користь 1223 грн. 87 коп. боргу за виконанні роботи та 116 грн. 59 коп. пені нарахованої за період з 09.12.2007 р. по 09.06.2007 р. відповідно до п.5.3 договору.

Відповідач заперечень проти позову, або доказів оплати боргу та пені суду не надав.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статті 173 Господарського кодексу України один суб’єкт господарського зобов’язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб’єкта, а інший суб’єкт має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку, а саме: виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо.

Відповідно до приписів статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог —відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 цього ж кодексу передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами статті 530 згаданого кодексу, зокрема, встановлено, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За таких обставин вимоги позивача, є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача, а саме державне мито у сумі –89 грн. 07 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 103 грн. 05 коп., в решті на позивача.

Керуючись ст. 44,49,75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов відкритого акціонерного товариства «Світлофор»м. Луганськ до комунального підприємства «Антрацитівська шляхово-експлуатаційна дільниця управління житлово-комунального господарства»м. Антрацит задовольнити повністю.

2. Стягнути з комунального підприємства «Антрацитівська шляхово-експлуатаційна дільниця управління житлово-комунального господарства»м. Антрацит вул. Пархоменко б. 29 ідентифікаційний код 05472652 на користь відкритого акціонерного товариства «Світлофор»м. Луганськ, вул.. Гастелло б. 40 ідентифікаційний код 21810683 борг в сумі 1223 грн. 87 коп., пеню в сумі 116 грн. 59 коп., державне мито у сумі –89 грн. 07 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 103 грн. 05 коп., наказ видати.

За згодою сторін у судовому засіданні була проголошена лише вступна та резолютивна частина рішення

Суддя                                                                                 Б.В. Яресько

Дата підписання повного тексту рішення

24 червня 2008 р.