ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"10" квітня 2008 р.                                                  Справа № 17/93

м. Чернігів                                                                          «10 »квітня 2008 року

Суддя Кушнір І.В. розглянув у відкритому судовому засіданні за участю:

Секретаря судового засідання: Чепурна О.В.

Представника позивача: Василенко А.О. –головний спеціаліст, дов.№1 від 04.03.2008р.

Представника відповідача: не з’явився;

матеріали справи №17/93

За ПОЗОВОМ: Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, представницький орган –Чернігівський районний центр зайнятості

14000, м. Чернігів, вул. Шевченка, 95-Б

До ВІДПОВІДАЧА: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю “Брусилівське”

15531, Чернігівський район, с. Брусилів, вул. Нова, 2

Про стягнення 42885,32 грн.

СУТЬ СПОРУ :

Фондом загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, представницький орган - Чернігівський районний центр зайнятості заявлено позов про стягнення з СТОВ „Брусилівське” 42885,32 грн. штрафних санкцій за порушення ч.5 ст.20 Закону України “Про зайнятість населення”.

В судовому засіданні 10.04.08р. представником Позивача надана заява Позивача про зменшення суми позовних вимог, в зв`язку з невірним обчисленням суми штрафних санкцій, згідно якої остаточна сума боргу складає 37796,82 грн., до якої додані докази відправки її Відповідачу.

Враховуючи, що зменшення позовних вимог не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси і є правом Позивача, передбаченим ст. 51 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приймає заяву про зменшення позовних вимог.

Відповідач відзиву на позов не надав, явки представника в судове засідання не забезпечив.

Ухвала про відкриття провадження в адміністративній справі, повістка та додані до позовної заяви документи, неодноразово надіслані на адресу державної реєстрації та адреси, зазначені Позивачем у позові, повернулися без вручення адресату.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 29.02.2008р. СТОВ „Брусилівське” на даний час зареєстроване за адресою: Чернігівський район, с. Брусилів, вул. Нова 2. Документів щодо іншої зміни місця знаходження чи припинення діяльності товариства до органу реєстрації надходило.

Таким чином, процесуальні документи були направлені судом Відповідачу за місцем його державної реєстрації.

За таких обставин, судом вжито всіх можливих заходів для розшуку Відповідача, а тому, суд вважає, що не перебування СТОВ „Брусилівське” за місцем його державної реєстрації та, як наслідок, неможливість направлення в засідання свого представника і ненадання відзиву, не перешкоджають розгляду справи по суті.

Справа розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши представника Позивача, дослідивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України “Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” від 02.03.00р. №1533-ІІІ (далі Закон №1533) Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття створюється для управління страхуванням на випадок безробіття, провадження збору та акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших функцій згідно із цим Законом і статутом Фонду.

Відповідно до ст.12 Закону №1533 виконавча дирекція Фонду є виконавчим органом правління Фонду, який забезпечує виконання рішень правління. Функції виконавчої дирекції Фонду покладаються на органи державної служби зайнятості.

Виконавча дирекція Фонду організовує виконання рішень правління Фонду та забезпечує дотримання законодавства України про страхування на випадок безробіття, діє від імені Фонду та підзвітна йому в межах та порядку, передбачених статутом Фонду.

Функції робочих органів виконавчої дирекції Фонду покладаються на центр зайнятості Автономної Республіки Крим, обласні, Київський і Севастопольський міські, районні, міськрайонні, міські та районні у містах центри зайнятості.

Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону №1533 джерелом формування коштів Фонду є, зокрема суми фінансових санкцій, застосованих відповідно до цього Закону та Закону України "Про зайнятість населення", інших законів до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб за порушення встановленого порядку сплати страхових внесків та використання коштів Фонду, недотримання законодавства про зайнятість населення, а також суми адміністративних штрафів, накладених відповідно до закону на посадових осіб та громадян за такі порушення.

Згідно абз.5 п.2 Положення про державну службу зайнятості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 24 червня 1991 р. N47 (далі Положення):

“Основними завданнями державної служби зайнятості є контроль за дотриманням законодавства про зайнятість підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності.”

Відповідно до абз. “ф” п.4 Положення:

“Державна служба зайнятості відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за дотриманням підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, законодавства про зайнятість населення.”

Згідно абз. “з” п.8 Положення:

“Державна служба зайнятості має право відвідувати підприємства, установи і організації для контролю за дотриманням законодавства про зайнятість населення і вирішення питань, пов'язаних із соціальним захистом громадян.”

Згідно ст.34 Закону України "Про зайнятість населення" від 01.03.91р. N803-XII:

“Контроль за додержанням законодавства України про зайнятість населення здійснюється місцевими державними адміністраціями, виконавчими органами відповідних рад, відповідними державними органами, інспекціями служби зайнятості та профспілковими об'єднаннями.”

Згідно ч.5 ст.20 даного Закону:

“При вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників, підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, повідомляють про це не пізніш як за два місяці у письмовій формі державну службу зайнятості, вказуючи підстави і строки вивільнення, найменування професій, спеціальностей, кваліфікації, розмір оплати праці, а в десятиденний строк після вивільнення - списки фактично вивільнених працівників.

У разі неподання або порушення строків подання цих даних стягується штраф у розмірі річної заробітної плати за кожного вивільненого працівника. Ці кошти зараховуються до державного фонду сприяння зайнятості і використовуються для фінансування заходів по працевлаштуванню та соціального захисту вивільнюваних працівників.”

18.10.07р. Відповідачем звільнено з роботи згідно частини 1 ст.40 Кодексу законів про працю України, яка передбачає звільнення з роботи в разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, 11 працівників, а саме Губко К.І, Хижняк С.І., Буряк Н.В., Бичкова Л.С., Протченко В.К., Ігнатенко А.Т., Храмець С.В., Храмець Л.Ф., Натура С.М., Любенко М.І. та Барбаш С.К., що підтверджується копіями трудових книжок, наданих Позивачем.

Разом з тим, СТОВ „Брусилівське” в порушення вищевказаних вимог п.5 ст.20 Закону України “Про зайнятість населення” не повідомило Чернігівський районний центр зайнятості за 2 місяці до звільнення та про фактичне вивільнення.

Листом від 09.11.07р. за №1629 Чернігівський РЦЗ звертався до СТОВ „Брусилівське” з приводу сплати штрафу та надання доказів про річну заробітну плату вивільнених працівників, проте відповіді не отримав.

Річна заробітна плата вищевказаних працівників, які працювала на підприємстві, фактично склала 37796,82 грн., що підтверджується даними Управління Пенсійного Фонду України в Чернігівському районі, наданими листом від 25.03.08р. за №1316/06.

Відповідно до абз. “л” п.8 Положення:

“Державна служба зайнятості має право стягувати відповідно до Закону України "Про зайнятість населення" штрафи з підприємств, установ та організацій усіх форм власності у разі неподання або порушення строків подання державній службі зайнятості письмового повідомлення про наступне вивільнення працівників, як це передбачено пунктом 5 статті 20 Закону України "Про зайнятість населення".

Враховуючи, що добровільно суму штрафу Відповідач не сплатив, Позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Доказів, які спростовують обставини, викладені в позовній заяві, як і доказів сплати штрафу, Відповідач не надав.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

При вирішенні питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України:

“У справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.”

Покладення на Відповідача держмита у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, даною статтею взагалі не передбачено.

На підставі викладеного, суд не знаходить підстав для покладення на Відповідача обов’язку сплачувати держмито за розгляд даної справи.

Керуючись ст.ст.94, 158-163, п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Брусилівське” (15531, Чернігівський район, с. Брусилів, вул. Нова, 2, р/р34, ОПЕРВ ОУ Ощадбанку, МФО 353553) на користь Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, представницький орган –Чернігівський районний центр зайнятості (14000, Чернігів, вул. Шевченка, 95-Б, р/р1522 в УДК м. Чернігів, МФО 853592, код 21402240) 37796 грн. 82 коп. штрафу.

Виконавчий лист видати після набрання постановою законної сили в разі надходження заяви особи, на користь якої ухвалено судове рішення.

3. Дана Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в наступному порядку. Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

4. Дана Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

5. Дана Постанова після набрання законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Суддя                                                                                І.В. Кушнір