ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.05.2008                                                              Справа № 12/77

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „МІТЕК”, м. Київ

до відповідача комунального підприємства „Центральний аптечний склад „Фармація”, м. Ужгород

про стягнення суми 13 999,95 грн. –основного боргу; 2 442,31 грн. –пені та 457,93 грн. –3% річних.

Суддя Тисянчин В. М.

Представники:

Від позивача – не з’явився (не викликався, явка на розсуд сторін)

Від відповідача –Антонік С. М., (представник за довіреністю № 156 від 12.05.2008 року)

СУТЬ СПОРУ: заявлено позов товариством з обмеженою відповідальністю „МІТЕК”, м. Київ до комунального підприємства „Центральний аптечний склад „Фармація”, м. Ужгород про стягнення суми 13 999,95 грн. –основного боргу; 2 442,31 грн. –пені та 457,93 грн. –3% річних.

Представнику відповідача роз’яснено права і обов’язки передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не заявлено.

Представник відповідача поданим в судовому засіданні письмовим відзивом (вх. № 4893 від 13.05.2008 року) визнала основний борг та 3 % річних, а нараховану до стягнення пеню заперечила з підстав ст. 258 ЦК України, як таку, що погашена спеціальним строком позовної давності та з огляду тимчасового призупинення господарської діяльності підприємства –відповідача через реорганізаційні процеси - просить відстрочити виконання рішення суду строком на 2 місяці.

Вивчивши доводи позовної заяви та матеріали справи, дослідивши їх, заслухавши пояснення представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Заборгованість відповідача в сумі 13 999,95 грн. –основного боргу щодо оплати за поставлений, згідно договору купівлі –продажу № 630 від 31.07.2006 року, товар, підтверджується матеріалами справи, зокрема:

-          рахунками - накладними: М-14777 від 26.12.2006 року; М-00123 від 03.01.2007 року, № М-00607 від 16.01.2007 року та № М-01115 від 30.01.2007 року;

-           податковими накладними: № 21489 від 26.12.2006 року, № 21660 від 03.01.2007 року, № 22103 від 16.01.2007 року та № 22652 від 30.01.2007 року;

- довіреностями: ЯНЖ № 786351 від 02.01.2007 року, № ЯНЖ № 786383 від 01.02.2007 року;

- розрахунком позову, а за таких обставин сума основного боргу підлягає стягненню примусово.

Заявлені вимоги позивача (претензія № 13 від 20.02.2008 року) про добровільне погашення боргу відповідач не виконав, чим порушив ст. ст. (11; 526); 509; 530 ЦК України (чинного з 01.01.04).

Саме ця обставина і послужила підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново –господарські зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Таким чином, на день розгляду спору у суді, обставини спору (права і зобов’язання сторін) оцінюються судом з огляду на правила ЦК та ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов’язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору чи вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 509 ЦК України в силу зобов’язання –кредитор вправі вимагати виконання обов’язку від боржника у випадку невиконання останнім своїх зобов’язань у відносинах. Підставою виникнення зобов’язання є юридичний факт.

В даній правовій ситуації юридичним фактом, на підставі якого виникли зобов’язальні відносини між сторонами, є поставка товару (ст. 11 ЦК України).

Отже, обов’язок відповідача оплатити вартість поставленого товару є безспірним.

Одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається (ст. 615; 625 ЦК України).

Відтак, договір є обов’язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Крім цього, за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань, відповідачу відповідно до п. 6.1 договору нарахована до сплати пеня в розмірі 2 442,31 грн. При оцінці правильності нарахування пені відповідно до п. 2 ст. 258 ЦК України; ст. ст. 216 –218, 220 ГК України; Положень Закону України від 22.11.1996 року „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”, судом визнано необґрунтовані позовні вимоги в цій частині і такими, що погашені спеціальним строком позовної давності, тому задоволенню не підлягають.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу за весь період прострочення, а також 3% - річних від простроченої суми (п.2 ст. 625 ЦК України). Тому, вимоги позивача в частині стягнення 457,93 грн. –3% річних правомірні і підлягають задоволенню.

При постановленні судового рішення враховується характер зобов’язання, наслідки його невиконання, особа відповідача, ступінь його вини, суспільно – державну значимість господарської діяльності сторін, обставини, що впливають на неможливість виконання відповідачем зобов’язання належним чином та межі здійснення цивільних прав (п.3 ст. 13 ЦК України), де не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, безпідставного збагачення за рахунок погіршення фінансово –майнового стану сторони у спорі.

За ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право.

Отже, із встановлених судом обставин вбачається, що склад цивільно –правової відповідальності є наявним на момент судового розгляду справи.

Встановлюючи дійсні обставини справи, суд посилається на фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, в даному випадку –письмовими доказами. При цьому, заяви та пояснення не приймаються судом за преюдицію, а перевіряються на достовірність.

Досліджуючи критерії розмежування вини і недобросовісності суб’єктів спірних відносин суд притримувався лінії розмежування специфічних для різних видів цивільних відносин форм дотримання або порушення обов’язкових з погляду права моральних велінь вочевидь, що має визначатися колом обставин, які зумовлюють застосування до правопорушника заходів цивільно –правової відповідальності.

Таким чином, позивачем доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, однак позов підлягає задоволенню частково, поклавши відшкодування судових витрат за змістом ст. 49 ГПК України на відповідача з огляду його вини у виникненні спору, відстрочивши виконання рішення суду на 1 місяць, як виняток, чим частково задоволити клопотання відповідача з огляду підстав, що заслуговують на увагу суду.

Виходячи з викладеного, оцінивши повноту, достатність позовних матеріалів, проаналізувавши подані по справі доказові документи для вирішення спору, керуючись ст. 124 Конституції України; ст. 2 Закону України „Про судоустрій України”; ст.ст. 4, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82 - 84, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задоволити частково.

2.          Стягнути з комунального підприємства „Центральний аптечний склад „Фармація” (м. Ужгород, вул. Фогорашія, 17; код 01981431) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „МІТЕК” (м. Київ, пров. Очаківський, 3; код 23153491) суму 13 999,95 (тринадцять тисяч дев’ятьсот дев’яносто девять грн. 95 коп.) –основного боргу; 457,93 (чотириста п’ятдесят сім грн. 93 коп.) –3% річних та 169 (сто шістдесят девять грн.) - у відшкодування витрат по оплаті держмита; 118 (сто вісімнадцять грн.) –у відшкодування витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ з 16.06.2007 року.

3.          В решті позову –відмовити.

Дане рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Тисянчин В. М.