ПОСТАНОВА

"30" січня 2008 р.

Справа № 12/230-5059

12 год. 50 хв.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Скрипчук О.С.

при секретарі судового засідання Дудник А.І.

Розглянув справу

за позовом: Тернопільського обласного державно-комунального підприємства теплових мереж "Тернопільтеплокомуненерго", вул. Київська, 3а, м. Тернопіль,46000

до відповідача: Козівської селищної ради, вул. Дорошенка, 3, смт. Козова, Козівський район, Тернопільська область,47600

про: визнання нечинним п.3 рішення Козівської селищної ради №213 від 22.11.2006р..

За участю представників сторін:

позивача: начальник юридичного відділу Лазаренко В.О., доручення №13/01 від 10.01.08р., начальник планово - економічного відділу Нефьодов О.Є., доручення №1605/01 від 13.12.07р.

відповідача: спеціаліст Прийдун О.І., довіреність від 29.01.2008р.

Суть справи:

Тернопільське обласне комунальне підприємство теплових мереж "Тернопільтеплокомуненерго", м. Тернопіль, надалі позивач, звернулось до господарського суду Тернопільської області з позовом до Козівської селищної ради, смт. Козова, Козівський район, надалі відповідач, про визнання нечинним п.3 рішення Козівської селищної ради №213 від 22.11.2006р.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на рішення Козівської селищної ради від 22.11.06р. №213 "Про погодження тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води обласного комунального підприємства "Тернопільтеплокомуненерго", розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації від 01 серпня 2003 року №348, протокол засідання робочої групи щодо узгодження нових тарифів на послуги теплопостачання від 02 листопада 2006 року №1, та інші матеріали.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримують, просять суд позовні вимоги задовольнити.

У поданому запереченні від 25.01.2008р. №01-49/3-9 Козівська селищна рада позовні вимоги не визнає та вважає їх безпідставними, мотивуючи тим, що затвердження тарифів на житлово-комунальні послуги, в тому числі на теплову енергію є компетенцією органів місцевого самоврядування на рівні територіальної громади села, селища, міста, однак нормами Законів України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», «Про місцеве самоврядування в Україні»не вказано якого саме рівня орган місцевого самоврядування повинен затверджувати тарифи. Також зазначає, що повідомлення про зміну тарифів на послуги є обов’язком виконавця. Позивач був повідомлений про нові тарифи, однак здійснював нарахування за тарифами 2003 року, не інформувавши споживачів.

В зв’язку з цим також, стверджує, що рішенням виконкому від 22.11.2006р. №213 тарифи на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги централізованого опалення і постачання гарячої води були погодженні, а не затверджені, а тому воно має не нормативно-правовий, а погоджувальний характер.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено.

Експертним висновком №05/18-675 від 27.09.2006р. Головного управління економіки Тернопільської районної державної адміністрації проект тарифів на послуги з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, які надає обласне комунальне підприємство «Тернопільтеплокомуненерго»визначений економічно обґрунтованим.

Протоколом засідання робочої групи щодо узгодження нових тарифів на послуги теплопостачання від 02.11.2006р. №1 вирішено рекомендувати міським, селищним головам погодити тарифи на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та на послуги централізованого опалення і постачання гарячої води обласного комунального підприємства «Тернопільтеплокомуненерго»з початку опалювального сезону 2006-2007 років.

22 листопада 2006 року виконавчим комітетом Козівської селищної ради було прийнято рішення №213 «Про погодження тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води обласного комунального підприємства «Тернопільтеплокомуненерго», яким погоджено тарифи на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги централізованого опалення і постачання гарячої води обласного комунального підприємства теплових мереж «Тернопільтеплокомуненерго»згідно з додатком №1 та загальні положення до тарифів на виробництво, транспортування теплової енергії та послуги централізованого опалення і постачання гарячої води обласного комунального підприємства теплових мереж «Тернопільтеплокомуненерго»згідно з додатком.

Рішення набуває чинності з 01 листопада 2006 року та доводиться до відома споживачів шляхом оприлюднення.

Як вбачається із тексту рішення №213 від 22.11.2006р. останнє приймалося у зв’язку з встановленням постановою КМУ від 29.04.2006р. №6-5 граничного рівня на газ 1 липня 2006 року, на підставі розрахунків з урахування експертного висновку головного управління економіки Тернопільської обласної державної адміністрації від 27.09.2006р. №05/8-675 та керуючись підпунктом 2 пункту «а»статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом України «Про теплопостачання»та «Про житлово-комунальні послуги».

Пункт 3 рішення виконавчого комітету Козівської селищної ради від 22.11.2006р. №213 і просить визнати нечинним позивач в судовому порядку.

Оцінивши зібрані по справі докази та дослідивши норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що в задоволення позовних вимог слід відмовити, з огляду на наступне.

У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що Козівська селищна рада всупереч норм законодавства не своєчасно довела інформацію про прийняте рішення до відома споживачів, чим допустила порушення Постанови КМУ від 03.10.2006р. №1376, ст.ст. 9, 10 Закону України «Про інформацію», ст. 34 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», що привело до фінансових втрат, які виникли в зв»язку з несвоєчасним веденням нових тарифів.

Тому, позивач вважає, що Козівська селищна рада, як орган місцевого самоврядування повинна була погодженні ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги, довести до споживачів, а саме фізичних осіб шляхом оприлюднення, з початку опалювального сезону 2006-2007 років, а не з 10.03.2007р.

Згідно підпункту 2 пункту «а»статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», на яку посилається позивач, а також згідно положенням якої прийнято оспорювань рішення, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавства, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади, погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про інформацію»право та інформацію забезпечується, зокрема обов’язком органів державної влади, а також органів місцевого і регіонального самоврядування інформувати про свою діяльність та прийняті рішення.

Стаття 34 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в України» передбачає, що всі громадяни України, юридичні особи і державні органи відповідно до статті 9 Закону України "Про інформацію" мають право на оперативне одержання через друковані засоби масової інформації публічно поширюваної інформації про діяльність державних органів і організацій, об'єднань громадян та їх посадових осіб, а також інших відомостей, необхідних для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.

Згідно пункту 5 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»рішення ради нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо радою не встановлено більш пізніший строк введення цих рішень у дію.

Так, підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Як вбачається із змісту позовних вимог позивачем ставиться питання про визнання не чинним пункту 3 рішення виконавчого комітету від 22.11.2006р. №213, з підстав неналежного його виконання, а не з підстав невідповідності нормам законодавства чи прийняття його з перевищенням покладених на відповідний орган повноважень.

Разом з тим, суд досліджує правомірність рішення станом на момент прийняття незалежно від умов його подальшого виконання.

При дослідженні матеріалів справи суд прийшов до висновку, що пункт 3 рішення виконавчого комітету Козівської селищної ради від 22.11.2006р. №213, не порушує права та охоронювані законом інтереси позивача та прийнятий у відповідності до норм законодавства, які передбачають набрання чинності рішення з дня їх офіційного оприлюднення.

Така обставина, як несвоєчасне опублікування рішення органу місцевого самоврядування не може слугувати для суду правовою підставою для визнання окремого положення рішення не чинним. Доказів, які б підтверджували інше позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог не подано.

При цьому, позивач непозбавлений права з вернутися до суду з іншим предметом позову, що стосується виконання рішення.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог Тернопільського обласного комунального підприємства теплових мереж «Тернопільтеплокомуненерго»щодо визнання нечинним пункту 3 рішення виконавчого комітету Козівської селищної ради від 22.11.2006р. №213 «Про погодження тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води обласного комунального підприємства «Тернопільтеплокомуненерго»слід відмовити.

Згідно статті 71 Кодексу Адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У відповідності із ст. 94 КАС України судовий збір позивачу не відшкодовується.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 69–71, 86, 94, 158, 160-163 КАС України, господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі „11” лютого 2008 року до адміністративного суду апеляційної інстанції, а протягом двадцяти днів після подання заяви подати апеляційну скаргу.

Суддя                                                            О.С. Скрипчук