ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

02.06.2008

Справа №2-16/3187-2008А

За позовом – Федерального державного унітарного підприємства «Приладобудівельний завод» в особі структурного підрозділу дитячого оздоровчого комплексу «Рябінка» ( 97493, м. Євпаторія, вул.. 60 років СРСР, б. 16, , п/р 0011 в КРУ КБ»ПриватБанк» м. Сімферополь, МФО 384436

До відповідача - Державної податкової інспекції в м. Євпаторії (97416, м. Євпаторія, вул. Д. Ульянова, 2/40)

Про визнання нечинними податкові повідомлення – рішення

Суддя В.А.Омельченко

Секретар судового засідання Хлебнікова Н.С.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача – Кірєєв Д.В., представник , довіреність № 91-Д/44 від 13.03.08 р.

Від відповідача – Афанасьєв М.С. начальник юр. відділу, довіреність № 17576/10/10-0 від 18.10.07 р. ; Дядик А.Г. заст. начальника інспекції, довіреність № 8412/10/10-0 від 18.04.08року; Лагун Н.М. начальник відділу, довіреність № 8410/10/10-0 від 18.04.08 року; Кузнєцова М.В. гол. держ. под. ревізор-інспектор, довіреність № 8414/10/10-0 від 18.04.08,

Суть спору – Позивач - Федеральне державне унітарне підприємство «Приладобудівельний завод» в особі структурного підрозділу дитячого оздоровчого комплексу «Рябінка», м. Євпаторія, звернувся до Господарського суду АР Крим з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Євпаторія, м. Сімферополь, про визнання нечинними податкових повідомлень – рішень № /0 від 04.09.2007 р., № /0 від 04.09.2007 р., № /0 від 04.09.2007 р., № /1 від 08.11.2007 р., № /1 від 07.11.2007 р., № /1 від 07.11.2007 р., № /2 від 28.01.2008 р., № /2 від 25.01.2008 р., № /2 від 25.01.2008 р., № /3 від 12.03.2008 р., № /3 від 12.03.2008 р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що податкові повідомлення рішення є незаконними та такими, що суперечать чинному законодавству України.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, вважає позовні вимоги необґрунтованими

В ході розгляду справи була оголошена перерва судового засідання в порядку ст. 150 КАС України, після закінчення якої провадження по справі було продовжено.

Після вияснення усіх обставин справи, та перевірення доказів, суд перейшов до судових дебатів, які почалися в судовому засіданні, що відбулося 02.06.2008 року.

Після закінчення дебатів сторін, суд віддалявся для ухвалення рішення по даній справі до нарадчої кімнати.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, а також заслухавши представників сторін, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Державною податковою інспекцією в Євпаторія була проведена виїзна планова документальна перевірка – структурного підрозділу Федерального державного унітарного підприємства «Приладобудівельний завод» Дитячий оздоровчий комплекс «Рябінка» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2005 року по 31.03.2007 року.

21.08.2007 року за наслідками вказаної вище перевірки працівниками ДПІ в Євпаторія був складений акт перевірки № 1224/20706446/23-01 (далі – акт перевірки), якім були встановлені порушення пп. 4.1.6. п. 4.1. ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 року № 334/94-ВР (надалі Закон № 334) , ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 року № 185/94-ВР (далі – Закон № 185), ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року № 15-93 (далі – ДКМУ № 15).

На підставі даних акта перевірки відповідачем було прийнято податкові повідомлення-рішення № /0 від 04.09.2007 р., № /0 від 04.09.2007 р., № /0 від 04.09.2007 р.

Позивач не погодившись з вказаними вище податковими повідомленнями-рішеннями, оскаржив останні (подав первинну скаргу) до ДПІ у м. Євпаторії в порядку, передбаченому Законом України «Про порядок погашення податкових зобов’язань платниками податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» № 2181-111 від 20.12.2000 року (далі - Закон № 2181).

Рішенням відповідача про результати розгляду первинної скарги від 07.11.2007 року № 18957/10/25-0 скарга позивача була залишена без задоволення та у зв’язку з чим були прийняти податкові повідомлення-рішення № /1 від 08.11.2007 р., № /1 від 07.11.2007 р., № /1 від 07.11.2007 р.

Позивачем була спрямована апеляційна скарга до Державної податкової адміністрації АР Крим з вимогою скасувати прийняти повідомлення-рішення.

Рішенням від 16.01.2008 р. № 72/10/25-023 Державною податковою адміністрацією АР Крим було відмовлено в задоволенні апеляційної скарги та відповідачем були прийняти податкові повідомлення-рішення № /2 від 28.01.2008 р., № /2 від 25.01.2008 р., № /2 від 25.01.2008 р.

Не погодившись з прийнятим рішенням Державної податкової адміністрації АР Крим позивачем була спрямована апеляційна скарга до Державної податкової адміністрації України.

ДПА України своїм рішенням від 06.03.2008 р. № 2043/6/25-0115 відмовила у задоволенні скарги позивача та відповідач, з урахуванням даного рішення про результати розгляду скарги, прийняв податкові повідомлення-рішення № /3 від 12.03.2008 р., № /3 від 12.03.2008 р.

Позивач не погодився з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями відповідача, вважає останні незаконними та просить суд визнати їх нечинними.

Суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України “Про систему оподаткування” від 25.06.1991 року № 1251-Х11 ставки, механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів), за винятком особливих видів мита та збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності, і пільги щодо оподаткування не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування.

Податок як обов’язковий внесок сплачується до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду платником у порядку і на умовах, що визначаються законами України про оподаткування (стаття 2 Закону № 1251).

Згідно до статті 11 Закону № 1251 відповідальність за правильність обчислення, своєчасність сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) і додержання законів про оподаткування несуть платники податків і зборів (обов'язкових платежів) відповідно до законів України.

Відповідно до статті 4 Закону України № 334 валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

У підпункті 4.1.6. пункту 4.1. статті 4 Закону України № 334 закріплено, що валовий доход включає доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді: сум безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді та т.і.

На протязі 1 кварталу 2007 року ДОК «Рябінка» отримала на розрахунковий рахунок у банку від головного підприємства Федерального Державного Унітарного підприємства «Приладобудівельний завод» суму фінансування на утримання структурного підрозділу у розмірі 8954995,91 руб. РФ, що було еквівалентно на момент перерахування коштів 1727206,0 гривень. Цільове призначення перерахованих коштів «на утримання ДОК «Рябінка» підтверджується виписками банку, що були надані.

В акті перевірки відповідача вказано, що позивачем порушена норма, яка закріплена у пп. 4.1.6. п. 4.1. ст. 4 Закону України № 334, тобто до складу валового доходу не віднесені суми фінансування отримані від головного підприємства Федерального Державного Унітарного підприємства «Приладобудівельний завод» у розмірі 1727206 грн., що привело до заниження валового доходу, як доходу з інших джерел у вигляді одержаної платником податку суми безповоротної фінансової допомоги.

Суд вважає, що висновок відповідача про порушення останнім вказаної вище норми, закріпленої у п.п. 4.1.6. п. 4.1. ст. 4 Закону України № 334 є помилковим та таким, що не базується на законі.

Дитячий оздоровчий комплекс «Рябінка» має статус відособленого структурного підрозділу федерального Державного Унітарного підприємства «Приладобудівельний завод», що наділено майном юридичної особи і діє на підставі Положення про структурний підрозділ, яке затверджено Головним підприємством. Крім того, Дитячий оздоровчий комплекс «Рябінка» є постійним представництвом нерезидента Державного Унітарного підприємства «Приладобудівельний завод» в Україні, через яку юридична особа – нерезидент здійснює господарську діяльність на території України.

Норми матеріального права, які закріплені у пп. 4.1.6. п. 4.1. ст. 4 та у пп. 1.22.1. п. 1.22. ст. 1 Закону України № 334 не містять положень про те, що до складу валових доходів підлягають включенню «суми фінансування». Закон України № 334 взагалі не містить такого терміну як «суми фінансування».

Безповоротною фінансовою допомогою згідно до абзацу другого пп. 1.22.1. п. 1.22. ст. 1 Закону України № 334 визнається сума коштів, яка передана платнику податку відповідно до договорів дарування, інших подібних договорів, які не передбачають відповідної компенсації або повернення таких коштів, або без укладення таких угод.

З аналізу даної норми Закону № 334 витікає, що передача коштів без компенсації або без повернення повинна здійснюватися на підставі цивільно-правових угод (договорів) та обов’язково факт такої передачі коштів повинен бути обумовлений операцією, яка передбачає за собою перехід права власності на такі кошти.

Відповідно до пункту 7 статті 3 Господарського кодексу України (надалі - ГКУ) відношення суб'єкта господарювання з своїми структурними підрозділами є внутрішньогосподарчими відносинами і на цій підставі ці відносини не можуть бути кваліфіковані як цивільно-правові відносини на основі письмових або усних операцій.

Оскільки передача грошових коштів між нерезидентом – юридичною особою і його структурним підрозділом не заснована на операції, яка передбачає передачу права власності на це майно (кошти), то вказана операція не може брати участь у формуванні валового доходу платника податку на прибуток – Дитячого оздоровчого комплексу «Рябінка».

Дії по перерахуванню грошових коштів юридичної особи – нерезидента на користь свого відособленого підрозділу не можуть розглядатися як господарська діяльність, яка спрямована на отримання доходу на користь цієї особи та ці дії не відповідають критеріям визнання їх доходом, оскільки не призводять до збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобов'язань, які приводять до збільшення власного капіталу нерезидента – юридичної особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в України» від 16.07.1999 року № 996-XIV (далі - Закон № 996) економічна вигода це потенційна можливість отримання підприємством грошових коштів від використовування активів.

Закон України «Про оподаткування прибутку підприємств» не дає визначення терміну «дохід», тому, враховуючи положення пункту 1.43. ст. 1 Закону № 334, визначення терміну «дохід» в даному випадку, правомірно використовувати в значеннях, визначених національними положенням (стандартами) бухгалтерського обліку (далі - П(З) БУ). «Доходи – збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобов'язань, які приводять до збільшення власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників)» - п. 3 П(З) БУ 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом МФУ від 31 березня 1998 року № 87, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.06.99 р. № 391/3684.

Згідно п. 5 П(З) БУ 15 «Дохід», затвердженого наказом МФУ від 29.11.1999 року № 290 і зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 14.12.1999року за № 860/4153, «дохід визначається при збільшенні активу або зменшення зобов'язання, яким обумовлено зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена».

Надходження від Федерального Державного Унітарного підприємства «Приладобудівельний завод», грошових коштів на користь Дитячого оздоровчого комплексу «Рябінка» не є доходом у вигляді безповоротної фінансової допомоги, одержаним нерезидентом з джерелом його походження з України, оскільки: таке надходження здійснюється в межах єдиного балансу підприємства – нерезидента, до складу якого входять і окремі баланси його структурних підрозділів; не спричиняє за собою зміни величини активів або зобов'язань підприємства; не тягне за собою ріст власного капіталу суб'єкта господарської діяльності – юридичної особи та її відособленого структурного підрозділу.

Позивачем не було здійснено порушень приписів та вимог, які закріплені у ст. 1 Закону України «Про здійснення розрахунків в іноземній валюті» та, як слід, застосування штрафних санкцій в розмірі 188471,27 гривень відносно останнього відповідачем є неправомірним.

Згідно до статті 1 Закону України «Про здійснення розрахунків в іноземній валюті» виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у терміни виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 90 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного терміну потребує індивідуальної ліцензії Національного банку України.

У матеріалах справи відсутні докази того, що укладалися які-небудь контракти про надання послуг з організації відпочинку працівникам Федерального Державного Унітарного підприємства «Приладобудівельний завод» в ДОК «Рябінка». Заборгованість у ДОК «Рябінка» перед головним підприємством відсутня, у тому числі заборгованість за договорами, контрактами, Також, в матеріалах справи відсутні докази складення актів наданих послуг відпочинку між структурним підрозділом та юридичної особою. З пояснень позивача, які не оспорює відповідач, слідує, що такі контракти взагалі не укладалися та відпочинок працівників головного підприємства - це основний від діяльності структурного підрозділу заводу, для чого був створений ДОК «Рябінка», які-небудь акти не складалися між підрозділом та головним підприємством. У даних бухгалтерського звіту ДОК «Рябінка» Федеральне Державне Унітарне підприємство «Приладобудівельний завод» як покупець яких-небудь послуг відсутній.

Згідно до вимог статті 1 Закону України «Про здійснення розрахунків в іноземній валюті» № 185 наявність контракту є необхідною умовою для застосування фінансових санкцій, так як терміни заборгованостей визначаються виключно контрактами.

Факт експорту послуг відпочинку взагалі відсутній між ДОК «Рябінка» та Федеральним Державним Унітарним підприємством «Приладобудівельний завод», так як даний факт не підтверджується жодним доказом, що є в матеріалах справи.           У статті 9 Закону ДКМУ № 15 «Зобов'язання щодо декларування валютних цінностей та іншого майна» закріплено: «1. Валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України. Порядок і терміни декларування встановлюються Національним банком України. 2. Національний банк України гарантує таємницю інформації, зазначеної в пункті 1 цієї статті, відповідно до положень статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність"».

Відносно порушень статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дебіторська заборгованість Федерального Державного Унітарного підприємства «Приладобудівельний завод» за внутрігосподарськими операціями з структурним підрозділом не є валютними цінностями, які знаходяться за межами території України та які потрібно декларувати.

Дебіторська заборгованість не є валютними цінностями у розумінні норми, закріпленої у статті 1 ДКМУ №15, яка відображає поняття валютних цінностей, таких як валюта України, іноземна валюта, платіжні документи, цінні папери, банківські метали.

Пункт 2.7. Положення про валютний контроль, яке затверджене постановою Правління Національного банку України від 8 лютого 2000 року N 49 передбачене, що неподання або несвоєчасне подання резидентами України декларації (за відсутності валютних цінностей та майна за межами України) не тягне за собою застосування фінансових санкцій.

У відповідача були відсутні правові підстави для застосування штрафу, так як обов’язковою умовою застосування штрафу і як слід його сплати платником податку є факт наявності валютних цінностей за межами України.

Виходячи з аналізу вказаних вище норм матеріального права та беручи до уваги вказані вище обставини та докази у справі, суд прийшов до висновку, що позивач належним чином виконав свої податкові зобов’язання у повному обсязі та сплатив узгоджені суми податкових зобов’язань в установлені Законом № 2181 граничні строки, та штрафні санкції, які були застосовані до позивача відповідачем на підставі положень статті 17 Закону України № 2181, статті 4 Закону України № 185, статті 16 ДКМУ № 15 є неправомірними та застосованими без законних підстав.

На підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ст.ст. 69,70,86 КАС України суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача, тому вони підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь у розмірі 3 грн. 40 коп. з Державного бюджету України на підставі ч. 1 ст. 94 КАС України.

Вступна та резолютивна частина постанови оголошені в судовому засіданні - 02.06.2008 р.

Постанова оформлена та підписана відповідно до ст. 160 КАС України –09.06.2008 р.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч.1 ст. 94, , ч.ч. 1-3 ст. 160, 162, 167 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

1.          Позов задовольнити

2.          Визнати нечинними податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у м. Євпаторія № /0 від 04.09.2007 р., № /0 від 04.09.2007 р., № /0 від 04.09.2007 р., № /1 від 08.11.2007 р., № /1 від 07.11.2007 р., № /1 від 07.11.2007 р., № /2 від 28.01.2008 р., № /2 від 25.01.2008 р., № /2 від 25.01.2008 р., № /3 від 12.03.2008 р., № /3 від 12.03.2008 р.

3.          Стягнути з Державного бюджету України (р/р № 0002, отримувач Державний бюджет м. Сімферополя, код платежу 22090200, , Банк ГУ ГКУ в АРК м. Сімферополь, МФО 824026) на користь Федерального державного унітарного підприємства «Приладобудівельний завод» в особі структурного підрозділу дитячого оздоровчого комплексу «Рябінка» ( 97493, м. Євпаторія, вул.. 60 років СРСР, б. 16, , п/р 0011 в КРУ КБ»ПриватБанк» м. Сімферополь, МФО 384436) 03,40 грн. державного мита.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня складання постанови в повному обсязі, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку передбаченому ч.5 ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі не подання відповідної заяви ( ст. 254 КАС України)

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Омельченко В.А.