ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

10.06.2008

Справа №2-24/17530-2007А

За адміністративним позовом – Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Євпаторія (97416 м. Євпаторія, вул. Революції,46)

До відповідача: Державного підприємства «Агропромислова фірма «Прибрежна», (96447 с. Медведево Чорноморського району, вул. Нова, 1; ідентифікаційний код 00413015)

Про стягнення 9968,00грн.

Суддя Колосова Г.Г.

При секретарі Капустіної І.М.

Представники:

Від позивача – Остапчук С.К., довіреність № 01-5/06 від 09.01.2008 р.

Від відповідача – Печенізький В.С., довіреність № 01-9/6 від 14.01.2008 р..

Обставини справи:

Позивач звернувся до господарського суду із позовом про стягнення з відповідача 9986,00 грн. за зворотними вимогами.

Відповідач проти позову заперечує на підставі того, що Ухвалою ГС АР Крим від 07.11.2005 р. у справі № 2-26/15641-2005 було порушено провадження у справі про банкрутство відповідача та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та наполягає на тому, що грошові вимоги позивача повинні бути заявлені ними в порядку, передбаченому Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Згідно ухвали заступника Голови ГС АРК Тіткова С.Я. в зв’язку з закінченням повноважень судді Яковлєва С.В. справа передана на розгляд судді Колосової Г.Г. з присвоєнням № 2-24/17530-2007А.

Ухвалою ГС АР Крим від 15.02.2008 р. справа прийнята до провадження та призначена до судового розгляду.

Згідно з п. 6 Закону України “Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України” № 2953-ІV від 06.10.2005р., що набрав чинність 01.11.2005р., до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991р., вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.41 Кодексу Адміністративного судочинства України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

ДП «Агропромислова фірма «Прибрежна» зареєстроване як суб’єкт підприємницької діяльності - юридична особа рішенням державної адміністрації Чорноморського району 03.04.1995 р.

14.11.1981 р. водій Кондратенко В.П., керуя автомашиною марки КАМАЗ-5320, яка належала на праві власності відповідачу, допустив зіткнення з автомашиною марки ГАЗ -53, яка належала на праві власності Євпаторійському АТП 11111.

Відповідно до акту № 4 за формою Н-1 від 15.11.1981 р. про нещасний випадок на виробництві громадянина Павлова (Хрикіна) В.І. було травмовано джерелом підвищеної небезпеки, яке належало відповідачу.

У зв’язку з отриманим каліцтвом громадянин Павлов В.І. визначений інвалідом другої групи.

З 01.04.2001 р. вступив у дію Закон України ««Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві й професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» № 1105 від 23.09.1999р. (далі Закон № 1105)

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону № 1105 передача документів, що підтверджують право працівника на страхову виплату, інші соціальні послуги внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а також розміри цієї виплати та послуг здійснюються підприємствами Фонду соціального страхування від нещасних випадків по акту. Форма акта, перелік документів, а також строк передачі встановлюються Фондом.

24.03.2005 р. позивач одержав від Євпаторійського АТП 11111 особову справу потерпілого Павлова В.І. та постановою керівника відділення № 524 від 31.03.2005 р. Павлову В.І. продовжені щомісячні страхові виплати, які він отримує по сьогоднішній день (а.с.10-11)

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону N 1105, відділенням за період з 01.01.2005 р. по 31.10.2007 р. сплачено на користь потерпілого 9986,00 грн., що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Сума понесених витрат включає щомісячні виплати втраченого заробітку, індексацію, витрати з доставки виплат, компенсацію витрат на бензин, ремонт та технічне обслуговування автомобіля потерпілого.

Виплата витрат перелічених сум передбачена ст. ст. 21,28,34,40 Закону № 1105.

Принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян в Україні визначені Основами законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - Основи).

Відповідно до статті 21 Основ внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань сплачує виключно роботодавець. Розмір внесків встановлюється у відсотках до сум фактичних витрат на оплату праці та інших виплат найманим працівникам, які підлягають обкладенню прибутковим податком з громадян.

Статтею 11 Основ та статтею 13 Закону N 1105 визначено, що страховий ризик - це обставини, внаслідок яких може статися страховий випадок, а страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 Закону N 1105, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Згідно із статтею 2 Закону N 1105 дія цього Закону поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору.

Статтею 6 Закону N 1105 встановлено, що суб'єктами страхування від нещасного випадку є застраховані громадяни, а в окремих випадках - члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик. Застрахованою є фізична особа, на користь якої здійснюється страхування (працівник). Страхувальниками є роботодавці, а в окремих випадках - застраховані особи. Страховик - Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Таким чином, в даному випадку дія Закону N 1105 могла поширюватися лише на відносини між Фондом та підприємством, на якому працював громадянин Павлов В.І., тоді як взаємовідносини позивача і відповідача регулюються цивільним законодавством та знаходяться поза сферою дії Закону N 1105, як і відносини відповідача з потерпілим Павловим В.І., який не був працівником цього підприємства.

Враховуючи те, що позивачем сплачувались страхові виплати на користь потерпілого з 01.01.2005 р. по 31.10.2007 р., до даних правовідносин підлягає застосуванню положення Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV .

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, під шкодою слід розуміти зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага.

Оскільки позивачем за рахунок коштів Фонду проведено страхові виплати в сумі 9986,00 грн., що знаходиться в безпосередньому причинному зв'язку з діями особи (працівника відповідача), правовідносини з якою не охоплюються сферою загальнообов'язкового державного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, то витрачені позивачем кошти є для нього шкодою в розумінні статті 1166 Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно із частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За таких обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на відшкодування заподіяної шкоди 9986,00 грн.

Суд не приймає заперечення відповідача про те, що грошові вимоги позивача повинні бути заявлені ними в порядку, передбаченому Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», оскільки порушена справа про банкрутство відповідача, у зв’язку з наступним.

Постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 р. N 765 «Про реалізацію статей 31 і 43 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"» затверджено порядок, відповідно до якого здійснюється капіталізація платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань підприємства-банкрута відшкодувати шкоду, заподіяну життю і здоров'ю громадян, у тому числі застрахованих у Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Розрахунок щодо кожного платежу, що підлягає капіталізації, для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань підприємства-банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров'ю або перед членами їх сімей, здійснюється зокрема за такими платежами, що передбачені ст. ст. 21,28,34,40 Закону № 1105, а саме: щомісячні виплати втраченого заробітку, витрати на придбання інвалідами або Фондом спеціальних засобів пересування, запасних частин до них, а також витрати на придбання палива, ремонт і технічне обслуговування транспортних засобів - згідно з нормами, встановленими нормативно-правовими актами; витрати на оздоровлення, витрати на пенсійне забезпечення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Грошове зобов'язання - зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. До складу грошових зобов'язань боржника не зараховуються недоїмка (пеня та штраф), визначена на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов'язання, які виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров'ю громадян, зобов'язання з виплати авторської винагороди, зобов'язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі.

З урахуванням викладеного позовні вимоги про стягнення 9986,00 грн. за зворотними вимогами підлягають задоволенню.

У судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частини постанови.

Постанова складена у повному обсязі 17.06.2008 року.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Державного підприємства «Агропромислова фірма «Прибрежна», (96447 с. Медведево Чорноморського району, вул. Нова, 1; ідентифікаційний код 00413015) на користь Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Євпаторія (97416 м. Євпаторія, вул. Революції,46; р/р 001 в УДК в АРК м. Сімферополя, МФО 824026) 9986,00 грн.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення (у разі складання постанови у повному обсязі, відповідно до ст. 160 КАСУ - з дня складення у повному обсязі).

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження , апеляційна скарга не подана, постанова вступає в законну силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Колосова Г.Г.