КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
П О С Т А Н О В А

14.05.08 р.                                                                                          № 8/551

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді          Поліщука В.Ю. (доповідач по справі),

суддів:                              Рудченка С.Г.,

Агрикової О.В.,

при секретарі судового засідання Рустам’яні Е.А.,

розглянувши апеляційну скаргу Тахтаулівської сільської ради Полтавської області,

на рішення Господарського суду Полтавської області від 6.02.2008 року,

у справі №8/551 (суддя Плеханова Л.Б.),

за позовом Тахтаулівської сільської ради Полтавської області (с.Тахтаулове, Полтавська область),

до Дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор»Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія»Автомобільні дороги України»(м.Полтава),

про стягнення 6903 грн. 00 коп.

та за зустрічним позовом Дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор»Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія»Автомобільні дороги України»(м.Полтава),

до          (с.Тахтаулове, Полтавська область),

про          стягнення 7187 грн. 53 коп. штрафних санкцій та збитків,

представники сторін в судове засідання 14.05.2008 року не з’явились,

ВСТАНОВИВ:

Тахтаулівська сільська Полтавської області рада звернулась до Господарського суду Полтавської області з позовом до ДП «Полтавський облавтодор»ВАТ «Державна акціонерна компанія»Автомобільні дороги України»про стягнення 6903 грн. 00 коп. (а саме: 3061 грн. 02 коп. –штраф та 3841 грн. 80 коп. –пені), нарахованих за невиконання умов Договору підряду від 27.09.2006 року (арк. справи 3-5).

Водночас, 11.12.2007 року ДП «Полтавський облавтодор»ВАТ «Державна акціонерна компанія»Автомобільні дороги України»звернулось до Господарського суду Полтавської області з зустрічною позовною заявою до Тахтаулівської сільської ради Полтавської області про стягнення штрафу за невиконання умов Договору підряду від 27.09.2006 року в розмірі 3061 грн. 20 коп., пені за порушення строків зобов’язання в розмірі 759 грн. 01 коп., штрафу за прострочення зобов’язання в розмірі 1071 грн. 42 коп. та стягнення завданих збитків в розмірі 2295 грн. 00 коп. (арк. справи 32-35).

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 6.02.2008 року Тахтаулівській сільській раді Полтавської області в задоволенні позову до ДП «Полтавський облавтодор»ВАТ «Державна акціонерна компанія»Автомобільні дороги України»відмовлено. При цьому, як вбачається з мотивувальної частини судового рішення, в задоволенні зустрічних позовних вимог ДП «Полтавський облавтодор»ВАТ «Державна акціонерна компанія»Автомобільні дороги України»було відмовлено. Водночас, резолютивна частина судового рішення від 6.02.2008 року не містить висновків суду щодо задоволення чи незадоволення зустрічних позовних вимог (арк. справи 53-57). Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано недоведеністю обставин, на які позивачі посилаються, як на підставу своїх вимог. Зокрема, мотивуючи судове рішення, господарський суд першої інстанції послався на приписи ст.ст.509, 530, 614, 623, 624, 625 ЦК України та на ст.ст.193, 231 ГК України відповідно до яких, зобов’язання має виконуватися належним чином, у разі порушення зобов’язання однією стороною друга сторона має право відмовитися від зобов’язання, якщо це встановлено договором чи законом, одностороння відмова від виконання зобов’язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов’язання, на кредитора покладається обов’язок довести розмір збитків, завданих йому порушенням зобов’язання.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Тахтаулівська сільська рада Полтавської області подала апеляційну скаргу (вх.№ 2-04/2/122/418 від 26.02.2008 року) на рішення суду першої інстанції, в якій просить частково скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 6.02.2007 року по справі №8/551 та задовольнити позовні вимоги Тахтаулівської сільської ради Полтавської області, стягнувши з відповідача 6903 грн. 00 коп. Свої вимоги скаржник обґрунтовує невідповідністю висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи та порушення норм матеріального права. Зокрема, доводи апеляційної скарги обґрунтовуються тим, що Господарським судом Полтавської області, під час розгляду справи №16/65, встановлено факт невиконання відповідачем зобов’язань по Договору від 27.09.2006 року, а тому, у відповідності до ст.35 ГПК України, цей факт не повинен доводитися знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. При цьому, скаржник зазначає, що акти від 24.11.2006 року та від 22.02.2007 року підтверджують, що ремонтні роботи філією «Полтавський райавтодор»не проводилися, в зв’язку з чим відповідач повинен сплатити штрафні санкції за порушення зобов’язання.

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 3.03.2008 року було порушено апеляційне провадження у справі та призначено розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні за участю уповноважених представників сторін.

Розпорядженням заступника Голови Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 27.03.2008 року, у зв’язку з перебуванням судді Жук Г.А. у відпустці, склад колегії суддів було змінено на наступний: головуючий суддя –Поліщук В.Ю., судді – Агрикова О.В., Мазур Л.М.

Розпорядженнями заступника Голови Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 31.03.2008 року та від 23.04.2008 року склад колегії суддів було змінено (з підстав, зазначених у розпорядженнях).

В судових засіданнях апеляційного господарського суду, що відбулись 31.03.2008 року та 23.04.2008 року оголошувались перерви, відповідно до 23.04.2008 року, до 14.05.2008 року для надання можливості сторонам надати додаткові документу у справі.

Під час розгляду апеляційної скарги представник скаржника вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив апеляційний господарський суд вимоги викладені в ній задовольнити у повному обсязі, рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов скаржника задовольнити у повному обсязі, обґрунтовуючи це вимогами, викладеними в апеляційній скарзі. Зокрема, представник скаржника посилався на невідповідність висновків місцевого господарського суду фактичним обставинам справи та порушенням господарським судом норм матеріального права, зокрема ст.ст.193, 231 ГК України,

Представник ДП «Полтавський облавтодор»ВАТ «Державна акціонерна компанія»Автомобільні дороги України»у судових засіданнях апеляційного господарського суду проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, спірне рішення місцевого господарського суду залишити в силі, мотивуючи обставинами, викладеними у Відзиві на апеляційну скаргу (вх.№2-05/1983 від 31.03.2008 року).

Колегія суддів апеляційного господарського суду, враховуючи положення ст.ст.43,33 ГПК України, відповідно до ст.101 ГПК України, вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги за відсутності уповноважених представників сторін в судовому засіданні, в силу того, що сторонами були надані усі необхідні документи для розгляду справи, та повідомленністю сторін про час та місце судового засідання.

В судовому засіданні, що відбулось 14.05.2008 року, за результатами розгляду апеляційної скарги була прийнята постанова.

Переглядаючи судове рішення господарського суду першої інстанції, апеляційний господарський суд, керується приписами ст. 101 ГПК України, відповідно до якої, апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши документи і матеріали, подані учасниками процесу під час розгляду справи в місцевому господарському суді і зібрані апеляційним господарським судом, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази, які мають значення для справи, колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як було вірно встановлено Господарським судом Полтавської області, 27.09.2006 року між Тахтаулівською сільською радою Полтавської області (як замовником) та філією «Полтавський райавтодор»(як підрядником) було укладено Договір підряду, відповідно до умов якого, підрядник зобов’язується своїми силами і засобами та в обумовлений строк виконати у відповідності до умов Договору роботу (ремонт проїзної частини по вул. Полтавська, с.Жуки), а замовник зобов’язується прийняти цю роботу та оплатити її (арк. справи 6-7).

Відповідно до п.3 Договору, вартість та витрати робіт по виконанню робіт визначаються згідно з кошторисом (додаток №1 до Договору) і становлять 15306 грн. 00 коп.

При цьому, як вбачається з наявних у справі матеріалів, такого кошторису, підписаного обома сторонами матеріали справи не містять.

Пунктом 4 Договору передбачено обов’язок замовника протягом 1 дня, з моменту підписання Договору надати підряднику всю необхідну для виконання документацію, забезпечити необхідні умови для виконання робіт.

Згідно п.5. п.7 Договору, термін виконання робіт становить 14 днів, але не пізніше 30.12.2006 року.

Відповідно до п.6 Договору, роботи вважаються зданими після підписання акту виконаних робіт, який підписується сторонами протягом 1 дня з моменту повідомлення замовника про готовність предмету підряду до приймання.

В матеріалах справи міститься Акт приймання підрядних робіт за 2006 рік на суму 15306 грн. 00 коп. Цей Акт підписаний сторонами та скріплений печатками (арк. справи 8-9). Водночас, як вбачається з тексту цього Акту, він не містить посилань на виконання якого договору його було складено та підписано.

Порядок здійснення розрахунків визначено в Договорі в п.3, відповідно до якого замовник, протягом 3 днів з моменту підписання Акту здачі –приймання робіт, проводить остаточний розрахунок.

Згідно п.8 Договору, при простроченні платежу за виконані роботи і остаточного розрахунку замовник сплачує підряднику пеню в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але на більше подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Поряд з цим, Договором передбачена відповідальність підрядника за перевищення передбачених Договором строків закінчення виконання підрядних робіт при відсутності в цьому перешкод з боку Замовника, в розмірі 0,5% від вартості робіт.

Як було вірно встановлено місцевим господарським судом та вбачається з тексту Договору, зазначений Договір від імені замовника було підписано Головою Тахтаулівської сільської ради Полтавської області Пузирем О.І., від імені підрядника –керівником - Вовком С.П., договір скріплений печатками сторін.

В матеріалах справи наявна копія Рішення першої сесії Тахтаулівської сільської ради Полтавського району, Полтавської області від 7.04.2006 року, яким визнані дійсними повноваження Пузиря О.І., як голови Тахтаулівської сільської ради Полтавської області (арк. справи 17).

В судовому засіданні представником ДП «Полтавський облавтодор»ВАТ «Державна акціонерна компанія»Автомобільні дороги України» було підтверджено повноваження Вовка С.П. на підписання зазначеного Договору та визнано вчинені ним дії як такі, що мають юридичні наслідки.

Поряд з цим, рішенням Господарського суду Полтавської області від 10.05.2007 року у справі №61/65 за позовом ДП «Полтавський облавтодор»ВАТ «Державна акціонерна компанія»Автомобільні дороги України»до Тахтаулівської сільської ради Полтавської області в задоволенні позовних вимог про стягнення грошових коштів за Договором підряду від 27.09.2006 року (який є предметом у цій №8/551 справі) було відмовлено. При цьому, як було встановлено судовою колегією апеляційного господарського суду, підставою відмови в задоволенні позовних вимог стало, зокрема, встановлення відсутності фактично виконаних робіт за Договором підряду від 27.09.2006 року, що також не заперечувалось самим ДП «Полтавський облавтодор»ВАТ «Державна акціонерна компанія»Автомобільні дороги України».

Судова колегія апеляційного господарського суду, дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, проте рішення місцевого господарського суду має бути змінено частково виходячи з наступного.

Розглянувши Договір підряду від 27.09.2006 року, а також предмет та підстави первісного та зустрічного позовів, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку про необхідність встановлення відповідності умов цього Договору вимогам чинного законодавства та факту виконання зобов’язань за цим Договором його сторонами.

На думку колегії суддів апеляційного господарського суду, одним із основних питань, які підлягають з’ясуванню для правильного вирішення справи є питання про законодавство, яке слід застосовувати до спірних правовідносин сторін.

Однією із сторін Договору та позивачем за первісним позовом у справі є Тахтаулівська сільська рада Полтавського району, Полтавської області, яка, відповідно до ст.ст. 1,10 Закону України «Про місцеве самоврядування», є органом місцевого самоврядування, що представляє відповідну територіальну громаду, який (орган) здійснює від її (громади) імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ст.16 Закону, органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Відповідно до ст.81 ЦК України, відповідач є юридичною особою публічного права, а ст.82 ЦК України поширює положення цього кодексу на юридичні особи публічного права.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що питання укладенності Договору, який є предметом спірних правовідносин повинно бути вирішено ґрунтуючись на нормах ЦК та ГК України.

Відповідно припису ст. 153 ЦК України, договір вважається неукладеним при недосягненні сторонами згоди щодо суттєвих умов угоди.

Розглянувши предмет та текст Договору, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що відносини, які виникли між позивачем та відповідачем регулюються нормами матеріального права, котрі визначають особливості регулювання відносин підряду.

За загальним правилом, передбаченим ч.2 ст.180 ГК України та аналогічною за змістом ст.638 ЦК України, договір (господарський договір) вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ст.844 ЦК України, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором.

Крім того, згідно ч.1 ст.318 ГК України за договором підряду на капітальне будівництво одна сторона (підрядник) зобов'язується своїми силами і засобами на замовлення другої сторони (замовника) побудувати і здати замовникові у встановлений строк визначений договором об'єкт, відповідно до проектно-кошторисної документації, або виконати зумовлені договором будівельні та інші роботи, а замовник зобов'язується передати підряднику затверджену проектно-кошторисну документацію, надати йому будівельний майданчик, прийняти закінчені будівництвом об'єкти і оплатити їх.

Відповідно до ч.1 ст.875 ЦК України, за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи, відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Тобто, за переконанням колегії суддів апеляційного господарського суду, необхідною умовою для виконання робіт по такому виду договорів, зокрема, для Договору підряду, невиконання умов якого є предметом судового спору, є наявність проектно-кошторисної документації. При цьому, факт наявності проектно-кошторисної документації є однією з істотних умов такого виду договорів.

Як було встановлено колегією суддів апеляційного господарського суду, відповідно до п.3 Договору, вартість та витрати робіт по виконанню робіт визначаються згідно з кошторисом (додаток №1 до Договору) і становлять 15306 грн. 00 коп. Водночас, матеріали справи №8/551 не містять вказаного кошторису, підписаного сторонами Договору. Наданий апеляційному господарському суду оригінал «Договірної ціни»не може бути прийнятий апеляційним господарським судом у якості доказів погодження сторонами вартості робіт, оскільки з його тексту вбачається, що цим документом здійснено розрахунок вартості ремонту проїзної частини вулиць Тахтаулівської сільської ради, що здійснюються в 2005 році. В той час, як Договір за яким заявлено до стягнення грошові кошти був укладений у 2006 році, тобто після складання визначеного документа. Наявні у справі копії розрахунків вартості робіт, зведеного кошторисного розрахунку та локального кошторису містять лише підпис Головного інженера філії «Полтавський райаводор»(арк. справи 10-17). Крім того тексти цих документів не містять посилань на Договір, на виконання якого вони складені, а також прямого та безумного визначення ділянки робіт з зазначенням назви вулиці, на якій будуть проведені ремонтні роботи, відповідно з чим, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла б до висновку, що ці документи були складенні для визначення вартості робіт щодо ремонту проїзної частини вул. Полтавська, с.Жуки, Полтавської області, яка є предметом Договору від 27.09.2006 року.

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що сторонами Договору не було узгоджено кошторису, який відповідно до п.3 Договору визначає вартість та витрати по виконанню робіт, а за вказаних обставин, сторонами не було погоджену ціну (вартість підрядних робіт).

Відповідно до ст.181 ГК України, у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про планування і забудову територій», проектна документація –це затверджені текстові та графічні матеріали, якими визначаються містобудівні, об’ємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні, технологічні вирішення а також кошториси об’єктів будівництва.

Як було вірно встановлено місцевим господарським судом та вбачається з наявних у справі матеріалів, позивачем за первісним позовом під час розгляду справи в місцевому господарському суді не було надано доказів наявності проектної (проектно-кошторисної) документації, яка б відповідала визначенню, наданому Законом України «Про планування і забудову територій», не була надана така документація і під час перегляду справи в апеляційному господарському суді.

Поряд з цим, п.4 Договору передбачено обов’язок замовника протягом 1 дня з моменту підписання Договору надати підряднику всю необхідну для виконання документацію. Однак, доказів щодо виконання замовником (яким є позивач за первісним позовом у цій справі) вимог п.4 Договору матеріали справи не містять. Поряд з цим, саме ненадання необхідної документації стало підставою для звернення відповідача за первісним позовом із зустрічним позовом про стягнення штрафних санкцій та суми шкоди, внаслідок прострочення позивачем за первісним позовом виконання зобов’язань, визначених, зокрема п.4 Договору.

Тому, приймаючи до уваги відсутність проектно-кошторисної документації, та як наслідку –відсутність узгодження сторонами однієї з істотних умов Договору, а також невиконання позивачем за первісним позовом обов’язку щодо надання протягом 1 дня з моменту укладення Договору, документації, необхідної для виконання відповідачем за первісним позовом, підрядних робіт, за переконанням колегії суддів апеляційного господарського суду є підстави стверджувати про відсутність факту укладення Договору та визнання Договору неукладеним (виходячи з змісту та прямої вказівки ч. 8 ст. 181 Господарського кодексу України).

Доказів щодо підтвердження дій позивача, направлених на реальне укладення та виконання Договору матеріали справи не містять. Із наданих апеляційному господарському суду копій виписок банку за 22.09.2006 року та 19.10.2006 року про перерахування позивачем 10000 грн. 00 коп. та 14702 грн. 00 коп. вбачається, що зазначені грошові кошти були перераховані відповідачу на виконання Договору підряду від 25.09.2006 року, водночас, як предметом позовних вимог у цій справі є Договір підряду від 27.09.2006 року.

Поряд з цим, як вбачається з мотивувальної частини судового рішення Господарського суду Полтавської області від 10.05.2007 року у справі №61/65, господарським судом першої інстанції була встановлена відсутність фактичного виконання відповідачем за первісним позовом робіт за Договором підряду від 27.09.2006 року.

Відповідно до ст.35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до ст.11 ЦК України та ст.174 ГК України, договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Тому, за переконанням колегії суддів апеляційного господарського суду, правовий наслідок неузгодження сторонами істотних умов договору полягає у відсутності такого договору. Встановлюючи відсутність факту укладення договору внаслідок непогодження сторонами всіх істотних умов, колегія суддів апеляційного господарського суду встановлює обставини, якими обґрунтовуються первісні та зустрічні позовні вимоги. Визнання договору неукладеним, за переконанням судової колегії апеляційного господарського суду зумовлює неможливість посилань на такий (неукладений) договір, як на підставу та обґрунтування заявлених до стягнення сум, визначених у первісному та зустрічному позовах, оскільки господарським судом визнано те, що юридично такого договору не існує. Оскільки, неукладений договір не може породжувати прав та обов’язків для його сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що первісні позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій за невиконання Договору, який господарським судом визнано недійсним є необґрунтованими та недоведеними, відповідно, в їх задоволенні має бути відмовлено.

Щодо зустрічних позовних вимог, відповідно до яких, позивач за зустрічним позовом просить стягнути з відповідача за зустрічним позовом 3061 грн. 20 коп. - штраф за невиконання умов Договору, 759 грн. 01 коп. - пені за порушення строків зобов’язання, 1071 грн. 42 коп. - штраф за прострочення зобов’язання та 2295 грн. 00 коп. - завдані збитки, то розглянувши підстави, якими позивач за зустрічним позовом обґрунтовує стягнення, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що зустрічні позовні вимоги також мотивовані неналежним виконанням зобов’язань по Договору від 27.09.2006 року, зокрема п.4.2 Договору. Тому, за наведеним обґрунтуванням первісних позовних вимог, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку, про необґрунтованість позовних вимог, в задоволенні яких має бути відмовлено.

При цьому, відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог в частині стягнення 2295 грн. 00 коп. завданих збитків, судова колегія господарського суду апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.11 ЦК України, завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов’язків. Статтями 16 ЦК України та 20 ГК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно з ст.224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. При цьому, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України визначено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Аналогічні приписи містяться в ст.22 ЦК України, відповідно до якої, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, під збитками розуміють: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Враховуючи, що колегією суддів апеляційного господарського суду було встановлено те, що Договір підряду від 27.09.2006 року є неукладеним, тому вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення збитків, які відповідно до зустрічних позовних вимог визначені, як не отриманий позивачем за зустрічним позовом прибуток, який позивач за зустрічним позовом міг би отримати при виконані вказаного Договору, також не є обґрунтованими. Не можуть бути задоволені вимоги про стягнення збитків, як позадоговірної відповідальності виходячи з наступного.

Статтею 1166 ЦК України, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційного господарського суду, з приписів наведених норм вбачається, що юридичною підставою позадоговірної (деліктної) відповідальності, якою є відшкодування збитків в цьому випадку, має бути наявність складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) відповідача, шкідливого результату такої поведінки (шкоди); причинного зв’язку між протиправною поведінкою і шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду. Саме наявність чотирьох елементів правопорушення є необхідною вимогою для притягнення винної сторони до відповідальності, якщо інше не встановлено законом, зокрема таким обмеженням є наявність спеціальних умов, які властиві лише окремим випадкам або видам правопорушень (відсутність вини, відповідно до ст.1175 ЦК України, тощо).

При цьому, за переконанням судової колегії апеляційного господарського суду, особливість цивільно-правової природи збитків у вигляді упущеної вигоди полягає в тому, що при пред'явленні вимог про їх відшкодування повинен бути доведений передбачуваний (ймовірний) розмір, неотриманих доходів, так як підлягають відшкодуванню лише реальні доходи, які особа одержала б з врахуванням конкретних особливостей господарської діяльності за звичайних умов, коли її право не було порушено, поряд з тим, що, позивач зобов’язаний довести факт заподіяння шкоди, безпосередній причинно-наслідковий зв'язок між заподіянням шкоди і збитками та вину відповідача.

Виходячи з наведеного, колегія суддів апеляційного суду вказує на те, що заявлена до стягнення сума неодержаного прибутку не підтверджується матеріалами справи, а містить лише висновок позивача за зустрічним позовом про ймовірний дохід підприємства за вказаний період.

Виходячи з цього, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що позивачем за зустрічним позовом не доведено розмір заявлених до стягнення збитків, які б він отримав, як власні доходи, у разі виконання спірного Договору. Як вбачається з розрахунків розміру заявлених збитків, що місяться в тексті зустрічної позовної заяви (арк. справи 35) розмір упущеної вигоди є обрахованим позивачем за зустрічним позовом виходячи із власного погляду щодо розміру можливого отриманого прибутку рентабельності ремонтних робіт.

Враховуючи зазначене, судова колегія дійшла до висновку, що позивачем за зустрічним позовом не було підтверджено належними засобами доказування розмір прибутку, який він зміг би отримати, якщо б його право не було порушено.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Стаття 32 ГПК України встановлює, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких, господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В цьому випадку, це стосувалось сторін, які мали б довести належними засобами доказування те, що між ними був укладений Договір, відповідно до вимог чинного законодавства, за невиконання якого можуть бути застосовані штрафні санкції, а також підстави для стягнення збитків, понесених у спірних правовідносинах, які були б визнані судом обґрунтованими та переконливими, чого зроблено не було.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Приймаючи до уваги наведене вище, колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що відповідно до мотивувальної частини рішення Господарського суду Полтавської області від 6.02.2008 року у справі №8/551, було вірно вирішено про відмову в задоволенні первісного та зустрічного позовів, хоча з невірним застосуванням норм матеріального права та неповним з’ясуванням усіх фактичних обставин у справі. Поряд з цим, як було встановлено колегією суддів апеляційного господарського суду, резолютивна частина судового рішення місцевого господарського суду від 6.02.2008 року не містить висновків суду щодо задоволення чи незадоволення зустрічних позовних вимог, хоча мотивувальна частина цього рішення (арк. справи 57) містить висновок суду про необґрунтованість зустрічних позовних вимог, які не підлягають задоволенню. Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що місцевим господарським судом були порушені приписи ст.84 ГПК України.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, водночас рішення місцевого господарського суду –має бути змінено.

Зважаючи на наведене вище та керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49,84, 99, 101, п. 4) ст.103, ст.ст. 105 ГПК України, Київський міжобласний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Тахтаулівської сільської ради Полтавської області на рішення Господарського суду Полтавської області від 06.02.2008 року у справі №8/551 –залишити без задоволення.

2.          Частину 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Полтавської області від 06.02.2008 року у справі №8/551 –змінити, виклавши її в наступній редакції:

«В задоволенні зустрічного позову Дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор»Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія»Автомобільні дороги України»до Тахтаулівської сільської ради Полтавської області про стягнення 7187 грн. 53 коп. штрафних санкцій та збитків відмовити».

3.          Копію цієї постанови надіслати сторонам у справі.

4.          Матеріали справи №8/551 повернути до Господарського суду Полтавської області

Повний текст постанови було виготовлено та підписано 20.05.2008 року

Головуючий суддя                                                            Поліщук В. Ю.

судді                                                                                 Рудченко С.Г.

Агрикова О.В.

Дата відправки 03.06.08