ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.08 Справа № 24/46

За позовом: Міського комунального підприємства „Миколаївводоканал”, м.Миколаїв Львівської області

До відповідача :Миколаївської райспоживспілки Львівської області, м. Миколаїв Львівської області

Про стягнення 7400,34 грн. боргу

Суддя Хабіб М.І.

Секретар Савченко Ю.А.

Представники:

Від позивача – Турчин Я.М. –представник.

Від відповідача –Фацієвич Р.Я.–представник

Суть спору: Позов заявлено про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення в 1997-1998р.р. в сумі 7400,34грн. на підставі ст..611,623 ЦК України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з січня 1997р. позивач надавав відповідачеві послуги з водопостачання та водовідведення, однак відповідач свої зобов”язання по оплаті наданих послуг виконував неналежним чином, в результаті чого заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення в 1997-1998р.р. становить станом на 01.07.2007року 7400,34грн.Як на доказ позовних вимог позивач посилається на акт звірки розрахунків станом на 01.07.2007р.та на рахунки на оплату наданих послуг за 1997-1998р.р., які надавались відповідачеві.

Відповідач проти позову заперечує з тих підстав, що жодної заборгованості перед позивачем не має, що підтверджено довідкою КРУ у Львівській області від 12.06.2007р., складеною за наслідками зустрічної перевірки. Крім того, у відзиві на позов відповідач зазначає, що за 1997-1998р.р. документи не збереглись, а також просить застосувати строк позовної давності.

В судовому засіданні 08.04.2008р. оголошувалась перерва до 17.04.2008р.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення в 1997-1998р.р. в сумі 7400,34грн. на підставі ст..611,623 ЦК України.

Як на доказ позовних вимог позивач посилається на акт звірки розрахунків за надані послуги по водопостачанню та водовідведенню станом на 01.07.2007р., в якому позивач вказав, що:

-          станом на 01.01.1997р. заборгованість за воду становить 112,10грн. та 179,95 грн. за опалення.;

-          станом на 01.01.1998р. заборгованість за воду становить 5097,06грн. та 1308,06 грн. за опалення;

-          станом на 01.01.1999р. заборгованість за воду становить 4604,92 грн. та 2795,42грн. за опалення, разом 7400,34грн..

В акті також вказано, що оборотів за 1999-2003рік не було.

Відповідач підписав названий акт, однак не підтвердив факту надання послуг в 1997-1998р.р. та вказав, що заборгованості перед позивачем не має.

Крім акту звірки, позивач подав рахунки на оплату послуг за 1997-1998р.р.

Жодних інших доказів на підтвердження позовних вимог позивач суду не подав.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши подані докази , суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити з наступних підстав.

Згідно із позовною заявою, підставою позову є ст.ст.611,623 ЦК України, а саме: настання правових наслідків у зв”язку з невиконанням відповідачем своїх зобов”язань по оплаті наданих послуг та стягнення завданих збитків.

Відповідно до ст.ст. 11, 509.ЦК України, підставами виникнення зобов”язань є, зокрема, договори та інші правочини, акти цивільного законодавства, інші юридичні факти.

В силу ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст.38,64 ГПК України, якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов”язаний витребувати документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Згідно із ухвалою суду від 17.03.2008р. суд витребовував у позивача подати письмове обґрунтування позовних вимог, в якому вказати підстави надання відповідачеві послуг в 1997-1998р.р., кількість та вартість наданих послуг, строк оплати послуг та зазначити докази, які підтверджують ці обставини; подати докази фактичного надання послуг, їх кількість та вартість, підстави надавання послуг ( договір тощо), подати докази погодження сторонами строку оплати послуг; вимогу про оплату послуг на суму 7400,34 грн. та докази її надання ( надсилання) відповідачеві; докази надання ( надсилання) рахунків на оплату наданих в 1997-1998р.р. послуг, які додані до позовної заяви.

Позивач вимог суду не виконав, витребуваних судом матеріалів не подав, представник позивача в судовому засіданні пояснив, що інших доказів, ніж ті, що додані до позовної заяви, не може подати, за відсутністю таких.

Як зазначено вище, відповідач не визнає позовних вимог.

Суд вважає, що подані позивачем акт звірки взаєморозрахунків та рахунки, не є належними та допустимими доказами, які підтверджують фактичне надання позивачем відповідачеві послуг з водопостачання та водовідведення в 1997-1998р.р., виникнення у відповідача зобов”язань щодо їх оплати та суму боргу 7400,34грн., оскільки в акті звірки відповідач не підтвердив факт надання послуг в1997-1998р.р., вказав про відсутність будь-якого боргу перед позивачем, а рахунки на оплату послуг є односторонніми документами, які виписуються на підставі первинних документів, наприклад, показників приладів обліку, актів приймання-передачі наданих послуг тощо . Крім того, на вимогу суду позивач не подав жодних первинних документів, які підтверджують фактичне надання послуг відповідачеві, їх кількість та вартість, надання відповідачеві рахунків на оплату наданих послуг тощо.

На підставі викладеного суд вважає, що в задоволенні позову належить відмовити у зв”язку з недоведеністю позивачем своїх позовних вимог.

Щодо клопотання відповідача про застосування позовної давності, то, на думку суду, таке клопотання не підлягає до задоволення, оскільки суду не подано жодних доказів , які підтверджують фактичне надання послуг позивачем та виникнення у відповідача зобов”язань щодо їх оплати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 36, 43, 49, 77, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Суддя                                                                                           Хабіб М.