ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
01.04.08                                                                                           Справа № 4/1281-17/194
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді                              Юрченка Я.О.

суддів                                                  Процика Т.С.

Слуки М.Г.

розглянув апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об»єднання «Львівська залізниця», м.Львів

на рішення Господарського суду Львівської області від 30.10.2007р.

у справі № 4/1281-17/194

за позовом Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України, м.Київ

до Державного територіально-галузевого об»єднання «Львівська залізниця», м.Львів

Третя особа: Відкрите акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь», м.Маріуполь

про стягнення 47763,89 грн.

За участю представників сторін: не з’явились.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 30.10.2007р. у справі № 4/1281-17/194 задоволено позов Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України, м.Київ та стягнуто з Державного територіально-галузевого об”єднання «Львівська залізниця»47763,89грн. основного боргу, 477,63 грн. державного мита та 118,00грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду мотивоване нормами ст.ст.509, 526 ЦК України та тим, що Відповідачем не спростовано доводів Позивача та не доведено фактів невиконання чи неналежного виконання умов договору Позивачем.

Скаржник, Відповідач у справі, не погоджуючись з рішенням господарського суду, подав апеляційну скаргу, просить рішення суду скасувати, в позові відмовити з підстав, викладених в апеляційній скарзі та доповненні до апеляційної скарги.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Сторони участі уповноважених представників в судовому засіданні не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Позивач та Відповідач про причини неявки не повідомили. Третя особа подала клопотання про розгляд справи без участі її уповноваженого представника.

Виходячи з приписів ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд вбачає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами за відсутності представників сторін.

Розглянувши доводи Скаржника, викладені в апеляційній скарзі, заперечення Позивача, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, оцінивши наявні матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі укладено договір №ЦХП-60103 від 02.01.2003р. на постачання продукції виробничо-технічного призначення.

На виконання вказаного договору в 2003р. Позивачем здійснено поставку продукції відповідачу по залізничних накладних № 35604119, №49067589, №49070859, № 50489596, №50489597. Продукція по зазначених накладних була відправлена на адресу Львівської залізниці безпосередньо від виробника продукції - ВАТ „МК „Азовсталь" транзитом без розвантаження.

Пунктом 7.4 Договору передбачено, що розрахунок за продукцію здійснюється відповідно до Наказу Укрзалізниці №251-Ц від 03.07.2000р. „Про порядок економічних відносин на залізничному транспорті України".

Відповідно до п.2.1 Наказу - умовою внутрішньогосподарських розрахунків є наявність у кожного з учасників окремого або самостійного балансу, що входить до складу зведеного балансу Укрзалізниці. При внутрішніх та внутрішньогосподарських розрахунках вимога платежу оформляється шляхом виписки повідомлення і направляється до платника, минаючи установи банку. Повідомлення (авізо) - офіційне сповіщення, що надсилається одним підприємством (підрозділом) іншому, про зміни стану взаєморозрахунків, пов'язаних з наданням послуг, відвантаженням товарно-матеріальних цінностей, розподілом доходів від перевезень та іншими господарськими операціями.

На виконання п.7.4 Договору, за поставлену продукцію Позивач виставив Відповідачу рахунки-фактури та відповідно сповіщення:

рахунок-фактура №ВБК-601/4 від 15.12.2003р. на суму 256476,72грн. (сповіщення №8312 від 19.12.2003р.);

рахунок-фактура №ВБК-595/5 від 11.12.2003р. на суму 273451,54 грн. (сповіщення №8267 від 17.12.2003р.);

рахунок-фактура №535/4-вбк від 16.10.2003р. на суму 139059,12 грн. (сповіщення №7722 від 31.12.2003р.);

рахунок-фактура №449/4-вбк від 22.08.2003р. на суму 141609,53 грн. (сповіщення №5129 від 26.08.2003р.);

Всього по даним рахункам поставлено продукції на суму 810596,91грн.

Відповідно до п.7.5 Договору, термін акцепту сповіщення по пред'явлених рахунках визначається десятьма банківськими днями з дня їх одержання. Зазначені сповіщення виставлені ще в 2003 році.

Пункт 9.2 Договору передбачає, що Покупець (Відповідач) зобов'язаний вчасно акцептувати сповіщення та пред'явлений рахунок Постачальника. Але вищезазначені рахунки частково не акцептовані Львівською залізницею, а саме:

рахунок-фактура №ВБК-601/4 від 15.12.2003р. на суму 2299,40грн. (сповіщення №8312);

рахунок-фактура №ВБК-595/5 від 11.12.2003р. на суму 25651,98грн. (сповіщення №8267);

рахунок-фактура №535/4-вбк від 16.10.2003р. на суму 17101,32грн. (сповіщення №7222);

рахунок-фактура №449/4-вбк від 22.08.2003р. на суму 2711,19грн. (сповіщення №5129);

Всього повідомлення неакцептовані на суму 47763,89грн.

Тобто Відповідач оплатив отриману продукцію частково. Заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 47763,89грн.

З метою додержання досудового врегулювання суперечок, Позивач пред'явив Відповідачу претензію від 05.03.2004р. №ЦХП-з-1-1121 з проханням акцептувати зазначені вище авізо, але Львівська залізниця відмовилась їх акцептовувати.

Договором, а саме п.9.1, передбачено, що в разі невиконання взятих зобо'язань, Сторони несуть відповідальність згідно до чинного законодавства.

З метою вирішення спору в добровільному порядку позивачем на адресу відповідача направлялась претензія, яка залишена без задоволення, оскільки, як вказує Відповідач, при отриманні вантажу було виявлено нестачу, що підтверджується комерційними актами: ст.Клепарів №816180 від 17.12.2003р., ст.Ужгород №242144 від 30.08.2003р., ст.Здолбунів №826860 від 19.10.2003р., №816179 від 17.12.2003р. ст.Клепарів, №816178 від 17.12.2003р. ст.Клепарів.

Відповідно до п.5.2 вказаного вище договору приймання продукції по кількості та якості провадиться замовником відповідно до Інструкції П-6 від 15.06.1965р. “Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості” та Інструкції №П-7 від 25.04.1966р. “Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості”.

Зазначені вище комерційні акти не можуть бути належними доказами недопоставки позивачем продукції, оскільки приймання вантажу здійснювалось з порушенням вимог Інструкції П-6, п.п.31, 36 Правил видачі вантажу та п.п.4.2, 4.3, 4.4, 4.5 Правил оформлення перевізних документів.

Окрім того, Статутом залізниць України, а саме частиною 110, передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Як вбачається з матеріалів справи, вантаж був прийнятий до перевезення Укрзалізницею без жодних застережень.

Відповідно до частини 127 Статуту залізниць України, залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження переданого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його поставки, якщо не доведе, що втрата недостача, псування пошкодження, прострочення відбулося не з її вини.

Згідно з частиною 129 Статуту залізниць України, обставини що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Згідно з п.16 Інструкції, якщо при прийманні продукції буде виявлена нестача, то отримувач зобов'язаний призупинити подальше приймання, забезпечити схоронність продукції.

Про виявлену нестачу продукції складається акт за підписами осіб, які проводили приймання продукції.

Згідно з п.18 Інструкції у випадках коли виклик представника відправника іншого міста не являється обов'язковим, як і в даному випадку, приймання продукції по кількості і складання акта про нестачу проводиться за участю представника іншого підприємства або представника громадськості.

Відповідно до п.25 Інструкції, якщо при прийманні продукції за участю представника вказаного в п.17 або в п.18 даної Інструкції, буде виявлена нестача проти даних, вказаних в транспортних і супровідних документах, то результати приймання продукції кількості оформляються актом. Акт повинен бути складений в той же день, коли нестача виявлена.

Під час приймання продукції Відповідачем були порушені вищезазначені пункти Інструкції.

Так, ні з одного документа, що мають відношення до приймання продукції відповідачем, не вбачається про призупинення приймання продукції, забезпечення схоронності вантажу.

При вірному порядку приймання продукції вантажоодержувач мав спочатку скласти акт, передбачений п.16, призупинити приймання вантажу при виявленні недостачі, забезпечити схоронність вантажу, залучити представника громадськості, та скласти акт за його участю передбачений п. 25, з усіма вимогами передбаченими для його складання.

Однак, Відповідачем цього зроблено не було.

Під час складання Акту приймання вантажу від 30.12.2003р. в якому зафіксовано факт нестачі, також здійснено порушення.

В даному акті не зазначено посаду члена комісії до складу якої входив Муц Л.С., відсутні дані про представника громадськості, який брав участь у прийманні вантажу, дані про дату відправку продукції зі станції відправника або зі складу відправника, номер і дата комерційного акта, відомості про умови вберігання які були застосовані до вантажу до складання зазначеного акта, а також дані про те, що визначення кількості продукції проводилось на справних вагах або іншими вимірювальними приладами, повіреними в установленому порядку.

Окрім того, даний акт не містить жодних дат, щодо видачі, розкриття вагону, початку приймання і його закінчення. Посвідчення видане представнику громадськості не містить дати та номеру оформлення, що є порушенням пункту 21 Інструкції.

Твердження Відповідача про те, що Львівська залізниця не набула власності на даний вантаж, оскільки спірні вагони були переадресовані на Південну та Південно-Західну залізницю, є помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до п.45 Статуту у всіх випадках зміни одержувача або станції призначення вантажу підприємство, організація, громадяни, за заявою яких зійснено таку заміну, є відповідальними перед попереднім одержувачем за наслідки такої зміни і зобов'язані відрегулювати розрахунки між відправниками, попередніми адресатами та фактичними одержувачами.

В даному випадку попереднім одержувачем була Львівська залізниця, тому ДП „Укрзалізничпостач" з ініціативи якого відбулося переадресування збов'язане здійснити корегування рахунків з Відповідачем, Південною та Південно-Західною залізницею.

Оскільки, спірні вагони були з самого початку направлені на адресу Львівської залізниці, рахунки-фактури та сповіщення для оплати поставленої продукції також були надані Львівській залізниці. Претензія щодо нестачі була направлена саме Львівською залізницею на адресу ДП „Укрзалізничпостач".

Тобто розрахунки велися з Львівською залізницею. Також, саме Відповідач акцептовував сповіщення за поставлену продукцію по зазначеним накладним.

Згідно з ст.509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, при цьому зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов’язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону та договору.

Відтак, виходячи з того, що наведеного Відповідач не спростував, доказів невиконання чи неналежного виконання договору Позивачем не подав, апеляційний господарський суд вважає правомірним та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову та стягнення з Відповідача 47763,89грн. боргу. Підстави, встановлені ст.104 ГПК України, для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги –відсутні.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Львівської області від 30.10.2007р. у справі № 4/1281-17/194 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об»єднання «Львівська залізниця», м.Львів –без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий суддя                                                                      Юрченко Я.О.

Суддя                                                                                          Процик Т.С.

Суддя                                                                                          Слука М.Г.