ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.08 р.                     Справа № 41/248а

Господарський суд Донецької області у складі судді КододовоїО.В. при секретарі судового засідання Котельніковій Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За участю:

представників сторін

від позивача – не з’явився

від відповідача – Погромська І.В., Посметна М.М. (за довіреностями)

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов Приватним підприємством науково-виробничої комерційною фірмою „Меттехкомплект” м. Харцизьк до Державної податкової інспекції у м. Харцизьку про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 27.04.2005року №/0 про донарахування податку на додану вартість та застосування штрафних санкцій в сумі 76867,80грн.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на невідповідність податкового повідомлення-рішення вимогам чинного законодавства.

Позивач зазначає, що відповідач самостійно визначивши за перевіряє мий період відхилення податкових зобов’язань в сторону зменшення на суму 52899,22грн. не прийняв до уваги, згідно вимог п.п. 7.7.1 п.7.7. ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” суму 106029,19грн. податкового кредиту за перевіряє мий період, в результаті чого податкове зобов’язання з ПДВ визначено не вірно.

Позивач також вказує на те, що в період проведення перевірки відповідачу були додатково надані первинні документи, які підтверджують валові витрати підприємства у 2004році в сумі 530145,96грн., а також витрати по сплаті податку в сумі 106029,19грн. Вказана сума валових витрат позивачем при визначенні зобов’язань по податку на прибуток відповідачем була визнана валовими витратами підприємства та врахована, при цьому визначивши податкові зобов’язання по ПДВ відповідач позбавив позивача права на податковий кредит у сумі 106029,19грн. за відповідні податкові періоди, чим порушив вимоги п.п. 7.4.1 п.7.4. ст.7, п.п.7.7.1 п.7.7. ст.7 закону України „Про податок на додану вартість”.

Суд ухвалою від 07 травня 2008року відкрив провадження в адміністративній справі №41/248а, ухвала отримана особисто директором Бекетовою 13 травня 2008року згідно поштового повідомлення №9132623 (т.2,а.с.3). Ухвалою від 27 травня 2008року господарський суд закінчив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду на 03 липня 2008року, згідно поштового повідомлення №9253358 ухвала була отримана 05 червня 2008року директором Бекетовою особисто .

Відповідач у відзиві на позовну заяву (т.1, а.с. 32-33) проти позову заперечує та зазначає, що сума ПДВ по додатково наданим податковим накладним не була врахована до складу податкового кредиту в зв’язку з тим, що підприємство самостійно у періоді, що перевірявся не відносило суму 530145,96грн. до податкового кредиту, тобто у книзі придбання товарів (робіт, послуг) додатково надані податкові накладні в перевіряємому періоді включені не були в порушення п.п. 7.2.8 ст. Закону України „Про податок на додану вартість”.

Відповідач зазначає, що дату отримання наданих податкових накладних встановити не можливо, як і не можливо встановити факт придбання товарів у зв’язку з порушенням позивачем вимог закону.

Також у відзиві на позов відповідач зазначає, що суми податкового кредиту по додатково наданим податковим накладним позивачем не задекларовані у перевіряємому періоді, тому, це свідчить на думку відповідача, що податкові накладні отримані платником податків пізніше, що позбавило права підприємства включати ПДВ до складу податкового кредиту у перевіряємому періоді.

З огляду на вищенаведене відповідач просить у позові відмовити.

Рішенням господарського суду Донецької області від 22 вересня 2005року у задоволенні позовних вимог позивача про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 27.04.2005року №/0 відмовлено.

Донецький апеляційний господарський суд постановою від 24 жовтня 2005року рішення господарського суду Донецької області від 22.09.2005року залишив без змін, апеляційну скаргу ПП НВФ „Меттехкомплект” без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 08 квітня 2008 року рішення господарського суду Донецької області від 22.09.2005року та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 24.10.2005 року скасовано та зроблено висновок, що дана справа є справою адміністративної юрисдикції та повинна розглядатися за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

В ухвалах від 07 травня 2008року та від 27 травня 2008року господарський суд пропонував позивачу визначитися із позовними вимогами відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України, позивач не уточнив позовні вимоги, у судове засідання не з’явився та не скористався наданим йому правом на участь у судовому засіданні.

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до пункту 2-1 розділу 7 “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, суд встановив:

Державною податковою інспекцією у м. Харцизьку 25 квітня 2005року проведено планову документальну перевірку дотримання вимог податкового та валютного законодавства Приватного підприємства науково-виробничої комерційної фірми „Меттехкомплект” за період з 06.08.2004р. по 31.12.2004р. за результатами якої складено акт №484/23-1-33110269.

В акті перевірки від 25 квітня 2005року №484/23-1-33110269 зроблено висновок про порушення з боку позивача пп..7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” №168/97-ВР від 03.04.97р. (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість за 2004рік на суму 52899грн., в тому числі по періодах:

жовтень 2004р. на суму 4371грн.;

листопад 2004р. на суму 19350грн.;

грудень 2004р. на суму 29178грн.

На підставі акту перевірки ДПІ у м. Харцизьку прийняте податкове повідомлення-рішення №2/0 від 27 квітня 2005року, яким визначено позивачу податкове зобов’язання з податку на додану вартість на загальну суму 76867,80грн., в тому числі 52899,00грн. основного платежу та 23968,80грн. штрафні (фінансові) санкції. Податкове повідомлення-рішення №2/0 від 27 квітня 2005року на підставі п.п. 3.1.1 ст.3, п.п. 4.1. ст.4, п.п. 6.1, ст. 6, п.п. 7.3.1 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”.

Позивач факти порушення встановлені у акті перевірки не оспорює, а посилається на те, що відповідачем не були враховані додатково надані ним податкові накладні видані ПП „Соломон” (т.1 а.с. 51-56).

З даним твердженням позивача суд не може погодитися за наступних підстав:

Відповідно до п. 1.7 статті 1 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997р. № 168/97-ВР податковий кредит визначений як сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, що визначено згідно з цим Законом.

Згідно із підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України від 03.04.1997р. № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість" датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважаються дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг). У даному випадку позивач наполягає на останній з наведених подій, а саме на отриманні податкових накладних.

Дата отримання податкових накладних визначається у книзі придбання товарів (робіт, послуг), порядок ведення якої затверджений наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.1997 року № 165 відповідно до підпункту 7.2.8 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість". За правилами пункту 11.2 наведеного Порядку у графі 2 вказується дата отримання податкової накладної.

З матеріалів справи вбачається, що книга придбання товарів (робіт, послуг) не містила записів про отримання позивачем податкових накладних № 920 від 10.09.2004року, № 988 від 01.10.2004року, № 1002 від 26.10.2004року, №1010 від 01.11.2004року, №1017 від 15.11.2004року, № 1028 від 29.11.2004 року у податкових періодах на яких наполягає позивач.

З наявних у матеріалах справи товарних накладних та податкових накладних № 920 від 10.09.2004року , № 988 від 01.10.2004року, № 1002 від 26.10.2004року, №1010 від 01.11.2004року, №1017 від 15.11.2004року, № 1028 від 29.11.2004року вбачається, що вони від імені Приватного підприємства "Соломон" та Приватного підприємства Науково-виробнича фірма “Меттехкомплект” підписані однією і тією ж особою, а саме Бекетовою Н.Д.

Відповідно до пункту 3 статті 238 Цивільного кодексу України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

За таких підстав, товарні накладні та податкові накладні, на які посилається позивач, у якості доказів права на формування податкового кредиту у сумі 106029,19грн. не можуть бути належними доказами, оскільки вони оформлені з порушеннями встановленого законом порядку представництва.

Крім того у матеріалах справи наявна копія ухвали Вищого адміністративного суду України від 04 березня 2008року по справі №К-10698/06 за позовом Приватного підприємства „Науково-виробнича комерційна фірма „Меттехкомплект” до Державної податкової інспекції у м. Харцизьку про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 27.04.2005року №/0. у даній ухвалі зазначено , що Бекетова Н.Д. не мала права укладати договір від 01.09.2004р. №758/15 від імені ПП „Меттехкомплект”, оскільки вона одночасно є керівником іншої юридичної особи, а саме ПП „Соломон”. І так як акти та накладні оформлені з порушеннями, а саме підписані однією і тією ж особою, ці документи правомірно визнані судами такими, що не можуть бути прийняті як доказ укладання та виконання договору.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04 березня 2008року рішення господарського суду Донецької області від 22.09.2005р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 24.10.2005року по справі №41/249а залишено без змін, у яких також було зазначено що накладні оформлені з порушеннями, а саме підписані однією і тією ж особою, ці документи не можуть бути прийняти як доказ укладення та виконання договору.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За результатами розгляду справи №41/249а було встановлено, що відповідач правомірно не врахував у складі валових витрат господарські операції по взаємовідносинам с ПП „Соломон” відповідно до приписів п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2 ст. 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”.

Враховуючи, що норма п.7.4.1. п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” у редакції, яка діяла у 2004році під час здійснення спірних господарських операцій передбачала, що податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації. Суми податку на додану вартість, сплачені (нараховані) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням (спорудженням) основних фондів, що підлягають амортизації, включаються до складу податкового кредиту такого звітного періоду, незалежно від строків введення в експлуатацію основних фондів, а також від того, чи мав платник податку оподатковувані обороти протягом такого звітного періоду, відповідач правомірно не взяв до уваги та не врахував у складі податкового кредиту податкові накладні отримані від ПП „Соломон” (т.1, а.с. 51-56) на загальну суму ПДВ 65060,28грн.

Основними засадами судочинства відповідно до ст. 129 Конституції України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п.4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАСУ) обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно до приписів статті 86 КАСУ суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно до ст.71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позивач належними доказами не довів неправомірність прийняття спірного повідомлення - рішення.

З огляду на вищевикладене вимоги позивача про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 27.04.2005року №/0 про донарахування податку на додану вартість та застосування штрафних санкцій в сумі 76867,80грн. не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.94 КАСУ якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з державного бюджету України.

Постанова постановлена у нарадчій кімнаті та проголошена вступна і резолютивна частина у судовому засіданні 03 липня 2008року в присутності представників відповідача.

Керуючись конституцією України, Законом України “Про податок на додану вартість”, ст.ст.17 - 20, 69 - 72, 86, 94, 158-163, 167, 185, 186, 254, п.6,7 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

У позові Приватного підприємства науково-виробничої комерційної фірми „Меттехкомплект” м. Харцизьк до Державної податкової інспекції у м. Харцизьку про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 27.04.2005року №/0 про донарахування податку на додану вартість та застосування штрафних санкцій в сумі 76867,80грн. відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку частини 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова виготовлена у повному обсязі 04 липня 2008року.

Суддя Кододова О.В.