ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

03.06.2008

Справа №2-7/2038-2008А

За позовом: Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя АР Крим (95026, м. Сімферополь, вул. Гагаріна, 14а)

До відповідача: Підприємства Сімферопольської виправної колонії №102 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в АР Крим (95040, м. Сімферополь, пров. Елеваторний, 4)

Про стягнення 4667,93 грн.

Суддя господарського суду АР Крим І. І. Дворний Секретар судового засідання В. Є. Євген’єва

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача – Мілютина Т. В., предст., дов. №1 від 09.01.2008 р.

Від відповідача – Данченко О. О., предст., дов. №19/23 від 13.02.2008 р.

Сутність адміністративної справи:

Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя АР Крим звернулося до Господарського суду АР Крим з позовом до Підприємства Сімферопольської виправної колонії №102 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в АР Крим про стягнення 4667,93 грн.

Позовні вимоги мотивовані наявністю у відповідача заборгованості зі сплати страхових внесків на обов'язкове державне пенсійне страхування за листопад 2007 року у сумі 4667,93 грн., яку позивач просить стягнути в примусовому порядку.

Відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на те, що заборгованість Підприємства Сімферопольської виправної колонії №102 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в АР Крим перед Управлінням Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя АР Крим зі сплати страхових внесків за листопад 2007 року складає 2139,76 грн., оскільки платіжними дорученнями №18 від 25.01.2008 р. та №19 від 25.01.2008 р. була частково погашена заборгованість у розмірах 2383,85 грн. та 144,32 грн. відповідно.

В поясненнях до позову Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя АР Крим вказує на те, що сплачені відповідачем кошти у сумі 2528,17 грн. були перераховані на погашення недоїмки, яка виникла раніше, тобто в порядку календарної черговості, у зв’язку з чим просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

Розгляд справи відкладався у порядку статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Підприємство Сімферопольської виправної колонії №102 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в АР Крим зареєстровано в Управлінні Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя АР Крим як платник збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (реєстраційний номер 13-01-43-а).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначаються Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” №1058-ІУ від 09.07.2003 р.

Згідно зі ст. 1 цього Закону страхувальниками визнаються роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону сплачують страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до статті 14 Закону №1058 страхувальниками відповідно до цього Закону є, у тому числі, роботодавці - підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

П. 6 ч. 2 ст. 17 Закону України №1058 встановлений обов'язок страхувальників нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Відповідно до частини 6 статті 20 вказаного Закону страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Базовим звітним періодом є:

- для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць;

- для страхувальників, зазначених у пункті 5 статті 14 цього Закону, - квартал.

З матеріалів справи вбачається, що загальна сума самостійно задекларованих страхових внесків на загальнообов’язкове держане пенсійне страхування Підприємства Сімферопольської виправної колонії №102 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в АР Крим за листопад 2007 року складає 4667,93 грн. (а. с. 8).

П. 5.1.4 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України №21-1 від 19.12.2003 р., передбачено, що нараховані за відповідний базовий звітний період страхові внески сплачуються платниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду незалежно від виплати заробітної плати (доходу), на суми яких нараховуються страхові внески. Базовим звітним періодом є календарний місяць.

Відповідно до ч. 2 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі — недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

П. 3 ст. 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” передбачено, що територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов’язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій. Страхувальник у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує її з органами Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, а в разі неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги в судовому порядку.

Матеріали справи свідчать, що на виконання цієї норми Управлінням Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя АР Крим на адресу Підприємства Сімферопольської виправної колонії №102 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в АР Крим була направлена вимога №Ю-29С від 08.01.2008 р. на сплату недоїмки у розмірі 4667,93 грн. (а. с. 6). Вимога була отримана відповідачем 10.01.2008 р., про що свідчить підпис його працівника у відповідному поштовому повідомленні.

У зв’язку з несплатою відповідачем в добровільному порядку недоїмки у зазначеному розмірі позивач звернувся до суду з цим позовом.

Проте, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, з наявних в матеріалах справи платіжних доручень №18 та №19 від 25.01.2008 р. (а. с. 10-11) вбачається, що відповідачем в добровільному порядку була погашена частина заборгованості зі сплати внесків за листопад 2007 року у загальному розмірі 2528,17 грн. Про це свідчить, зокрема, рядок «призначення платежу» у зазначених платіжних дорученнях.

У той же час, Управлінням ПФУ в Залізничному районі м. Сімферополя заперечується цей факт з посиланням на те, що сплачені відповідачем кошти були перераховані на погашення боргу, який виник раніше. При цього позивач посилається на частину 5 ст. 106 Закону України №1058, яким передбачено, що у разі, коли страхувальник має несплачену недоїмку, пеню та фінансові санкції і здійснює сплату поточних сум страхових внесків, ці суми зараховуються в рахунок сплати недоїмки, пені та фінансових санкцій.

Однак, суд не може погодитися з правомірністю вказаної позиції позивача з наступних підстав.

Відповідно до п. 22.4 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» від 05.04.2001р. №2346-Ш з наступними змінами і доповненнями при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання. Дата прийняття розрахункового документу на виконання фіксується банком. При цьому, під переказом розуміється рух певної суми грошових коштів з метою їх зарахування на рахунок отримувача або видачі йому в готівковій формі (ст. 1 Закону).

Надані суду відповідачем платіжні доручення про часткову сплату страхових внесків за листопад 2007 року оформлені належним чином, містять посилання на призначення платежів та прийняті банком до виконання.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п. 5.3 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження платежів зі збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та інших платежів, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 19 січня 2002 р. N 2-4, дані про надходження платежів до відповідного органу Пенсійного фонду України повинні бути відображені в особових рахунках платників. При обробці розрахункових документів про сплату платежів до Пенсійного фонду України в автоматичному режимі з використанням електронного реєстру розрахункових документів відповідальною особою, яка проводить їх обробку, за зовнішніми ознаками перевіряються дані заповнення реквізиту "Призначення платежу" на відповідність необхідним вимогам.

Крім того, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (ст.. 22). Конституція України має вищу юридичну силу (ст. 8).

П. 3 ст. 47 Господарського кодексу України передбачає, що держава гарантує недоторканність майна і забезпечує захист майнових прав підприємця.

Отже діючим законодавством також закріплено право власника вільно, за власною ініціативою та на свій розгляд, володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном та гарантії недоторканості майна з боку держави.

У відповідності зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування і їх посадови особи зобов’язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Суд звертає увагу на те, що серед прав органів пенсійного фонду України, передбачених ст. 64 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” відсутнє право самостійно, без згоди на то страхувальника або відповідного рішення суду, визначати призначення платежів. Положення ж ч. 5 ст. 106 Закону України №1058 на думку суду стосується виключно випадків, коли страхувальником сплачуються страхові внески без зазначення призначення платежу.

Норма законодавства, яка б надавала органу пенсійного фонду право самостійно розпоряджатися коштами страхувальника на свій розсуд, позивачем суду не наведена.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя АР Крим в частині стягнення з відповідача заборгованості за листопад 2007 року у сумі 2528,17 грн. слід відмовити у зв’язку зі сплатою вказаної суми недоїмки в добровільному порядку до часу звернення позивача до суду.

У той же час, Підприємство Сімферопольської виправної колонії №102 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в АР Крим не надало суду доказів сплати ним недоїмки у розмірі 2139,76 грн. (4667,93 грн. – 2528,17 грн.), у той час як відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Більш того, наявність заборгованості у вказаному розміру не заперечується відповідачем по суті.

Таким чином позовні вимоги Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя АР Крим підлягають частковому задоволенню на суму 2139,76 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України у справах, в яких позивачем є суб’єкт владних повноважень, а відповідачем — фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Приймаючі до уваги викладене, керуючись ст. ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Підприємства Сімферопольської виправної колонії №102 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань в АР Крим (95040, м. Сімферополь, пров. Елеваторний, 4, ідентифікаційний код 08680299) на користь Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя АР Крим (95026, м. Сімферополь, вул. Гагаріна, 14а, р/р 260062161 в КРД ЗАТ «Райффайзен банк «Аваль», МФ 324021, ідентифікаційний код 08680299) заборгованість зі сплати страхових внесків на обов'язкове державне пенсійне страхування за листопад 2007 року у сумі 2139,76 грн.

3.          В іншій частині позову відмовити.

Виконавчий лист видати після вступу постанови в законну силу за заявою сторони, на користь якої ухвалено рішення.

Судом роз’яснено сторонам положення ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно якої Постанова суду, яка набрала законної сили, є обов’язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, Постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дійсну Постанову направити на адресу сторін рекомендованою кореспонденцією.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.