донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

09.06.2008 р.                                                              справа №21/7

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Величко Н.Л.

суддів

Алєєвої І.В. , М'ясищева А.М.

за участю представників сторін:

від позивача:

Огнений А.Б. – за дов. № 09/39 від 08.01.2008р.,

від відповідача:

Ушакова М.В. – за дов. № 01-270 від 06.06.2008р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча" м.Маріуполь

на рішення господарського суду

Донецької області

від

08.05.2008 року

по справі

№21/7 (Матюхін В.І.)

за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча" м.Маріуполь

до

Управління праці та соціального захисту населення в Новоазовському районі Донецької області

про

стягнення 49 239,60грн.

В С Т А Н О В И В:

1.Стислий виклад суті рішення місцевого господарського суду

08.01.2008р. ВАТ “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча” подано позов до Новоазовської районної державної адміністрації, Управління праці та соціального захисту населення в Новоазовському районі Донецької області та Управління державного казначейства в Новоазовському районі Донецької області про відшкодування збитків від перевезення пільгової категорії громадян протягом 2006 року автомобільним транспортом на приміському маршруті автомобільним транспортом на приміському маршруті Новоазовськ – Хомутово у сумі 49 239,60 грн.

Ухвалою суду від 09.01.2008р. порушено провадження у справі.

Ухвалою від 30.01.08р. з огляду на те, що позивач відмовився від позовних вимог до Новоазовської районної державної адміністрації та Управління державного казначейства в Новоазовському районі Донецької області і наполягав на стягненні усієї суми позову з Управління праці та соціального захисту населення в Новоазовському районі Донецької області, провадження у справі щодо Новоазовської районної державної адміністрації та Управління державного казначейства в Новоазовському районі Донецької області було припинено і їх виключено з числа відповідачів.

Ухвалами від 04.03.2008р. та від 02.04.2008р. на підставі клопотань сторін відповідно до ст.69 ГПК України продовжений строк розгляду справи до 08.05.2008р.

Рішенням господарського суду Донецької області від 08.05.2008р. у справі № 21/7 (суддя Матюхін В.І.) у позові Відкритому акціонерному товариству “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча” відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що на підставі наданих позивачем документів встановити достеменно кількість перевезених комбінатом пасажирів пільгової категорії не можливо.

Строк розгляду справи склав 5 місяців.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд рішення

Позивач з прийнятим рішенням господарського суду від 08.05.2008р. не погодився та подав апеляційну скаргу в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом порушено та неправильно застосовано норми матеріального права, висновки, викладені у рішенні суперечать обставинам справи.

Посилається на те, що у рішенні суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не ведеться облік перевезення пільгової категорії громадян на спірному маршруті. Однак, на думку позивача, такий висновок суду першої інстанції спростовується доказами по справі.

Зазначає, що до позовної заяви додані щомісячні звіти позивача як перевізника, складені за формою № 51-авто, в яких зазначена кількість безплатних (пільгових) категорій пасажирів, а також додані щомісячні акти звіряння між позивачем та відповідачем, які також містять відомості про кількість перевезених громадян пільгових категорій.

На думку апелянта, підписання актів звіряння відповідачем доводить , що останній погодився з наведеними в актах розрахунковими даними .

Крім того, суд першої інстанції в рішенні дійшов висновку про те, що укладеним між позивачем та Новоазовською районною державною адміністрацією договором на перевезення пасажирів автомобільним транспортом не передбачений ані порядок, ані розмір компенсації збитків.

На думку позивача, цей висновок суду суперечить обставинам справи, оскільки згідно з п. 2.5 договору компенсація втрат доходів від перевезень пасажирів пільгових категорій здійснюється в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Посилається на те, що з цього приводу є Постанова Кабінету Міністрів України № 256 від 04 березня 2002 року, якою затверджений "Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету".

Пункти 4 та 11 вказаного Порядку вимагають від головного розпорядника бюджетних коштів, яким є відповідач по справі, саме повного відшкодування збитків перевізника в межах фактичних зобов'язань, а погашення кредиторської заборгованості, що склалася, здійснюється першочергово.

Посилається на те, що суд першої інстанції фактично не застосував вимоги п.4, п.11 Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" щодо повної компенсації збитків позивача як перевізника відповідачем по справі.

Зазначає, що на адресу суду була надіслана копія сумісного листа безпосереднього керівництва відповідача, а саме Головного управління праці та соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації (№01/400 від 29. 03. 2002 р.), Головного фінансового управління Донецької обласної державної адміністрації (№04-01/21-445 від 28.03.2002р.) та Управління житлово-комунального господарства (№02/175 від 28. 03. 2002 р.). Цей лист розроблений саме на виконання вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 256, та містить вимоги щодо звітності позивача як перевізника для отримання компенсаційних виплат за пільгові перевезення та зазначає, яким чином здійснюється розрахунок кредиторської заборгованості за такі перевезення. Однак суд першої інстанції цьому листу взагалі не дав юридичної оцінки як доказу та не зазначив про нього у рішенні.

Таким чином, до оцінці доказів про справі суд в порушення вимог ст. 43 ГПК України підійшов однобічно, неповно та упереджено, чим порушив норми процесуального права. Це призвело до прийняття незаконного рішення.

Зазначає, що, а суд першої інстанції при розгляді справи неправомірно застосував Закон України «Про автомобільний транспорт»в редакції 2001 року, оскільки правовідносини, що склалися між сторонами по справі, існували протягом всього 2006 року, а наведений нормативний акт зазнав суттєвих змін у квітні 2006 року та був викладений в іншій редакції, а згідно ч.1 ст.58 Конституції України закони не мають зворотної дії в часі.

3.Доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу

Представник відповідача просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення посилаючись на те, що Управління праці та соціального захисту населення та позивач не мають договірних відношень, згідно договору між ВАТ ММК ім. Ілліча та Новоазовською районною державною адміністрацією № 4/5464 від 15.04.2005 року, компенсації втрат від безплатного перевезення льотної категорії громадян проводиться в порядку, встановленому законодавством України.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002р. управління праці та соціального захисту населення є головним розпорядником тільки тих коштів, які передбачені в районному бюджеті на виконання соціальних програм.

Зазначає, що розрахунки з позивачем повинні здійснюватись на підставі Бюджетного кодексу України, Закону України «Про Державний бюджет України»на відповідний рік, постанов Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. № 256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних

програм соціального захисту населення за рахунок субвенції з державного бюджету»та від 29.01.2003р. №117, якою затверджено Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги».

Посилається на те, що згідно з постановою КМУ № 117 від 29 січня 2003 року «Про Єдиний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги»(п.10) підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга". Позивач жодного разу не надав управлінню звіту вказаної" форми. Тобто не підтвердив надання пільги по перевезенню громадянам. Тому, відповідно, не може наполягати на відшкодуванні вказаних сум.

Вважає, що надані суду акти звірянь форми 51-авто - є актами статистичної звітності і не відображують фактичні видатки та кредиторську заборгованість, оскільки не підтверджені даними персоніфікованого обліку громадян пільгових категорій, які скористувалися своїм правом на пільгу. Також акти звіряння про нараховані суми щодо компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян та розрахунків за надані послуги, які управлінням праці та соціального захисту населення Новоазовської райдержадміністрації підписувались з зауваженням, що розрахунки будуть здійснюватись в межах запланованих призначень.

Вважає, що господарським судом першої інстанції справа була розглянута об'єктивно, всесторонньо із застосуванням всіх нормативно - правових актів, тому підстав для скасування рішення господарського суду не має.

4.Апеляційною інстанцією встановлено:

15.04.2005р. між Відкритим акціонерним товариством “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча” та Новоазовською районною державною адміністрацією укладено договір № 4/5464 (т.2,а.с.2) на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на підставі Порядку проведення конкурсу на перевезення пасажирів автомобільним транспортом,інших нормативно-правових актів, які регулюють процеси перевезення пасажирів та протоколу конкурсного комітету. Згідно п.1 договору предметом договору визначено надання права замовником перевізнику на перевезення пасажирів на маршруті Новоазовськ-Хомутове у повсякденному режимі рейсами № 8813-8816 з 15.04.05р. по 15.04.07р.

Згідно умов р.2 договору замовник:

Визначає марки автобусів для роботи на маршруті,узгоджує тариф на перевезення пасажирів (п.2.1,2.2)

Пунктом п.2.5 договору визначено, що компенсація втрат доходів від безоплатного перевезення пільгових категорій громадян замовником здійснюється в порядку, встановленому законодавством України .

Згідно р.3 договору перевізник:

Виконує затверджений замовником графі к руху автобусів та надає звіт про дотримання регулярності руху. Здійснює збір виручки у відповідності з узгодженими тарифами,підчас роботи на маршруті виконує розпорядження диспетчера автостанції,несе відповідальність за виконання та достовірність фінансово-господарських показників (п.п.3.1-3.5).

Згідно п.3.6 цього договору перевізник забезпечує проїзд пільгових категорій громадян згідно діючому законодавству України.

Протягом 2006 року позивач подавав відповідачеві звітність за формою № 51-авто “Звіт про перевезення пасажирів автомобільним транспортом ” (т.1,а.с.14-49). Як вбачається з бланку звітності ця форма надається для розрахунку компенсаційних виплат за пільговий проїзд щомісячно автопідприємствами всіх форм власності, які здійснюють пасажирські перевезення за дозволом (угодою) місцевих органів управління на адресу регіонального управління праці та соціального захисту населення.

До звітів позивачем додавались акти звіряння (т.1,а.с.14-49) про нараховані суми щодо компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян та розрахунків за надані послуги, які відповідачем підписувались з зауваженнями, що розрахунки будуть здійснюватись в межах запланованих призначень.

В актах звіряння позивач зазначав кількість перевезених платних пасажиро-кілометрів і на підставі розрахованих Головним управлінням статистики у Донецькій області згідно Інструкції про порядок обліку пасажирів, що перевозяться громадським транспортом на маршрутах, затвердженої наказом Мінстату України від 27.05.1996р. № 150 коефіцієнтів співвідношення кількості безплатних і платних пасажирів для підприємств транспорту визначав кількість перевезених пільгових категорій пасажиро-кілометрів. Зокрема за січень 2006р. позивачем застосовано коефіцієнт 2,22, за період лютий-грудень 2006р. –1,48.

Комбінатом не ведеться облік перевезення пільгової категорії громадян на спірному маршруті.

5. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при прийнятті постанови:

Згідно ч.2 ст.40 Закону України “Про автомобільний транспорт” (в редакції, яка діяла на час укладення договору № 4/5464 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом та на початку 2006р.), збитки пасажирського перевізника від пільгових перевезень та від перевезень за регульованими збитковими тарифами повністю компенсуються за рахунок відповідних бюджетів.

Відповідно до ст.41 Закону України “Про автомобільний транспорт” відносини пасажирського перевізника з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором на перевезення пасажирів за автобусним маршрутом загального користування, в якому визначається державне замовлення на соціально значущі послуги автомобільного транспорту загального користування.

Види та обсяги пільгових перевезень згідно ч.2 ст.36 Закону України “Про автомобільний транспорт” (в редакції від 05.04.2001р.) встановлюються державним замовленням, в якому визначається порядок компенсації пасажирським перевізникам збитків від цих перевезень.

Законом України № 3492-IV від 23.02.2006р. Закон України “Про автомобільний транспорт” був викладений у новій редакції. Згідно ч.1 ст.31 Закону України “Про автомобільний транспорт” (в новій редакції) відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Згідно ч.4 ст.37 Закону України “Про автомобільний транспорт” (в новій редакції) види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

Отже, попередньою та чинною редакціями Закону передбачено, що компенсація збитків з перевезення пільгових категорій громадян здійснюється з урахуванням обсягів замовлення.

Як вбачається зі змісту договору № 4/5464 від 15.04.2005р. (т.2,а.с.2), укладеного між Відкритим акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" і Новоазовською районною державною адміністрацією цим договором не визначено державне замовлення на перевезення пільгових категорій громадян позивачем , види та обсяги пільгових перевезень, порядок визначення кількості перевезених пільгових пасажирів та розміру компенсації збитків від цих перевезень, тому у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення позову.

Водночас відповідно до підпункту “б” пункту 4 частини першої статті 89 та статті 102 Бюджетного кодексу України видатки місцевих бюджетів на державну програму соціального захисту, яка передбачає компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, фінансуються за рахунок субвенцій з Державного бюджету України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету. Відповідно до пункту 2 цього Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі.

Згідно з пунктом 3 зазначеного Порядку головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, зі змісту наведених норм вбачається, що обсяг компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян встановлюється в межах затверджених субвенцій з Державного бюджету України, а обов’язок з виплати цих компенсацій покладається на відповідний самостійний структурний підрозділ місцевої держадміністрації (в даному разі –на Управління).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 цього ж Кодексу відшкодування збитків є одним із правових наслідків порушення зобов’язання.

Відповідач та позивач не мають договірних відносин щодо здійснення компенсаційних виплат за рахунок бюджетних субвенцій.

З урахуванням викладеного господарський суд з огляду на встановлені ним факти щодо здійснення компенсаційних виплат за перевезення пільгових категорій громадян у розмірі затверджених субвенцій дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з Управління збитків.

5.1. Щодо доводів позивача про те, що висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, так як коефіцієнт встановлений, розрахунок розміру компенсації здійснений відповідно до діючого законодавства.

Порядок обліку перевезених пасажирів (включаючи ті, які користуються правом безоплатного пільгового проїзду) у міському сполученні, встановлений Інструкцією про порядок обліку пасажирів, що перевозяться громадським транспортом на маршрутах, затвердженою Наказом Міністерства статистики України від 27.05.96 №150. Відповідно до пункту 6.2 вказаної Інструкції кількість перевезених пасажирів у приміському сполученні визначається як сума перевезених пасажирів за разовими квитками (талонами), абонементними квитками та пасажирів з правом безплатного проїзду.

Комбінатом облік перевезення пільгової категорії громадян на спірному маршруті не вівся, тому здійснити розрахунок компенсації за перевезення пасажирів пільгової категорії за конкретним договором не можливо.

Відповідно до ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судова колегія вважає, що позивачем не надано доказів, які свідчили б про перевезення пасажирів пільгових категорій, вартість проїзду яких компенсується за рахунок субвенцій державного бюджету.

5.2. Щодо доводів апелянта про те, що місячні звіти позивача як перевізника, складені за формою № 51-авто та щомісячні акти звіряння між позивачем та відповідачем є належними доказами, що містять інформацію про кількість перевезених громадян пільгових категорій .

Судова колегія зазначає, що звіти форми 51-авто - є актами статистичної звітності, містять оперативні дані, не відображують фактичні видатки та кредиторську заборгованість.

Акти звіряння про нараховані суми щодо компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян та розрахунків за надані послуги, підписані управлінням праці та соціального захисту населення Новоазовської райдержадміністрації мають зауваження, що розрахунки будуть здійснюватись в межах запланованих призначень, кількість перевезених пільгових категорій пасажирів зазначену в акті встановлено розрахунковим шляхом з застосуванням коефіцієнту визначеного управлінням статистики, тоді як відповідно до закону види та обсяги пільгових перевезень визначаються державним замовленням і які фіксуються у договорі на перевезення пасажирів.

Підчас розрахунку коефіцієнту управлінням статистики враховувалися учні, за проїзд яких підприємствам транспорту здійснюється відшкодування за рахунок субвенцій з державного бюджету. Згідно ст. 51 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік»управління праці та соціального захисту населення здійснює відшкодування за пільговий проїзд учнів.

5.3. Щодо доводів позивача про те, що суд першої інстанції не дав юридичної оцінки як доказу та не зазначив в рішенні про сумісний лист Головного управління праці та соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації (№01/400 від 29.03.2002 р.), Головного фінансового управління Донецької обласної державної адміністрації (№04-01/21-445 від 28.03.2002р.) та Управління житлово-комунального господарства (№02/175 від 28. 03. 2002 р.). Цей лист розроблений саме на виконання вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 256, та містить вимоги щодо звітності позивача як перевізника для отримання компенсаційних виплат за пільгові перевезення та зазначає, яким чином здійснюється розрахунок кредиторської заборгованості за такі перевезення.

Згідно ст.4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, Закону України "Про господарські суди", цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

Як вбачається сумісний лист Головного управління праці та соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації (№01/400 від 29.03.2002р.), Головного фінансового управління Донецької обласної державної адміністрації (№04-01/21-445 від 28.03.2002р.) та Управління житлово-комунального господарства (№02/175 від 28. 03. 2002 р.) (т.3,а.с.126) на який посилається позивач, адресований міським головам, головам райдержадміністрацій, з метою забезпечення надання управліннями праці та соціального захисту населення до відповідних фінансових органів даних для отримання субвенції з державного бюджету і не має статусу нормативно-правового акту обов’язкового для невизначеного кола осіб, оскільки не зареєстрований в управлінні юстиції у встановленому Указом Президента України від 3.10.1992р. №493/92 "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" порядку.

5.4. Щодо доводів скаржника про те, що при розгляді справи судом застосовано Закон України "Про автомобільний транспорт" в редакції 2001 року, а на думку позивача, наведений нормативний акт зазнав суттєвих змін у квітні 2006 року та був викладений в іншій редакції, згідно ч.1 ст.58 Конституції України закони не мають зворотної дії в часі.

Посилання скаржника на те, що при винесені рішення судом першої інстанції були порушенні норми Конституції, а саме ст. 58 є помилковими, оскільки згідно рішення Конституційного суду України від 09.02.1999 р. у справі № 1-7/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України вирішено, що положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

Отже, на юридичних осіб положення цієї статті не поширюються.

На підставі викладеного, керуючись ст.99, 101, п.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення господарського суду Донецької області від 08.05.2008р. у справі № 21/7 залишити без змін, а апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча”, м. Маріуполь без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд.

Головуючий          Н.Л. Величко

Судді:          І.В. Алєєва

А.М. М'ясищев

Постанова підписана 12.06.2008р.

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС