КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2008                                                                                           № 18/374

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Андрієнка В.В.

суддів:           Студенця В.І.

За участю представників:

від відповідача 1 - Галдецький В.А.

від відповідача 2 - Сумський Ю.А.

від третьої особи - Чабан Г.М., Маковій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ЗАТ "Українські вертольоти"

на рішення Господарського суду м.Києва від 11.12.2007

у справі № 18/374

за позовом                               Міністерства оборони України

до                                                   ЗАТ "Українські вертольоти"

Військової частини А 0105

третя особа           Державне підприємство "Українська авіаційна транспортна компанія"

про                                                  визнання недійсним на майбутнє договору оренди

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулось Міністерство оборониУкраїни з позовом про визнання недійсним договору оренди від 18.06.2003 р. №01/2003-06, укладеного між Військовою частиною А0105 та Закритим акціонерним товариством «Українські вертольоти».

Під час розгляду справи у місцевому господарському суді позивач змінив предмет позову, подавши до суду відповідну заяву, згідно із якою просив визнати недійсною на майбутнє додаткову угоду №4 від 18.06.2007 р. про внесення змін та доповнень до договору оренди повітряних суден армійської авіації Сухопутних військ Збройних Сил України №01/2003-06 від 18.06.2003 р., укладену між відповідачами.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 11.12.2007 р. позов задоволено повністю, визнано недійсною на майбутнє додаткову угоду № 4 від 18 червня 2007 року до договору оренди №01/2003-06 від 18 червня 2003 року, укладену між Військовою частиною А 0105 та Закритим акціонерним товариством „Українські вертольоти”; зобов’язано Закрите акціонерне товариство „Українські вертольоти” повернути Державному підприємству Міністерства оборони України „Українська авіаційна транспортна компанія” одержані відповідно до договору оренди вертольотів армійської авіації Сухопутних військ Збройних Сил України від 18.06.2003 р. № 01/2003-06 вертольоти Мі-8МТ/МТВ, заводські номера: 95226, 95227, 95224, 95225, 95209, 95002, 94995, 94998, 94911, 94913, 94996, 94997, 94981, 94843, 94851, державні та реєстраційні знаки: UR-CDE, UR-CDD, UR-CDF, UR-CDG, UR-CDO, UR-CCM, UR-CCN, UR-CCO, UR-CCQ, UR-CDH, UR-CCK; стягнуто судові витрати.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ЗАТ «Українські вертольоти» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у позові.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував та порушив норми процесуального та матеріального права.

Зокрема заявник посилається на те, що додаткова угода № 4 від 18 червня 2007 року до договору оренди №01/2003-06 від 18 червня 2003 року, укладена між Військовою частиною А 0105 та Закритим акціонерним товариством „Українські вертольоти” з додержанням вимог чинного законодавства, а тому відсутні правові підстави для визнання її недійсною.

Міністерство оборони України також подало апеляційну скаргу на рішення від 11.12.2007 р. у якій просило змінити вказане рішення, а саме п. 3 резолютивної частини рішення доповнити положенням про відшкодування ЗАТ „Українські вертольоти” вартості вертольотів за цінами, які існують на момент відшкодування в разі неможливості їх повернення.

У судове засідання 12.02.2008 р. Міністерство оборони України не з’явилось. 12.02.2008 р. до канцелярії Київського апеляційного господарського суду надійшла телеграма Міністерство оборони України про відкладення розгляду справи у зв’язку із хворобою представника. Як вбачається з відмітки канцелярії суду, вказана телеграма була доставлена до суду 12.02.2008 р. об 11 год., в той час як судове засідання у справі № 18/374 було розпочато о 10 год. 20 хв., а резолютивна частина постанови у справі була оголошена судом о 10 год. 40 хв., тобто до моменту надходження до суду клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

18 червня 2003 року між Військовою частиною А0105 та Закритим акціонерним товариством „Українські вертольоти” було укладено Договір № 01/2003-06 оренди вертольотів армійської авіації Сухопутних військ Збройних Сил України.

Об’єктом оренди за вказаним договором є вертольоти Мі-8МТ/МТВ, заводські номера: 95226, 95227, 95224, 95225, 95209, 95002, 94995, 94998, 94911, 94913, 94996, 94997, 94981, 94843, 94851, державні та реєстраційні знаки: UR-CDE, UR-CDD, UR-CDF, UR-CDG, UR-CDO, UR-CCM, UR-CCN, UR-CCO, UR-CCQ, UR-CDH, UR-CCK.

Згідно з п. 17 додатку № 6 до договору № 01/2003-06 від 18.06.2003 р. в редакції додаткової угоди № 2 до договору № 01/2003-06 від 18.06.2003 р. сторони визначили строк використання орендованого майна – з 30.09.2003 р. по 30.09.2006 р.

У п. 17.2 договору № 01/2003-06 від 18.06.2003 р. сторони дійшли згоди про те, що термін дії цього договору за домовленістю сторін може бути продовжено на наступний період шляхом укладення відповідної угоди, яка буде невід’ємною частиною цього договору.

Керуючись пунктом 17.2 договору № 01/2003-06 від 18.06.2003 р. сторони дійшли згоди продовжити термін оренди вертольотів. У зв’язку із цим 18 червня 2007 року між Військовою частиною А0105 та Закритим акціонерним товариством „Українські вертольоти” було укладено Додаткову угоду № 4 про внесення змін та доповнень до Договору від 18.06.2003 р. № 01/2003-06, згідно з п. 1 якої сторони домовились продовжити строк дії договору до 2011 року, а також внесли зміни щодо орендної плати.

Спір у даній справі виник у зв’язку із тим, що Міністерство оборони України вважає, що вказана додаткова угода від 18.06.2007 р. підлягає визнанню недійсною з огляду на те, що при її укладенні не було проведено конкурсу на право оренди, що є порушенням вимог Закону України «Про господарську діяльність в Збройних Силах України», а також те, що об’єкт оренди закріплений не за в/ч 0105, а за іншими військовими частинами.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги Міністерство оборони України не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вказано вище, договір оренди № 01/2003-06 від 18.06.2003 р. укладений між в/ч А0105 та Закритим акціонерним товариством „Українські вертольоти”.

Судом встановлено, що у 2002 році Міністром оборони України було затверджено Перелік військового майна, яке пропонувалося до передачі в оренду в Головному Командуванні Сухопутних військ Збройних Сил України. Перелік включав вертольоти Мі-8 та Мі-26.

На виконання доручення Міністра оборони України Головне Командування Сухопутних військ оголосило про проведення конкурсу на передачу в оренду повітряних суден.

Правомірність передачі вертольотів в оренду саме Військовою частиною

А0105 була перевірена конкурсною комісією, комісією з оцінки майна, а також

підрозділами і службами Міністерства оборони та Генерального штабу та Фондом

державного майна України, які перевірили та підтвердили правомірність передачі

вертольотів в оренду Військовою частиною А0105.

Матеріали справи не містять доказів перебування вертольотів, що є об’єктом оренди за спірним договором, на балансі військових частин А1604, А3913, А1604. Позивачем не надані також докази того, що Військові частини А1604, А3913 та А2593 мали право передавати вертольоти в оренду в разі перебування їх на балансі цих військових частин, тобто могли виконати наказ Міністерства оборони України про передачу вертольотів в оренду.

З наявних у справі доказів вбачається, що договір оренди був укладений на підставі письмового дозволу Міністра оборони України (документи з особистими резолюціями та підписами Міністра оборони України, рішення Міністра оборони про дозвіл на передачу в оренду вертольотів залучені до матеріалів справи).

Сторонами за додатковою угодою є ті самі сторони, між якими був укладений договір оренди № 01/2003-06 від 18.06.2003 р., а саме між військовою частиною А0105 та Закритим акціонерним товариством „Українські вертольоти”

Додаткова угода № 4 від 18.06.2007 р. щодо продовження терміну оренди

була письмово погоджена з Міністерством оборони України.

Передумовою укладення додаткової угоди було те, що 13 квітня 2007 р. сторонами договору оренди (Відповідачем-2 та ЗАТ «Українські вертольоти») за участю представників позивача (Міністерства оборони України) було проведено погоджувальну нараду з питань дотримання умов договору оренди. На цій нараді, враховуючи належне виконання орендарем зобов'язань та, керуючись інтересами держави та її Збройних Сил, було визнано можливим продовження терміну оренди 16 вертольотів до 2011 р. У протоколі наради міститься доручення фахівцям сторін доопрацювати умови Договору та врегулювати їх додатковою угодою (відповідні докази залучено до матеріалів справи).

Таким чином висновок Господарського суду м. Києва про те, що спірна додаткова угода укладена в/ч А0105 без належного погодження з Міністерством оборони України та із перевищенням наданих повноважень є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Судова колегія не погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо необхідності повторного проведення конкурсу на право оренди при продовженні чинного договору оренди. При цьому судом береться до уваги наступне.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про господарську діяльність в Збройних Силах України» військові частини можуть передавати без шкоди бойовій та мобілізаційній готовності закріплене за ними рухоме та нерухоме військове майно в оренду юридичним і фізичним особам.

Порядок надання дозволу військовим частинам на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна в оренду встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Забороняється надання в оренду озброєння, боєприпасів, бойової та спеціальної техніки.

Передача військового майна в оренду юридичним і фізичним особам здійснюється виключно на конкурсній основі з урахуванням необхідності підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності. Умови та порядок проведення конкурсів визначаються Фондом державного майна України за погодженням з Міністерством оборони України.

Процедура надання дозволу військовим частинам, закладам, установам та організаціям Збройних Сил (далі - військові частини) на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого військового майна в оренду визначена Порядком надання дозволу військовим частинам Збройних Сил на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна в оренду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2000 р. N 778.

Згідно п. 5 вказаного Порядку передача військового майна в оренду здійснюється виключно за результатами конкурсів, які проводяться Міноборони або уповноваженими ним органами військового управління чи безпосередньо військовими частинами. Умови та порядок проведення конкурсів визначаються Фондом державного майна за погодженням з Міноборони.

Як встановлено судом, договір оренди № 01/2003-06 від 18.06.2003 р. був укладений сторонами за результатами проведеного конкурсу на право оренди вертольотів, переможцем якого було визначено ЗАТ «Українські вертольоти».

Як зазначено вище, у п. 17.2 договору № 01/2003-06 від 18.06.2003 р. сторони дійшли згоди про те, що термін дії цього договору за домовленістю сторін може бути продовжено на наступний період шляхом укладення відповідної угоди, яка буде невід’ємною частиною цього договору.

Крім того згідно п. 16.6 договору № 01/2003-06 від 18.06.2003 р. сторони визначили, що орендар у разі виконання ним всіх зобов’язань, має перевагу перед іншими авіаційними компаніями на право продовження терміну дії договору оренди.

Вказані положення договору є чинними, у встановленому законом порядку оспорені не були.

Отже, оскільки нормами чинного законодавства, зокрема Закону України «Про господарську діяльність в Збройних Силах України» та Порядку надання дозволу військовим частинам Збройних Сил на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна в оренду, не передбачено проведення конкурсу у разі продовження дії договору оренди, укладеного з переможцем проведеного конкурсу, судова колегія вважає, що висновок місцевого господарського суду щодо необхідності повторного проведення конкурсу на право оренди при продовженні чинного договору оренди № 01/2003-06 від 18.06.2003 р. є таким, що не ґрунтується на положеннях чинного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (п. 1 роз’яснення ВАСУ від 12.03.99 р. N 02-5/111).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки додаткова угода № 4 від 18 червня 2007 року до договору оренди №01/2003-06 від 18 червня 2003 року, укладена між Військовою частиною А 0105 та Закритим акціонерним товариством „Українські вертольоти” з додержанням вимог чинного законодавства, правові підстави для визнання її недійсною відсутні.

За таких обставин позовні вимоги Міністерства оборони України визнати недійсною на майбутнє додаткову угоду №4 від 18.06.2007 р. про внесення змін та доповнень до договору оренди повітряних суден армійської авіації Сухопутних військ Збройних Сил України №01/2003-06 від 18.06.2003 р., укладену між Військовою частиною А 0105 та Закритим акціонерним товариством „Українські вертольоти”, задоволенню не підлягають, в позові належить відмовити повністю.

Отже апеляційна скарга Закритого акціонерного товариства «Українські вертольоти» підлягає задоволенню повністю, а у задоволенні апеляційної скарги Міністерства оборони України про доповнення п. 3 резолютивної частини рішення положенням про відшкодування ЗАТ „Українські вертольоти” вартості вертольотів за цінами, які існують на момент відшкодування в разі неможливості їх повернення, належить відмовити повністю у зв’язку із скасування відповідного рішення місцевого господарського суду.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд , -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2007 року у справі № 18/374 скасувати повністю та прийняти нове рішення.

2.          В позові відмовити повністю.

3.          Стягнути з Міністерства оборони України (, 03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6) на користь Закритого акціонерного товариства „Українські вертольоти” (, 03168, м. Київ, вул. Фрунзе, 19/21) 42,5 грн. державного мита за перегляд рішення в апеляційному порядку.

4.          Доручити Господарському суду м. Києва видати наказ на виконання даної постанови.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Студенець В.І.

18.02.08 (відправлено)