Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "16" травня 2008 р. Справа № 3/1346-НМ

Господарський суд Житомирської області у складі:

Головуючого судді

судді Машевської О.П.

судді

за участю представників сторін

від позивачів Лук'янець Л.О. - дов. №64 від 28.01.08р. - предст. КП по експлуатаціїадмінбудинків Житомирської обласної ради; Корзун О.В. - представник Житомирської обласної ради за довіреністю р-5-19/421 від 07.04.2008р.

від відповідача Заровний М.В. - паспорт ВН 257201 від 17.03.2004р. - керівник третьої особи: не з'явився

прокурор: Чирко Н.В. -посвідчення № 25

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Першого заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради (м. Житомир) та Комунального підприємства по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради (м. Житомир) до Орендного підприємства "Овруцький завод продовольчих товарів" (м. Овруч) про визнання права власності, витребування майна та зобов'язання передати його на баланс за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи.

Перший заступник прокурора Житомирської області звернувся до господарського суду в інтересах позивачів з позовом до відповідача - Орендного підприємства "Овруцький завод продовольчих товарів" про визнання права спільної сумісної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Житомирської області на дільницю (лінію) по виробництву макаронних виробів Овруцького заводу продтоварів. Окрім основної позовної вимоги, заява прокурора містить додаткові вимоги витребувати спірне майно у відповідача та зобов'язати останнього повернути його на баланс Комунального підприємства адмінбудинків Житомирської обласної ради.

В обґрунтування позову посилається на безпідставну відмову відповідача повернути дільницю (лінію) по виробництву макаронних виробів власнику - Житомирській обласній раді, побудовану за бюджетні кошти, виділені згідно з Програмою ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на 1996 рік для поліпшення майна територіальних громад сіл, селищ, міст Житомирської області разом з іншим майном, у зв'язку з розірванням договору оренди від 30.12.91 року цілісного майнового комплексу Овруцького заводу продтоварів в судовому порядку.

Оскільки відповідач відмовляється повернути власнику у володіння спірне майно та продовжує ним користуватись, а отже, не визнає право власності на це майно за позивачем, а саме, Житомирською обласною радою, прокурор вимушений звернутись з позовом до суду за захистом порушеного права. Як правову підставу позову зазначено статті 142, 143 Конституції України, ст.ст. 368, 387 ЦК України, ст.ст. 43, 60, 73, п.10 "Прикінцевих та перехідних положень " Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Одночасно у позовній заяві прокурором викладено заяву про вжиття господарським судом заходів до забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору, зокрема, здійснювати реалізацію чи відчуження дільниці (лінії) по виробництву макаронних виробів, яку описано та арештовано державним виконавцем ВДВС Овруцького РУЮ для подальшої реалізації в межах виконавчого провадження.

У судовому засіданні 08.11.2007 року з аналогічною заявою про вжиття заходів до забезпечення позову звернулось Комунальне підприємство по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради (а.с. 33 Т.1).

Ухвалою господарського суду від 08.11.2007 року заяву прокурора та Комунального підприємства по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради про забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам вчиняти дії, що стосуються предмету спору задоволено. (а.с. 41 - 43 Т.І).

Впродовж розгляду справи прокурор та позивачі не змінювали первісних позовних вимог та підтримували позов у повному обсязі.

У письмовому відзиві на позов відповідач заперечує обґрунтованість заявлених вимог, посилаючись, зокрема, на наступне: 1) Житомирська обласна рада не надала доказів, які підтверджують право власності на дільницю (лінію ) по виробництву макаронних виробів та про її передачу відповідачу на умовах оренди ( користування, інших умовах); 2) відповідно до ст.6 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" фінансування робіт для подолання її наслідків здійснювалося не за рахунок коштів бюджету Житомирської області, а за рахунок коштів Державного бюджету України; 3) Комунальним підприємством по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради 02.10.2007 року укладено з відповідачем як орендодавцем договір оренди дільниці (лінії) по виробництву макаронних виробів, тим самим визнано його право власності на спірне майно.

Ухвалою від 26.02.2008 року з ініціативи господарського суду до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача - Міністерство України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи (а.с. 116 Т.2).

Третьою особою без самостійних вимог на предмет спору не надано господарському суду витребуваних доказів та будь-яких пояснень по суті спору.

Відповідно до ч.4 статті 69 ГПК України за клопотанням сторін справу розглянуто у більш тривалий строк, про що зазначено у резолютивних частинах ухвал. ухвали судуд від особо.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, прокурора, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського Житомирської області від 27.12.2005 року, залишеним в силі постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 23.05.2006 року, розірвано договір оренди комунального майна Овруцького заводу продтоварів від 30.12.91 року з додатковими угодами до нього від 25.12.93 року, 15.02.98 року, 01.06.01 року, які є його невід'ємними частинами. Зобов'язано орендне підприємство "Овруцький завод продовольчих товарів" повернути Житомирській обласній раді майновий комплекс Овруцького заводу продтоварів, що передався в оренду згідно вказаного договору оренди (а.с. 29-30 Т.І, справу № 6/103"Д" оглянуто у судовому засіданні 27.11.2007 року).

Після вирішення спору в судовому порядку, між Житомирською обласною радою в особі голови Синявської І.М. та орендним підприємством "Овруцький завод продтоварів" в особі директора заводу Заровного М.М. складено та підписано акт приймання-передачі орендованого майна від 30. 08.2006 року за договором оренди від 28.12.1993 року з додатком - реєстром майна та зауваженнями орендаря (а.с. 7 - 15 Т.І).

Зокрема, як свідчить зміст зауважень орендаря, письмово викладених в акті приймання-передачі від 30.08.2006 року, останній вказує на допущену у назві акту помилку у даті укладення договору оренди 28.12.1993 року замість 30.12.1991 року та про не згоду із поверненням у комунальну власність майна, наведеного у переліку, у зв'язку з придбанням останнього за власні кошти підприємства (а.с. 7 -15 Т.І).

Як свідчить зміст реєстру майна, складеного в якості додатку до акту приймання-передачі орендованого майна від 30.08.2006 року за договором оренди від 28.12.1993 року та переліку майна, складеного орендарем у вигляді зауваження до нього, останні не містять посилань на дільницю (лінію) по виробництву макаронних виробів (а.с. 7-15 Т.І).

Матеріали справи не містять доказів, які підтверджують обставини передачі дільниці (лінії) по виробництву макаронних виробів Житомирською обласною радою в межах дії договору оренди від 30.12.1991 року та додаткових угод до нього від 28.12.1993 року, 15.02.98 року, 01.06.01 року, які були його невід'ємними частинами.

Відповідно, господарським судом не встановлено обставин за наявності яких у відповідача виник обов'язок повертати Житомирській обласній раді у складі орендованого майна дільницю (лінію) по виробництву макаронних виробів.

Разом з тим, згідно викладених у позовній заяві обставин, на яких грунтується позовна вимога про визнання права власності на спірне майно за Житомирською обласною радою, прокурором здійснено посилання на те, що спірна дільниця була побудова за бюджетні кошти, виділені згідно з програмою ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на 1996 рік для поліпшення майна територіальної громади.

Обставини, про які вказує прокурор у позовній заяві встановлювались господарським судом на підставі наступних доказів.

05.02.1996 року Головою Державного комітету по харчовій промисловості України було затверджено Програму ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Держхарчопрому України, погоджену заступником Міністра України у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 08.02.1996 року у додатку 8 якої під назвою "Потреба в обладнанні по підприємствах, розташованих на радіозабруднених територіях на 1996-2000 роки" для Овруцького заводу продтоварів було визначено потребу в такому обладнанні, як лінія виробництва макаронних виробів потужністю 1,5 т за зміну згідно замовлення на 1996 рік (а.с. 81-82 Т.2).

При цьому, у змісті додатку № 8 до Програми ліквідації відсутні відомості про джерело фінансування зазначеного обладнання (кошти державного чи місцевого бюджету, власні кошти підприємства , інше), розмір коштів, необхідних для придбання лінії з виробництва макаронних виробів та строки її придбання підприємством ( поставки підприємству) в межах 1996 року.

У листі Департаменту харчової промисловості Міністерства аграрної політики України № 32-02-18/1540 від 04.10.2007 року на запит Житомирської обласної ради № 5-20/1417 від 21.09.2007 року повідомлено, що згідно Програми ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи по статті "Агропромислове виробництво" в 1996 році Овруцькому заводу продтоварів виділялися бюджетні кошти в обсязі 500,0 млн. крб. на придбання і встановлення лінії з виробництва макаронних виробів з радіопротекторними добавками (а.с. 21 Т.1).

Разом з тим, на ухвалу господарського суду від 29.01.2008 року Департамент харчової промисловості Міністерства аграрної політики України листом № 32-04-04/230 від 19.02.2008 року повідомив, що Овруцький завод продовольчих товарів входив до переліку підприємств Держпроду, які знаходились в 3 зоні радіаційного забруднення і які отримували кошти згідно з цією Програмою від розпорядника коштів - Міністерства з надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи через казначейську систему виплат за поданням МНС (а.с. 80 Т.2). При цьому у листі відсутня вказівка на суму виділених коштів підприємству та їх цільове призначення.

У наказі Житомирського обласного виробничого об'єднання орендних підприємств по випуску продовольчих товарів " Облхарчопром" № 28 від 04.04.1996 року "Про використання бюджетних коштів" зазначено, що Житомирському облхарчопрому були виділені кошти по Чорнобильській програмі ( стаття "Агропромислове виробництво") у числі яких 500 млн. крб для Овруцького заводу продовольчих товарів, однак у зв'язку з виявленими випадками нецільового використання бюджетних коштів у 1995 році наказано директорам заводів особисто контролювати використання бюджетних коштів, виділених згідно з Програмою ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на 1996 рік, зокрема, по статті "Агропромислове виробництво" на ремонт санітарних приміщень, придбання арматури для освітлення та пральних машин, асфальтування промплощадок, ремонт вентиляційного комплексу, закупівлю спецодягу та взуття, індивідуальних засобів захисту, виконання заходів згідно з вимогами санітарії.

Наказ № 28 від 04.04.1996 року не містить посилань про виділення бюджетних коштів в розмірі 500 млн. крб. Овруцькому заводу продовольчих товарів в межах статті "Агропромислове виробництво" Програми ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на 1996 на придбання лінії з виробництва макаронних виробів, потребу у якій визначено було у додатку № 8 до цієї Програми. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин віднесення додатку № 8 Програми до статті цієї Програми "Агропромислове виробництво".

Окрім вище наведених доказів, вимоги позову обгрунтовувались посиланням на наказ Житомирського обласного виробничого об'єднання орендних підприємств по випуску продовольчих товарів " Облхарчопром" № 38 від 30.11.97 року "Про затвердження акту Державної комісії по прийомці в експлуатацію дільниці по виробництву макаронних виробів на Овруцькому заводі продовольчих товарів від 19.11.1996 року, який, на думку, прокурора та позивачів підтверджує будівництво дільниці (лінії) по виробництву макаронних виробів за бюджетні кошти (а.с. 70 Т.2).

Заперечуючи проти позову, відповідач доводив обставини придбання дільниці ( лінії) по виробництву макаронних виробів за власні кошти підприємства наступними доказами.

23.01.1996 року між фірмою "SAFFLOWER LTD" (продавець) та Овруцьким заводом продовольчих товарів (покупець) укладено Контракт № 306-034-96/КО на купівлю - продаж товару у відповідності з додатком № 1, який є його невід'ємною частиною на загальну суму 189 500 доларів США (а.с. 95 Т.2).

Згідно додатку № 1 до Контракту № 306-034-96/КО від 23.01.1996 року наведено перелік комплектуючих обладнання для виробництва до 200 кг сухих довгих та коротких виробів для Овруцького заводу продовольчих товарів (а.с 101-103 Т.2).

08.07.1996 року між сторонами укладено доповнення № 1 до Контракту № 306-034-96/КО від 23.01.1996 року щодо порядку та умов проведення шеф-монтажних та пусконалагоджувальних робіт поставленого обладнання з підписанням відповідного акту. (а.с. 99-100 Т.2).

У листі - зверненні № 225 від 17.05.96 року, адресованому Управлінню зовнішньо- економічних зв'язків Житомирської РДА відповідач просив надати згоду на продовження термінів поставки обладнання для виробництва довгих макаронних виробів в Україну згідно Контракту № 306-034-96/КО від 23.01.1996 року з фірмою "SAFFLOWER LTD" на 40 днів з початку здійснення авансових платежів у зв'язку із затримкою виробника у поставці окремих деталей обладнання (а.с. 105 Т.2).

Житомирським обласним управлінням НБУ 30.05.1996 року відповідачу видано індивідуальний дозвіл № 39 на подовження терміну поставок продукції по імпорту в Україну з 06.05.1996 року по 05.08.1996 року згідно даного Контракту (а.с. 107 Т.2).

Відповідачем лише частково підтверджено обставини розрахунку за цим Контрактом. Зокрема, довідкою Укрхарчопромбанку від 19.03.96 року підтверджено купівлю валюти на суму 68 811 доларів США за перераховані відповідачем кошти в сумі 13 000 000 000 крб. з утриманням комісійних (а.с. 108 Т.2).

В процесі вирішення спору встановлено, що дільниця (лінія) по виробництву макаронних виробів є рухомим майном, що підтверджується Звітом з оцінки її вартості від 05.06.2007 року, виконаним суб'єктом оціночної діяльності фізичною особою Малецьким В.В. на замовлення відділу ДВС Овруцького районного управління юстиції (а.с. 14 Т.2). Наведене прокурором та позивачами не спростовано.

Згідно пояснення Дочірнього підприємства "Овруцький завод продтоварів", яке на даний час здійснює свою господарську діяльність на території цілісного майнового комплексу, розташованого по вул. Наліпки - Репкіна, 8 а у м. Овручі, лінія по виробництву макаронних виробів змонтована в цеху ( інвентарний номер 25), схема розташування якого додається (а.с. 88-89 Т.2).

На вимогу ухвали господарського суду від 26.02.2008 року сторонами проведено обстеження лінії (дільниці) по виробництву макаронних виробів на відповідність її складових ( борошнопросіювача SMF/ 100, пресу макаронного 3000, транспортера, пастеризатора AE 200, транспортера № 936, вібросита ТВ/200, фасовочного автомату ВG -37/А, компресора ВЕLTAIR, трьох сушильних шаф, мізкошивальної машини) технічним характеристикам цих складових, зазначеним у додатку № 1 до контракту № 306-034-96/КО) від 23.01.1996 року з фірмою "Safflower LTD".

Як свідчить зміст актів обстеження від 19.03.2008 року та 23.04.2008 року лінія (дільниця) по виробництву макаронних виробів змонтована у переважній більшості із складових, зазначених у додатку № 1 до контракту № 306-034-96/КО) від 23.01.1996 року з фірмою "Safflower LTD", і зокрема:

- підйомник муки з борошнопросіювачим ситом ( розміри: 100х60х230 (Н); згідно позову - борошнопросіювач SMF/100. (а.с. 5 Т.1, а.с. 101, 122 Т. 2 );

- прес макаронний модель 3000 " Super -combinata" (розміри: 130х110х180; згідно позову - прес макаронний 3000 (а.с. 5 Т.1, а.с. 101, 102, 122 Т. 2 );

- транспортний підйомник ( розміри : 135х60х92 (Н); згідно позову - транспортер (а.с. 5 Т.1, а.с. 101, 102, 122 Т. 2 );

- пастеризатор модель АО 200 (розміри 600х120х80); згідно позову - пастеризатор АЕ 200 (а.с. 5 Т.1, а.с. 101, 102, 122 Т. 2 );

- вібросито модель ТВ 200 ( 200х80х100(Н); згідно позову - вібросито ТВ/200 (а.с. 5 Т.1, а.с. 101, 102, 122 Т. 2 );

- сушильна шафа модель 200 (Serio oro) у кількості 3 шт. (розміри: 170х135х226; згідно позову - сушильні шафи (а.с. 5 Т.1, а.с. 101, 102, 122 Т. 2 );

- компресор (розміри: 167х60х120) ; згідно акту від 23.04.2008 року компресор (БАЛТАІР, 1996 р., серія і № 3/603); згідно позову - компресор BELTAIR (а.с. 5 Т.1, а.с. 101, 103, 122 , 129 Т. 2 );

- напівавтоматична пакувальна машина BG 37 та педальна зварювальна машина - відсутні; згідно письмового пояснення відповідача під час виконання контракту постачальник повідомив про зняття їх з виробництва та про поставку в межах контракту автоматичної електронної завантажувально-пакувальної машини, укомплектованої стрічковим підйомником та завантажувальним бункером; згідно позову - не значаться (а.с. 5 Т.1, а.с. 101, 103, 122 , 129, 132 Т. 2 );

- пакувальна машина ( ВG 37/А, 1996 р.) згідно акту від 23. 04.2008 року; у додатку № 1 до Контракту відсутня; згідно усного пояснення відповідача у судовому засіданні 20.03.2008 року це і є автоматична пакувальна машина, поставлена взамін на напівавтоматичну ВG 37; згідно позову - фасувальний автомат ВG - 37/А (а.с. 5 Т.1, а.с. 101, 103, 122 , 129, 132 Т. 2 );

- мішкозшивальна машина виробництва України, 1993 року випуску; згідно письмового пояснення відповідача придбана у вітчизняного виробника поза дією Контракту для пакування макаронних виробів для закладів громадського харчування в мішкотару; згідно позову - мішкозшивальна машина;

- ваги механічні 1974 року випуску; у складі обладнання у додатку № 1 до Контракту відсутні; згідно позову - ваги механічні ( а.с. 5, 22 Т.1, 122 Т.2).

Як свідчать матеріали справи, 02.10.2007 року між Орендним підприємством "Овруцький завод продтоварів" ( у справі - відповідач) та Дочірнім підприємством "Овруцький завод продтоварів" КП по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради ( засновник у справі - позивач) укладено Договір оренди обладнання № 1, найменування якого визначено в акті приймання-передачі від 02.10.2007 року та яке відповідає складовим лінії (дільниці) по виробництву макаронних виробів щодо якої виник спір (а.с. 51 -53 Т.І).

Додатково до наведеного, господарським судом встановлено, що Дочірньому підприємству "Овруцький завод продтоварів" КП по експлуатації адмінбудинків передано у користування майно, яке орендував відповідач до його повернення власнику Житомирській обласній раді за актом приймання - передачі від 30.08.2006 року у зв'язку із розірванням в судовому порядку Договору оренди від 30 .12.1991 року (а.с. 67-81 Т.1).

Як свідчать документи, наявні в матеріалах справи, місцезнаходженням (юридичною адресою) як Орендного підприємства "Овруцький завод продтоварів" ( у справі - відповідач), так і Дочірнього підприємства "Овруцький завод продтоварів" КП по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради є вул. Налепки - Репкіна, 8 у м. Овручі Житомирського району. В окремих документах здійснюється посилання також на вул. Налепки-Репкіна, 8а.

Як вже зазначалась вище, Дочірнє підприємство "Овруцький завод продтоварів" КП по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради визнало факт монтажу спірної лінії на його території.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, на підставі ст.ст. 4-7, 33, 43 ГПК України господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Як зазначено у статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, передумовою звернення особи до суду має бути наявним факт порушення (невизнання або оспорювання) іншою особою її суб'єктивного права.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України та ст.20 ГК України, або визначеними договором, або іншим законом. Відповідно, відсутність в особи порушеного права на момент звернення до суду , унеможливлює судовий захист.

Звертаючись до суду з позовом, прокурор виходив з того, що відповідачем не визнається право спільної сумісної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Житомирської області на дільницю (лінію) з виробництва макаронних виробів, а відтак, останнє підлягає судовому захисту.

У главі 29 Цивільного кодексу України визначено основні правові засади захисту права власності. Зокрема, у ч.1 статті 386 ЦК України зазначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до статті 386 цього Кодексу, суб'єктом права спільної сумісної власності можуть бути, зокрема, територіальні громади.

Територіальна громада як самостійний суб'єкт права власності, якій належить право комунальної власності, на законодавчому рівні визначається також ст.ст. 142, 143 Конституції України від 28.06.1996 № 254к/96-ВР та статтею 60 Закону України "Про місцеве самоврядування" від 21.05.1997 № 280/97-ВР.

Як у статті 143 Конституції України, так і в ч. 2 статті 327 ЦК України та ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування" управління майном, що є у комунальній власності здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Відповідно до статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування" обласні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами. За наведених обставин Житомирська обласна рада визнається господарським судом належним позивачем за цим позовом.

У статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування" додатково зазначено, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів.

Таким чином, право спільної сумісної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Житомирської області підлягає судовому захисту як зобов'язально - правовими засобами захисту, так і речовими, зокрема, шляхом подання позову про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

У позовній заяві прокурором здійснюється посилання лише на статтю 387 ЦК України про право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння ( віндикаційний позов) при одночасно заявленій позовній вимозі визнати право власності на майно, яка є самостійним засобом захисту права власника та підпадає під правове регулювання статті 392 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позов про визнання права власності спрямований на виключення посягань інших осіб на належне власнику майно за допомогою підтвердження у судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності, незалежно від того, володіє він ним чи ні.

Однак, як за правилами статті 387 ЦК України, так і за правилами статті 392 цього Кодексу у спорах про захист права власності визначальним є доведення особою права власності на спірне майно на підставі правовстановлюючих документів. Також у судовому порядку може мати місце спеціальне визнання судом права власності на майно , коли щодо його належності у позивача відсутні правовстановлюючі документи, і це право оспорює відповідач.

Особливістю спорів, пов'язаних із захистом права власності на майно (річ, сукупність речей, майнові права) є підтвердження також власником індивідуальних ознак такого майна, що вирізняє його з - поміж іншого, індивідуалізуючи таким чином.

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням товариства покупців членів трудового колективу перукарні N 163 "Черемшина" (м. Київ) щодо офіційного тлумачення окремих положень статті 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" (справа про визначення способу малої приватизації) № 14-рп/2000 від 13.12.2000 року зазначено, що правовий режим власності, порядок і умови набуття та припинення права власності, а також права володіння, користування та розпорядження майном визначаються законами.

Відповідно до частини 2 статті 60 цього Закону України "Про місцеве самоврядування" підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Абзац 4 пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про місцеве самоврядування" містить загальну норму, відповідно до якої правовий режим майна спільної власності територіальних громад визначається законом.

У зв'язку з цим, в абзаці 1 пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про місцеве самоврядування" обумовлено, що з набранням чинності цим Законом ( а саме 12.06.1997 року) майно, яке до прийняття Конституції України ( а саме до 23.07.1996року) у встановленому законодавством порядку передане державою до комунальної власності адміністративно - територіальних одиниць та набуте ними на інших законних підставах, крім майна, що відчужене у встановленому законом порядку, є комунальною власністю відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст.

Правове регулювання правовідносин з передачі об'єктів державного майна до комунальної власності розпочалося із прийняттям Кабінетом Міністрів України 05. 11.1991 року постанови № 311 "Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю (далі - Постанова № 311). Слід зазначити, що у Постанові № 311 не було визначено порядку передачі об'єктів державного майна у комунальну власність та його документального оформлення (за договорами безоплатної передачі, за актами приймання-передачі інше).

На виконання постанови КМУ розпорядженням представника Президента України у Житомирській області "Про формування комунальної власності адміністративно - територіальних одиниць області" № 155 від 22.06.1992 року затверджено перелік об'єктів державного майна України, переданого до комунальної власності Житомирської області, у числі якого значиться Овруцький завод продтоварів ( а.с. 124 Т.І). Однак зазначений перелік є загальним та не визначає індивідуально - визначених речей, які входять, наприклад, до таких понять як " магазин № 1 "Маяк", " книжково - газетне видавництво "Полісся" , "Овруцький завод продтоварів".

Слід зазначити, що право комунальної власності на Овруцький завод продтоварів як цілісний майновий комплекс відповідачем в межах даного спору не оспорювалось. Наявність між сторонами спору орендних відносин на цілісний майновий комплекс, до складу якого входили як об'єкти нерухомого майна, так і рухомого, починаючи 1991 року по 30.08.2006 року (дата підписання акту приймання-передачі орендованого майна за договором оренди) є додатковим доказом зазначеній обставині.

Більше того, на дату підписання Розпорядження № 155 від 22.06.1992 року спірна дільниця (лінія) по виробництву макаронних виробів створена (придбана) не була.

Тоді як, свідчать матеріали справи, правовідносини з її придбання відповідачем в межах Контракту № 306-034-96/КО від 23.01.1996 року , або у зв'язку із виділенням бюджетних коштів в розмірі 500 млн. крб. відповідно до затвердженої 05.02.1996 року Програми ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС , на чому наполягав прокурор та позивачі, виникли з початку 1996 року.

В процесі вирішення спору прокурор та позивачі доводили обставини набуття права комунальної власності на спірне майно саме внаслідок виділення бюджетних коштів відповідачу на його придбання, а не у зв'язку з іншими законними підставами.

Тому, як вже було зазначено, набуття державного майна у комунальну власність відповідно до абзацу 1 пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про місцеве самоврядування" мало відбутися до прийняття Конституції України, а саме до 23.07.1996року.

Насамперед, матеріали справи не містять доказів того, що спірне майно було об'єктом права державної власності у період з 05.02.1996 року (дата затвердження Програми) до 23.07.1996 року (дата набрання чинності Конституцією України).

Господарським судом враховується, що відповідно до ст.6 Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" фінансування робіт для подолання наслідків Чорнобильської катастрофи здійснювалося та здійснюється до цього часу за рахунок державного бюджету України, а також інших фінансових надходжень. У зоні посиленого радіоекологічного контролю та гарантованого добровільного відселення держава гарантувала перепрофілювання виробництв на випуск екологічно чистої продукції.

Однак у матеріалах справи відсутні як докази перерахування у 1996 році бюджетних коштів на виконання Програми ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у 1996 році безпосередньо Орендному підприємству "Овруцькому заводу продтоварів" (дата перерахування цих коштів, банківські рахунки, через які відбулося перерахування, код бюджетної класифікації) саме з метою придбання і встановлення лінії з виробництва макаронних виробів з радіопротекторними добавками Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи , так і докази отримання цих коштів відповідачем та їх використання за цільовим призначенням (а.с. 103, 106, 109 Т.1. , а.с. 67, 73, 75, 111 Т.2).

Більше того, у процесі вирішення спору не доведено правовий режим бюджетних коштів у розмірі 500 млн. крб., які виділялись відповідно до Програми ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у 1996 році, зокрема, як державне капітальне вкладення чи інше, а також чи були це кошти Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Тоді як, у листі Держхарчопрому № 02-8/312 від 16.05.96 року здійснюється посилання на укладення Овруцьким заводом продовольчих товарів , який знаходиться на території дії аварії Чорнобильської АЕС, контракту на поставку італійського обладнання для виготовлення макаронних виробів з екологічно чистої сировини.

Враховуючи вище викладене, прокурором та позивачами не доведено належними та допустимими доказами обставини передачі органом, уповноваженим управляти державним майном, в тому числі коштами, дільниці (лінії) по виробництву макаронних виробів Житомирській області раді у період з 05.02.1996 року (дата затвердження Програми) до 23.07.1996 року (дата набрання чинності Конституцією України). Як встановлено господарським судом, розпорядником бюджетних коштів відповідно до затвердженої Програми було Міністерство з надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відсутні у матеріалах справи також докази такої передачі після 23.07.1996 року, тобто, поза межами правового регулювання абзацу 1 пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про місцеве самоврядування", враховуючи дату видачі наказу Житомирського обласного виробничого об'єднання орендних підприємств по випуску продовольчих товарів " Облхарчопром" № 38 від 30.11.97 року "Про затвердження акту Державної комісії по прийомці в експлуатацію дільниці по виробництву макаронних виробів на Овруцькому заводі продовольчих товарів від 19.11.1996 року, який, на думку, прокурора та позивачів підтверджує будівництво дільниці (лінії) по виробництву макаронних виробів за бюджетні кошти (а.с. 70 Т.2).

У матеріалах справи акт Державної комісії від 19.11.1996 року відсутній, так само як і докази про затвердження складу комісії та її призначення (69 Т.2). Прокурором та позивачами не обгрунтовано, з посиланням на нормативно - правові акти, необхідність введення дільниці по виробництву макаронних виробів в експлуатацію взагалі та саме Державною комісією.

Не подано також докази на підтвердження обставин набуття права комунальної власності на кошти Державного бюджету України, виділені для придбання дільниці по виробництву макаронних виробів, якщо такі факти мали місце.

Відсутні також докази на підтвердження обставин можливості придбання, або, власне, придбання відповідачем макаронної лінії з радіопротекторними добавками на території України чи за її межами у 1996 році за ціною 500, 0 млн. крб., яка в еквіваленті до долару США відповідала сумам, наведеним у довідці № 47 від 12.05.2008 року, наданій приватним підприємством Аудиторською фірмою "Паритет", найбільшою з яких була сума 2 847,38 доларів США у період з 03.08.1996 -07.08.1996 року.

Господарським судом не приймається до уваги як доказ набуття права комунальної власності на спірне майно віднесення цілісного майнового комплексу "Овруцький завод продтоварів" (орендне підприємство) до Переліку установ, організацій та підприємств, що перебувають у спільній власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Житомирської області (додаток № 1 до рішення Житомирської обласної ради від 09.11.2006 року № 102), оскільки на дату його затвердження орендоване майно, як цілісний майновий комплекс, відповідачем вже було повернуто власнику - Житомирській обласній раді і, як свідчать матеріали справи, у його складі дільниця (лінія) по виробництву макаронних виробів не значиться (ст.116-118 Т.1).

Разом з тим, як свідчить Статут орендного підприємства, який зареєстровано рішенням виконкому Овруцької районної Ради народних депутатів № 98 від 25.03.92 року ( з наступними змінами та доповненнями), відповідач, з моменту його створення, не був обмежений у цивільній право - дієздатності набувати право власності на майно в процесі здійснення господарської діяльності за рахунок власних коштів.

Так, відповідно до розділу другого Статуту підприємства джерелами формування його майна могли бути: доходи, одержані від реалізації продукції, а також від інших видів господарської діяльності; доходи від цінних паперів; кредити банків та інших кредиторів; надходження від роздержавлення та приватизації власності; грошові та матеріальні внески засновників, капітальні вкладення та дотації із бюджетів, інші джерела.

Майно (споруди, устаткування, транспорт, інвентар та інші матеріальні цінності) , яке належало підприємству, останнє вправі було продавати, передавати в оренду , обмінювати, здавати в заставу та списувати з балансу (а.с. 54-54 Т.І).

Згідно внесених 31.05.1995 року змін до Статуту у розділ другий "Майно заводу" , правовий режим розпорядження належним підприємству майном не змінився ( зміни зареєстровано рішенням виконкому Овруцької районної Ради народних депутатів від 28.09.95 року (а.с. 61 Т.І).

Господарським судом приймаються в якості належних та допустимих докази, надані відповідачем в процесі вирішення спору на підтвердження обставин придбання спірної дільниці (лінії) по виробництву макаронних виробів за власні кошти підприємства, зокрема, контракт № 306-034-96/Ко від 23.01.1996 року з фірмою "Safflower LTD" .

Більше того, в результаті обстеження лінії по виробництву макаронних виробів проведено ідентифікацію її складових відповідно до комплектуючих, визначених у додатку № 1 до контракту № 306-034-96/Ко від 23.01.1996 року з фірмою "Safflower LTD" та відповідно до повідомлених відповідачем обставин заміни окремих з них на інші як в межах дії контракту, так і поза ним. При цьому, господарський суд виходить з того, що відповідно до статті 32 ГПК України одним із засобів доказування є письмове пояснення представника сторони, в даному випадку, відповідача (а.с. 132 Т.2).

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вище викладене, господарський суд прийшов до висновку, що позивачем - Житомирською обласною радою не підтверджено право спільної сумісної 1 територіальних громад сіл, селищ, міст Житомирської області на дільницю (лінію) по виробництву макаронних виробів, про визнання якого в судовому порядку заявлено позов та, навпаки, встановлено наявність права власності на це майно за відповідачем. Окрім того, в процесі вирішення спору, прокурором та іншим позивачем у справі - Комунальним підприємством по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради не доведено обставин порушення відповідачем будь-яких прав підприємства.

У зв'язку з недоведеністю позовної вимоги про визнання права власності на дільницю (лінію) по виробництву макаронних виробів, не підлягають задоволенню і похідні від неї вимоги про витребування майна із незаконного володіння та зобов'язання передати її на баланс Комунального підприємства по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради.

На підставі ст.ст. 15,16, 328, 387, 392 Цивільного кодексу України , керуючись ст.ст. 4-7, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. У позові Першого заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Житомирської обласної ради та Комунального підприємства по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради про визнання права власності, витребування майна та зобов'язання передати його на баланс відмовити.

Суддя Машевська О.П.

"_____"__________2008 року

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - 3 - позивачам

4 - прокурору

5 - відповідачу