ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2008 р.

№ 18/433пд

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Шаргала В.І.

суддів:

Данилової Т.Б.

Мачульського Г.М.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

касаційну скаргу

Незалежної профспілкової організації "Октан" працівників Закритого акціонерного товариства "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія"

на постанову

Луганського апеляційного господарського суду

від 15.10.2007р.

у справі

№18/433пд

Господарського суду

Луганської області

за позовом

Незалежної профспілкової організації "Октан" працівників Закритого акціонерного товариства "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія"

до

1). Закритого акціонерного товариства "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія"

2). Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал-Харків"

про

визнання договорів недійсними

за участю представників

- позивача:

не з'явився

- відповідача-1:

1). Міщенка М.В. (довіреність №78 від 28.12.2007р.)

2). Терези Ю.О. (довіреність №77 від 28.12.2007р.)

- відповідача-2:

не з'явився,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувшись до суду з позовом просив визнати недійсними правочини, укладені між відповідачами у справі, зокрема: договору оренди автобусів від 14.05.2007 №1/А та договору на надання послуг по перевезенню пасажирів від 14.05.2007 №1/П та застосування правових наслідків недійсності правочинів, посилаючись на те, що зазначені угоди укладені з боку 1-го відповідача його генеральним директором з перевищенням повноважень, передбачених Статутом, Положенням про генерального директора та Положенням про Спостережну раду, а також завдають шкоди фінансовим інтересам позивача, оскільки останній не отримує передбачених положеннями діючого законодавства коштів (0,5% від фонду оплати праці водіїв, які перейшли на роботу до 2-го відповідача, залишаючись членами НПО "Октан", позивача у справі).

Рішенням Господарського суду Луганської області від 31.08.2007р. (суддя Корнієнко В.В.), залишеним без змін постановою Луганського апеляційного господарського суду від 15.10.2007р. (колегія суддів у складі: головуючого –судді Якушенко Р.Є., суддів Медуниці О.Є., Перлова Д.Ю.) у вказаному позові відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить вказані рішення і постанову скасувати, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, зокрема: визнати недійсним правочин, а саме договір №1/А від 14.05.2007р., укладений між Закритим акціонерним товариством "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Термінал-Харків" в зв'язку з тим, що його укладено Генеральним директором ЗАТ "ЛИНІК" з перевищенням повноважень; договір №1/П від 14.05.2007р., укладений між Закритим акціонерним товариством "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Термінал-Харків" в зв'язку з тим, що його укладено Генеральним директором ЗАТ "ЛИНІК" з перевищенням повноважень; зобов'язати відповідачів –Закрите акціонерне товариство "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Термінал-Харків" повернути одне одному (у натурі) все, що вони одержали на виконання зазначених вище правочинів: договору №1/А від 14.05.2007р. (про оренду автотранспорту) та договору №1/П від 14.05.2007р. (про надання послуг ЗАТ "ЛИНІК" з перевезення персоналу), посилаючись на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, а саме: глави 58 (ч.1 ст.759), глави 70, ст.ст.203, 215, 241 Цивільного кодексу України, ст.ст.1, 2, 34, 44 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", ст.ст.3, 52, 55 Господарського кодексу України.

Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

Позивач та відповідач-2 не використали наданого законом права на участь своїх представників у судовому засіданні.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 14.05.2007р. між відповідачами у справі був укладений договір оренди автобусів №1/А згідно якому, відповідач-1 зобов'язався передати відповідачу-2 в оренду автобуси (згідно переліку, який є додатком № 1 до договору), відповідач-2 зобов'язався прийняти автобуси в оренду та сплачувати відповідачу-1 орендну плату в сумі 52 587, 45 грн. щомісячно.

14.05.2007р. між відповідачами у справі був укладений договір на надання послуг з перевезення пасажирів №1/П згідно якому, відповідач-2 зобов'язався щоденно, протягом строку дії договору, перевозити працівників відповідача-1 за встановленим маршрутом та часом (згідно додатків №1 та №4 до договору), а відповідач-1 зобов'язався оплачувати відповідачу-2 вартість наданих послуг по перевезенню згідно заявкам.

Вартість послуг та порядок розрахунків визначені у пункті 2 договору.

Від імені відповідача-1, Закритого акціонерного товариства "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія", вказані договори підписані генеральним директором Івановим О.В., від імені відповідача-2, Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал-Харків", директором цього товариства Кличко Є.В.

Пунктом 9.9 колективного договору Закритого акціонерного товариства "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія" на 2006 рік встановлено, що відповідач-1 щомісячно перераховує на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 0,5% від фонду оплати праці на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу, відпочинок працівників підприємства (а.с. 137-166, т.1).

Позивач дійшовши до висновків про порушення його прав 31.07.2007р. звернувся до господарського суду Луганської області з позовом про визнання недійсними вищезазначених договорів та зобов'язання відповідачів повернути один одному (в натурі) всього отриманого за цими договорами. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що зазначені угоди укладені з боку відповідача-1 його генеральним директором з перевищенням повноважень, передбачених Статутом, Положенням про генерального директора та Положенням про Спостережну раду, а також завдають шкоди фінансовим інтересам позивача, оскільки останній не отримує передбачених положеннями діючого законодавства коштів (0,5% від фонду оплати праці водіїв, які перейшли на роботу до 2-го відповідача, залишаючись членами НПО „Октан”, позивача у справі).

Місцевий господарський суд відмовляючи в позові виходив з того, що професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки; роботодавці зобов'язані відраховувати кошти первинним профспілковим організаціям на культурно-масову, фізкультурну і оздоровчу роботу в розмірах, передбачених колективним договором та угодами, але не менше ніж 0,3 відсотка фонду оплати праці з віднесенням цих сум на валові витрати; пунктом 9.9. колективного договору Закритого акціонерного товариства "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія" на 2006 рік встановлено, що відповідач-1 щомісячно перераховує на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 0,5 % фонду оплати праці на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу, відпочинок працівників підприємства; позивач зазначив, що внаслідок укладення оспорюваних договорів водії автобусів, які працювали у відповідача-1 будуть переведені до відповідача-2, і відповідно, зменшиться фонд оплати праці, і позивач буде одержувати менше грошових коштів на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу, відпочинок працівників підприємства, тобто зменшення працівників підприємства (відповідача-1) тягне зменшення фонду оплати праці підприємства, і відповідно, зменшення відрахувань позивачу, і це, згідно висновків позивача порушує його право на одержання грошових відрахувань, натомість оспорюваний договір оренди автобусів від 14.05.2007р. №1/А регулює виключно відносини пов’язані з орендою автобусів і взагалі не зачіпає питань зменшення або збільшення працівників відповідача-1, тобто цей договір ніяким чином не зачіпає ніякі права або охоронювані інтереси позивача.

Оспорюваний договір на надання послуг по перевезенню пасажирів від 14.05.2007р. № 1/П передбачає обов’язок відповідача-2 (виконавця) організувати перевезення працівників відповідача-1 із залученням (в порядку діючого законодавства) фізичних осіб, вказаних у додатку № 6 до договору (як зазначив позивач це працівники –водії відповідача-1, однак вказаний договір також ніяким чином не зачіпає ніякі права або охоронювані інтереси позивача тому, що: переведення працівників відповідача-1 на інше підприємство (в тому числі і у Товариство з обмеженою відповідальністю "Термінал-Харків") потягне за собою звільнення цих працівників з Закритого акціонерного товариства "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія"; згідно колдоговору (п.9.9.) відповідач-1 зобов’язаний щомісячно перераховувати позивачу грошові кошти у розмірі 0,5 % фонду оплати праці саме для працівників підприємства, тобто для своїх працівників (на їх відпочинок, культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу); ці перерахування не є прибутком або доходом профспілки; ці перерахування здійснюються для задоволення відповідних потреб працівників підприємства (на їх відпочинок, культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу); зменшення працівників підприємства тягне відповідне зменшення відрахувань профспілці для захисту їх трудових, соціально-економічних прав та інтересів; зменшення працівників підприємства і відповідне зменшення вказаних відрахувань, ніяким чином не можуть порушувати прав профспілки на ці відрахування, так як ці відрахування здійснювалися саме для тих працівників, які звільнені з підприємства в зв’язку з переведенням на інше підприємство (для їх відпочинку, культурно-масової, фізкультурної та оздоровчої роботи); враховуючи вищевикладене місцевий господарський суд дійшов висновку, що оспорювані договори ніяким чином не порушують ніякі права або охоронювані інтереси позивача.

Місцевий господарський суд зазначив, що в позові слід відмовити також в зв’язку з тим, що незалежна профспілкова організація “Октан” працівників ЗАТ “Лисичанська нафтова інвестиційна компанія" безпідставно пред’явила даний позов, оскільки вона є неналежним позивачем.

Крім того, місцевий господарський суд зазначив, що оспорювані договори були схвалені відповідачем-1, що відповідно до ст.241 Цивільного кодексу України створює цивільні права та обов'язки з моменту укладення цих договорів; схвалення оспорюваних договорів відповідачем-1 підтверджується рішенням спостережної ради відповідача-1 (протокол від 27.07.2007 № 27/07/07/01) та отриманням орендної плати та плати за послуги перевезення за оспорюваними договорами в загальній сумі 760 838, 26 грн., що свідчить про прийняття цих договорів до виконання, а відтак місцевий господарський суд, посилаючись на приписи ст.ст.2, 44 Закону України “Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності”, п.5 ч.1 ст.36 Кодексу законів про працю України, ст.241 Цивільного кодексу України, ст.1 Господарського процесуального кодексу України дійшов до висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Апеляційний господарський суд погодився з висновками місцевого господарського суду, зазначивши також в своїй постанові, що договір оренди автобусів №1/А від 14.05.2007 регулює виключно орендні правовідносини, що виникли у відповідачів і не зачіпає питань зменшення або збільшення працівників відповідача-1; оспорюваний договір на надання послуг з перевезення пасажирів від 14.05.2007р. №1/П передбачає обов'язок відповідача-2 (виконавця) організувати перевезення працівників відповідача-1 із залученням (в порядку діючого законодавства) фізичних осіб, вказаних у додатку №6 до договору (як зазначив позивач це працівники –водії 1-го відповідача); зменшення працівників підприємства відповідача-1 і відповідне зменшення вказаних відрахувань позивачу не порушують прав позивача, оскільки згідно пункту 9.9 колективного договору щомісячні відрахування здійснюються позивачу відповідачем-1 саме для працівників підприємства, для їх відпочинку, культурно-масової, фізкультурної та оздоровчої роботи, а не у власність позивача для здійснення його статутної діяльності.

Як також зазначив апеляційний господарський суд, профспілки, їх об'єднання можуть мати у власності кошти та інше майно, необхідне для здійснення їх статутної діяльності; право власності профспілок, їх об'єднань виникає на підставі придбання майна за рахунок членських внесків, інших власних коштів, пожертвувань громадян, підприємств, установ та організацій або на інших підставах, не заборонених законодавством або за рахунок передачі їм у власність коштів та іншого майна засновниками, членами профспілки, органами державної влади або органами місцевого самоврядування; профспілки, їх об'єднання мають право власності також на майно та кошти, придбані в результаті господарської діяльності створених ними підприємств та організацій; відповідно до Статуту позивача членами незалежної профспілки "Октан" можуть бути громадяни України, які визнають її статут і сплачують внески: працівники підприємств, організацій, товариств будь-якої форми власності та виду діяльності, отже водії, що переводяться на роботу до відповідача-2 можуть залишитися членами незалежної профспілки "Октан" та сплачувати членські внески.

Крім того, в своїй постанові апеляційний господарський суд зазначив, що у роботі ради акціонерного товариства (спостережній раді) з правом дорадчого голосу беруть участь представники профспілкового органу або іншого уповноваженого трудовим колективом органу, який підписав колективний договір від імені трудового колективу, але при цьому дана стаття не встановлює обов'язку роботодавця здійснити будь-які дії щодо забезпечення участі профспілкових організацій в роботі Спостережної ради; в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про створення відповідачем-1 перешкод позивачу приймати участь в роботі Спостережної Ради, а відтак апеляційний господарський суд дійшов до висновків про відсутність правових підстав для скасування рішення місцевого господарського суду і задоволення позову.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 111-7 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (ч.1). Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази (ч.2).

Статтею 111-10 цього кодексу визначено підстави для скасування або зміни рішення або постанови. Згідно цієї норми підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Під час розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції таких підстав не встановив.

Так, господарські суди попередніх інстанцій дійшли до обґрунтованого висновку, що договір оренди автобусів №1/А від 14.05.2007 регулює виключно орендні правовідносини, що виникли у відповідачів і не зачіпає питань зменшення або збільшення працівників відповідача-1, а Інший спірний договір на надання послуг з перевезення пасажирів від 14.05.2007 №1/П передбачає обов’язок відповідача-2 (виконавця) організувати перевезення працівників відповідача-1 із залученням (в порядку діючого законодавства) фізичних осіб, вказаних у додатку №6 до договору (як зазначив позивач це працівники –водії відповідача-1).

З системного аналізу встановлених господарськими судами попередніх інстанцій обставин справи та наданої ним правової оцінки вбачається, що грошові кошти у розмірі 0,5% від фонду оплати праці щомісячно перераховуються відповідачем-1 на рахунок позивача саме на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу, відпочинок працівників підприємства, а не у власність позивача для здійснення його статутної діяльності. При цьому апеляційний господарський суд правомірно зазначив, що переведення працівників відповідача-1 на роботу до відповідача-2 не позбавляє їх права залишатись членами незалежної профспілки "Октан" та сплачувати членські внески, які, з врахуванням приписів ст. 34 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" є джерелом коштів, необхідних для здійснення статутної діяльності профспілки.

Крім того, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується також з висновками апеляційного господарського суду стосовно відсутності порушення ухвалення Спостережною радою відповідача-1, оскільки, як правильно зазначив апеляційний господарський суд, ст. 46 Закону України "Про господарські товариства" не встановлює обов'язку роботодавця здійснити будь-які дії щодо забезпечення участі профспілкових організацій в роботі Спостережної ради, а в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про створення відповідачем-1 перешкод позивачеві приймати участь в роботі спостережної ради.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій.

За вказаних обставин суди попередніх інстанцій дійшли вичерпних юридичних висновків щодо встановлених обставин справи і правильно застосували до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права, а відтак постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п. 1, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Незалежної профспілкової організації "Октан" працівників Закритого акціонерного товариства "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія" залишити без задоволення, а постанову Луганського апеляційного господарського суду від 15.10.2007р. у справі №18/433пд Господарського суду Луганської області –без змін.

Головуючий суддя В.І. Шаргало

С у д д і Т.Б. Данилова

Г.М. Мачульський