ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2008 р.

№ 18/297пд

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого –судді

Дерепи В.І.

суддів :

Грека Б.М. –(доповідача у справі)

Стратієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Виробничо-комерційного приватного підприємства "Промсервіс"

на постанову

Донецького апеляційного господарського суду від 15.04.08

у справі

№ 18/297 пд

господарського суду

Донецької області

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотос-2"

до

Виробничо-комерційного приватного підприємства "Промсервіс"

про

визнання недійсним договору

за участю представників від:

позивача

не з'явилися, були належно повідомлені

відповідача

не з'явилися, були належно повідомлені

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лотос-2" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом про визнання недійсним договору про сумісну діяльність на часткове інвестування будівництва від 01.11.02, з урахуванням додаткової угоди від 22.10.03, укладених з Виробничо-комерційним приватним підприємством "Промсервіс".

Рішенням господарського суду Донецької області від 14.03.08, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15.04.08, задоволені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотос-2" до Виробничо-комерційного приватного підприємства "Промсервіс" про визнання договору про сумісну діяльність

№ 7 недійсним від 01.11.02.

Не погоджуючись з вищезазначеними судовими актами, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові акти скасувати, а в задоволенні позову відмовити. Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди невірно застосували норми ст. 63 ЦК УРСР та ст. 241 ЦК України.

Визнаючи оспорюваний договір недійсним, суди допустили порушення ст. 43 Господарського процесуального кодексу України щодо повноти дослідження та встановлення обставин по справі, а саме встановлення факту вчинення дій, направлених на схвалення виконання договору спільної діяльності. Окрім того, судами невірно визначено час передачі терміну позовної давності, що стало наслідком незастосування положень ЦК України про позовну давність.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 01.11.02 між ТОВ "Лотос-2" в особі директора Пісарєва А.О. та ВКПП "Промсервіс" в особі директора Шарандіна Ю.В. був укладений договір № 7 про сумісне часткове інвестування будівництва.

Мотивуючи рішення про визнання договору про сумісну діяльність недійсним, суд першої та апеляційної інстанції, виходячи з того, що оспорюваний договір № 7 від 01.11.02 підписаний зі сторони ТОВ "Лотос-2" не директором Пісаревим А.О., а іншою особою з підробкою підпису Пісарева А.О., що підтверджується висновком експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 28.01.08 № 20, який було зроблено на підставі ухвали апеляційного суду Донецької області по справі

№ 22ц-07721-2007, та враховані як преюдиційні, в силу приписів п.4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, встановлені судом першої та апеляційної інстанції обставини дозволили зробити висновки про недійсність оспорюваної угоди з часу укладення (всилу приписів ст. 48 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), що діяв на час укладенні угоди). Отже, суди першої та апеляційної інстанції врахували результати експертизи, в якій засвідчено факт непідписання Писаревим А.А. договору про сумісну діяльність, та зробили висновок про недійсність цього договору.

Колегія суддів Вищого господарського суду України не може погодитись з таким висновком, оскільки вважає його передчасним.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.76 № 11 "Про судове рішення" зі змінами, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Між тим, суди першої та апеляційної інстанції не врахували, що сам по собі факт підписання спірного договору від імені підприємства не уповноваженою на вчинення таких дій особою, чи з перевищенням повноважень, не тягне неправочинності угоди. Судом першої та апеляційної інстанції не було досліджено приписи ст. 63 ЦК УРСР та ст. 241 ЦК України, згідно якими, угода, вчинена від імені іншої особи не уповноваженої на вчинення угоди, чи з перевищенням повноважень, створює, змінює та припиняє цивільні права і обов’язки, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Визнаючи спірний договір недійсним суди в порушення ст. 43 Господарського процесуального кодексу України не з’ясували питання, чи була схвалена позивачем оспорювана угода, чи були вчинені дії позивачем, що свідчать про прийняття її до виконання. Суду слід було перевірити доводи скаржника та визначити, чи будівництво об'єкту здійснювалося до підписання спірного договору, чи після; і відповідно дати правову оцінку цим обставинам.

Відповідно до приписів ст. 48 ЦК УРСР та п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.78 №3 "Про судову практику у справах про визнання угод недійсними", угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому, в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов’язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Крім того, при задоволенні позову суд в одному рішенні постановляє про визнання угоди недійсною та про застосування передбачених законом наслідків. Всупереч вимогам законодавства, суд першої та апеляційної інстанції жодної із перелічених вимог Цивільного кодексу України та Постанови Пленуму Верховного Суду України дотримано не було. При новому розгляді слід врахувати вищенаведене, а також положення законодавства, що регулюють питання строку позовної давності у спірних правовідносинах та його застосування, і вирішити спір відповідно до закону.

За таких обставин, ухвалені у справі рішення господарського суду та постанова апеляційного господарського суду підлягають скасуванню, як незаконні, а справа –передачі на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Виробничо-комерційного приватного підприємства "Промсервіс" задовольнити частково. Рішення господарського суду Донецької області від 14.03.08 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 15.04.08 по справі № 18/279 ПД скасувати, справу направити на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Головуючий - суддя                                                                      В. Дерепа

Судді                                                                                                    Б. Грек

Л. Стратієнко