ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.08
Справа№ 3/26А

Суддя    Н.Березяк   при секретарі І. Сеник розглянула
матеріали справи

За
позовом:  СПД ФО ОСОБА_1, с. Залужжя

До  відповідача: Державної податкової інспекції у Яворівському районі

Про
визнання недійсними
податкових повідомлень -рішень № /0 від 10.07.2007 року та № /0
від 10.07.2007 року

За
участю представників:

Від  позивача:  ОСОБА_2 -
представник

Від  відповідача: Бєлкіна Н.В., Сирочинський М.В. - представники

Представникам сторін роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст. ст. 49, 51 КАС України.

Суть спору: Подано позов
суб'єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Яворівському районі
про визнання недійсними податкових повідомлень - рішень № /0
від 10.07.2007 року та № /0 від 10.07.2007 року.

В
судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задоволити позовні вимоги
з  мотивів наведених в позовній заяві,
матеріалах справи та поясненнях наданих в судовому засіданні.

Відповідач проти позову заперечує з
підстав і мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні 19.03.2008
року оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Суд заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали  справи, та
оцінивши  докази в їх сукупності ,
встановив наступне:

ДПІ у
Яворівському районі в період з 11.06.2007 року по 18.06.2007 року проводилась
планова виїзна перевірка СПД ФО ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2004 року по 31.03.2007
року. За результатами перевірки податковою інспекцією було складено акт №
408/17-0/ від 02.07.2007 року та прийнято податкові повідомлення -
рішення № /0 від 10.07.2007 року яким приватному підприємцю ОСОБА_1
визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 261 194,60
грн., в тому числі: 177 228,00 грн. -основний платіж та 83 966,60 грн. -штрафна
санкція та № /0 від 10.07.2007 року яким підприємцю визначено суму
податкового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб на суму 1
387,50 грн. -основний платіж.

Не
погоджуючись із зазначеними рішеннями суб'єкт підприємницької діяльності
фізична особа ОСОБА_1 оскаржив їх в судовому порядку.

Проаналізувавши
всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,
суд прийшов до висновку, що позов не обґрунтований і не підлягає до
задоволення.

При
прийнятті постанови, суд виходив з наступного:

Податкове
повідомлення - рішення №/0 від 10.01.2007 року, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 177 228
грн., прийняте за порушення підприємцем п.4.1, ст. 4 Закону України „Про
порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами” та п.п.2.3.1 п.2.3 ст.2, п.п.3.1.1. п.3.1 ст.3, п.9.3, 9.4
ст.9 п.10.1, п.10.2, ст.10 Закону України „Про податок на додану вартість”.

Як
вбачається з акту перевірки №408/17-0/ від 02.07.2007 року з питань
дотримання позивачем правильності визначення сум податкових зобов'язань по
податку на додану вартість, податковою інспекцією встановлено, що сума від
здійснення операцій з поставки товарів (послуг) підприємцем за І квартал 2007
року становить 654 696 грн., що сукупно перевищує 300 000 гривень (без
урахування податку на додану вартість). З огляду на викладене, відповідач
стверджує, що СПД - фізична особа ОСОБА_1 з 1 січня 2007 року повинен був
перейти на загальну систему оподаткування та зареєструватися, як платник
податку на додану вартість, однак цього не зробив, декларацій з податку на
додану вартість за січень-березень 2007 року не подав. Згідно даних
перевірки  валовий дохід підприємця за І
квартал 2007 року  становив 1 063 367
грн., з огляду на що податковою інспекцією донараховано позивачу 177 228 грн.
податку на додану вартість.

В
обґрунтування своїх вимог позивач посилається на ту обставину, що  хоча він і не був зареєстрований платником
податку на додану вартість, однак при імпорті товарів  податок на додану вартість був ним сплачений
під час перетину митного кордону  України
.

Доводи
позивача необґрунтовані і не заслуговують на увагу суду.

Оскільки,
платником ПДВ є особа, яка згідно із Законом України «Про податок на додану
вартість»від 03.04.97 р. № 168/97-ВР (із змінами і доповненнями, за текстом -
Закон № 168/97-ВР) зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету
податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну
територію України (п. 1.3 ст. 1 Закону № 168/97-ВР).

Статтею
2 Закону № 168/97-ВР установлено осіб, які підпадають під визначення платника
ПДВ та можуть бути зареєстровані платником ПДВ, як за власним рішенням, так і в
обов'язковому порядку.

Будь-яка
особа за своїм добровільним рішенням може зареєструватися платником ПДВ (п. 2.2
ст. 2 Закону № 168/97-ВР). Водночас п.2.3 ст. 2 Закону № 168/97-ВР визначено
осіб, які підлягають обов'язковій реєстрації платниками ПДВ.

Відповідно
до пп..2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону № 168/97-ВР особа підлягає обов'язковій
реєстрації як платник податку у разі - коли загальна сума від здійснення
операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної
або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим
Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань
третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно
перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Крім
того, п. 2.4 ст. 2 Закону № 168/97-ВР установлено, що платником ПДВ також є
будь-яка особа, яка імпортує (для фізичних осіб - ввозить (пересилає)) товари
(супутні послуги) на митну територію України для їх використання або споживання
на митній території України, незалежно від того, який режим оподаткування вона використовує
згідно із законодавством.

Зазначеним
пунктом з переліку платників податку виключено фізичних осіб, не зареєстрованих
платниками ПДВ, які ввозять (пересилають) товари (предмети) у
супроводжувальному багажі або отримують їх, як поштове відправлення у межах
неторгового оборогу в обсягах, що не підлягають оподаткуванню відповідно до
митного законодавства (крім ввезення транспортних засобів чи запасних частин до
них такими фізичними особами), а також нерезидентів, які пересилають поштові
відправлення згідно з правилами Міжнародного поштового союзу на митну територію
України, та отримувачів таких поштових відправлень.

У
разі ввезення такими фізичними особами товарів в обсягах, що перевищують
неторговий оборот, який підлягає оподаткуванню, такі особи сплачують ПДВ під
час перетину такими товарами (предметами) митного кордону України без
реєстрації виходячи з митної вартості товарів (предметів), що перевищує розмір
неторгового обороту.

Водночас
пп.«б»п. 9.6 ст. 9 Закону № 168/97-ВР передбачено, що особи, які підлягають
обов'язковій реєстрації у зв'язку із здійсненням операцій, визначених
підпунктами 2.3.2-2.3.4 п, 2.3 та п. 2.4 ст. 2 цього Закону, подають до
податкового органу заяву про реєстрацію платником ПДВ не пізніше ніж за
двадцять календарних днів до початку здійснення таких операцій з урахуванням
положень п. 9.5 ст. 9 зазначеного Закону.

Якщо
особа укладає одну чи більше цивільно-правових угод (договорів), внаслідок
виконання яких планується здійснення оподатковуваних операцій, обсяг яких
перевищуватиме протягом звітного податкового періоду у два чи більше разів
суму, визначену підпунктом 2.3.1  пункту
2.3 статті 2 зазначеного Закону, то така особа зобов'язана зареєструватися як
платник податку до кінця такого звітного податкового періоду.

Як
зазначено в акті перевірки, чого не заперечує сам позивач, у 2007 році він
експортував товар в Польщу фірмі-нерезиденту „Rewanz Co SP Z.O.O.” та
здійснював імпорт цитрусових, ананасів, яблук у 2006-2007 роках з Польщі та
Іспанії, однак платником податку на додану вартість не зареєструвався.

Пунктом
10.1 статті 10 Закону України „Про податок на додану вартість" визначено,
що платники податку несуть відповідальність за достовірність і своєчасність
обчислення та внесення податку до бюджету відповідно до законодавства України.

Згідно
з підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" податкові декларації подаються за базовий податковий
(звітний) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі при сплаті
місячних авансових внесків), - протягом 20 календарних днів, наступних за
останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно
до підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 зазначеного Закону, контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника
податків у разі якщо: платник податків не подає у встановлені строки податкову
декларацію; дані документальних перевірок результатів діяльності платника
податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань,
заявлених у податкових деклараціях; контролюючий орган внаслідок проведення
камеральної перевірки виявляє арифметичні або методологічні помилки у поданій
платником податків податковій декларації, які призвели до заниження або
завищення суми податкового зобов'язання; згідно з законами з питань
оподаткування особою, відповідальною за нарахування окремого податку або збору
(обов'язкового платежу), є контролюючий орган.

Підпунктом
17.1.1 пункту 17.1 статті 17 вищезазначеного Закону передбачено, що платник
податків, що не подає податкову декларацію у строки, визначені законодавством,
сплачує штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за
кожне таке неподання або її затримку.

Згідно
з підпунктом 17.1.2 пункту 17.1 статті 17 Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" у разі коли контролюючий орган самостійно визначає суму
податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у
підпункті "а" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону,
додатково до штрафу, встановленого підпунктом 17.1.1 цього пункту, платник
податків сплачує штраф у розмірі десяти відсотків суми податкового зобов'язання
за кожний повний або неповний місяць затримки податкової декларації, але не
більше п'ятдесяти відсотків від суми нарахованого податкового зобов'язання та
не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З
огляду на викладене, податкове повідомлення-рішення № /0 від 10.07.07
року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок
на додану вартість є обґрунтованим і
відповідає положенням чинного законодавства, а тому підстави для його
скасування відсутні.

Що стосується
податкового повідомлення -рішення №/0 від 10.07.2007 року, яким
підприємцю визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок з
доходів фізичних осіб -суб'єктів підприємницької діяльності і незалежної
професійної діяльності на загальну суму 1 387,50 грн.,  то слід зазначити наступне :

Відповідно
до п. п. 9.12.2 п. 9.12 ст. 9 Закону України „Про прибутковий податок з
громадян” якщо фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності отримує інші
доходи, ніж визначені у підпункті 9.12.1 цього пункту, то такі доходи
оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Законом для
платників податку, що не є такими суб'єктами підприємницької діяльності.

Статтею
1 Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва” передбачено, що для суб'єктів малого
підприємництва запроваджено спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності, зокрема для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів
їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Згідно
із статтею 4 зазначеного Указу Президента України визначено що, спрощена
система оподаткування, обліку та звітності для суб'єктів малого підприємництва
може застосовуватися поряд з діючою системою оподаткування, обліку та
звітності, передбаченою законодавством, на вибір суб'єкта малого підприємництва.

Відповідно
до статті 5 Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" у разі порушення
вимог, встановлених статтею 1 цього Указу, зокрема при перевищенні обсягу
виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік (500 тисяч
гривень) платник єдиного податку, починаючи з наступного звітного періоду
(кварталу), повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та
звітності, порядок якої регулюється IV розділом Декрету Кабінету Міністрів
України „Про прибутковий податок з громадян", починаючи з наступного
звітного періоду (кварталу), шляхом подання до податкового органу за місцем
проживання податкової декларації за наслідками звітного кварталу, наступного за
тим, в якому виникло перевищення обсягу виручки.

Підпунктом
4.2.8 пункту 4.2 статті 4 вищезазначеного Закону визначено, що до складу
загального місячного оподатковуваного доходу включається оподатковуваний дохід
(прибуток), не включений до розрахунку загальних оподатковуваних доходів
попередніх податкових періодів та самостійно виявлений у звітному періоді
платником податку або нарахований податковим органом згідно із законом.

Відповідно
до статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України „Про прибутковий податок з
громадян” оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто
різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і
документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за
погодженням із Міністерством економіки України та Державним комітетом України
по сприянню малим підприємствам та підприємництву. У відповідності із нормами
витрат, що враховуються при оподаткуванні доходів громадян, які займаються
підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи, та інших доходів
(затверджені Головною державною податковою інспекцією України), при здійсненні
послуг по перевезенню пасажирів та багажу норма витрат складає 45 відсотків від
суми валового доходу.

Пунктом
22.3 статті 22 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” передбачено,
що починаючи з 1 січня 2004 року та до 31 грудня 2006 року ставка
оподаткування, визначена пунктом 7.1 статті 7 цього Закону, встановлюється на
рівні 13 відсотків від об'єкта оподаткування.

Не
заслуговують на увагу суду твердження позивача про те, що під час проведення
перевірки ревізором було проведено неправильне вирахування суми виручки,
отриманої позивачем у ІV кварталі 2006 року.

Як
вбачається з матеріалів справи, СПД ФО ОСОБА_1 у 2006 році здійснював
торгівельну діяльність будівельними матеріалами, овочами та фруктами,
перебуваючи на спрощеній системі оподаткування (свідоцтво про сплату єдиного
податку НОМЕР_1 ). Відповідно до поданого до ДПІ у Яворівському районі звіту
(вхідний №31670 від 04.01.2007 р.) позивачем визначено обсяг виручки за 2006 рік
-498 000 грн., однак під час проведення перевірки податковою інспекцією
встановлено що виручка СПД ФО ОСОБА_1 за 2006 рік становить 654 696 грн., що
перевищує граничний обсяг виручки (500 тис.грн.). Спростовуються матеріалами
справи доводи позивача, про внесення на розрахунковий рахунок власних,
позареалізаційних коштів, які не були торговою виручкою в зв'язку з чим виникла
розбіжність  між сумою виручки по
розрахунковому рахунку та книгою обліку доходів і витрат. Зокрема, в квитанціях
про перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивачем зазначено
призначенням платежу не власні позареалізаційні кошти, а торговий виторг
(а.с.81-85).

Згідно
статті 11 Закону України „Про систему оподаткування" платники податку
несуть відповідальність за правильність обчислення, своєчасність сплати
податків і додержання законів про оподаткування.

З
01.01.2007 року СПД - фізична особа ОСОБА_1 не перейшов на загальну систему
оподаткування чим порушив частину 1 статті 1 Указу Президента України „Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва”. На підставі даних книги обліку доходів та витрат та відомостей
центральної бази даних ДРФО про суми виплачених доходів перевіркою визначено,
що валовий дохід підприємця за І квартал 2007 рік становить 1 063 367 грн.,
документально підтверджені витрати -1 054 117 грн., чистий оподатковуваний
дохід -9 250 грн., а тому
податковою інспекцією в Яворівському районі правомірно прийнято податкове
повідомлення -рішення №/0 від 10.07.2007 року яким підприємцю
визначено суму податкового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних
осіб -суб'єктів підприємницької діяльності і незалежної професійної діяльності
на загальну суму 1 387,50 грн.

З
огляду на викладене, з урахуванням положень чинного законодавства України,
практики його застосування найвищою судовою інстанцією України та обставин
справи, суд дійшов висновку що позовні вимоги не обґрунтовані і не підлягають
до задоволення.

Враховуючи
наведене,  керуючись ст.7-9, 14, 17,
69-71, 79, 86,158-163, 167, п. п. 3, 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС
України,  суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В
задоволенні позову відмовити.

2.
Постанову може бути оскаржено в порядку, визначеному главою 1 розділу ІV КАС
України.

Повний текст Постанови
виготовлений та підписаний, в порядку, визначеному ч.3 ст.160 КАС України,
24.03.2008 р.

Суддя