ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 7/553

12.02.08

За позовом

Приватного малого підприємства «Дивосвіт»

До

Товариства з обмеженою відповідальністю «Сфера - К»

Про

стягнення 279063,30 грн.

Суддя Кондратова І.Д.

Представники сторін:

Від позивача : не з’явились;

Від відповідача: Романчук Ю.А.- представник за довіреністю № б/н від 10.08.2005 року; Калініченко П.В. - директор

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Приватного малого підприємства "Дивосвіт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сфера - К" про стягнення 279063,30 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2000 року порушено провадження у справі № 7/553.

Листом Київського науово-дослідного інституту судових експертиз № 07/5б-9939/9938 від 04.07.2007 року повернуто ухвалу суду та матеріали без виконання, оскільки попередня оплата вартості дослідження та витребувані еспертом додаткові документи до експертної установи не надійшли.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2007 року поновлено провадження у справі на підставі статті 79 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням № 17 Заступника Голови Господарського суду міста Києва про передачу справ на розгляд іншому судді від 26.10.2007 року справу № 7/553 передано для подальшого розгляду судді Кондратовій І.Д., у зв’язку з тим, що суддя Євдокимов О.В. знаходиться на лікарняному та з метою уникнення затягування розгляду зазначеної справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.10.2007 року розгляд справи було призначено на 27.11.2007 року о 15-45.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи неоднаразово відкладався.

Представник позивача 12.02.2008 року в судове засідання не зявився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 12.02.2008 року за згодою представника позивача було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07 грудня 1998 року між Малим приватним підприємством «Дивосвіт»(Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сфера -К» (Підрядник) було укладено договір № 09024, відповідно до умов якого, Замовник доручає, а Підрядник зобов’язується виконати ремонтно-будівельні та оздоблювальні роботи по об’єктам, що розташовані за адресою: м.Київ вул.. Стратегічне шосе,11 та пров. Деміївський,6, відповідно до узгоджених сторонами кошторисів, яки є невід’ємними частинами договору.

Умови Договору свідчать про те, що за своєю правовою природою вищевказаний договір є договором підряду.

Вартість робіт за цим Договором визначається в кошторисі, який погоджується сторонами та є невід’ємною частиною Договору.

Розділом 3 Договору сторони погодили наступний порядок розрахунків: розрахунки за фактично виконані роботи здійснюються відповідно до актів здачі-приймання виконаних робіт підписаних уповноваженими представниками Замовника та Підрядника за кожен етап ремонтно-будівельних та оздоблювальних робіт в цілому. Передплата частини вартості ремонтно-будівельних і оздоблювальних робіт здійснюється у розмірі, відповідно до графіку виконання, фінансування та матеріального забезпечення ремонтно-будівельних та оздоблювальних робіт (Додаток №2-1 до Договору).

Крім того, 27.12.1999р. сторони уклали Додаткову Угоду до Договору № 09024, з метою завершення ремонтно-будівельних робіт за вищенаведеними адресами, відповідно до умов якої підрядник зобов’язується закінчити всі будівельні роботи та усунути недоліки, які виникли при виконанні договору, а замовник здійснити передплату у вартості всіх передбачених кошторисами ремонтно-будівельних, оздоблювальних та електромонтажних робіт та здійснити остаточний розрахунок з підрядником за виконані останнім ремонтно-будівельні, оздоблювальні та ремонтно-монтажні роботи протягом 5 робочих днів з моменту виконання підрядником всіх своїх зобов’язань.

За твердженням позивача, відповідач неналежним чином виконав умови договору внаслідок чого позивачу були завдані збитки в сумі 18751,27 грн, які виникли внаслідок невиконання або неякісного виконання відповідачем ремонтно-будівельних робіт за договором № 09024 від 07.12.1998 року, 20131,56 грн. - збитки у вигляді сплати за оренду та компенсацію комунальних послуг щодо приміщень, які мали бути відремонтовані за договором № 09024 від 07.12.1998 року, 865,13 грн. –збитки, які зазнав позивач внаслідок сплати платежів за послуги зв’язку, 3929,36 грн. –збитки, які позивач зазнав внаслідок сплати податку на землю щодо орендованих приміщень, які мали бути відремонтовані за договором № 09024 від 07.12.1998 року, 931,42 грн. –збитки, які позивач зазнав внаслідок оплати комунальних послуг. Крім того, позивач також просить стягнути з відповідача 154104,56 грн. пені, 70000,00 грн. –моральної шкоди, а також 10350,00 грн. - компенсації грошовими коштами заподіяної матеріальної шкоди.

Відповідач заперечує та не визнає позовні вимоги, та зазначає, що позивач затримував перерахування попередньої оплати робіт за укладеним договором, що ускладнювало закупівлю необхідних будівельних матеріалів та виконання робіт в установлені строки, що підтверджується платіжними дорученнями, які знаходяться в матеріалах справи.

Крім того, за твердженням відповідача, останнім було виконано ремонтних робіт на загальну суму 29225,89 грн., що підтверджується актами виконаних робіт належним чином підписаних та долучених до матеріалів справи. Відповідач визнавав борг замовнику у розмірі 1394,91 грн., але платіжним дорученням №20 від 22.09.2000 року вищезазначена сума була перерахована на розрахунковий рахунок позивача.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, то положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Судом встановлено, що цивільні відносини між сторонами виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, а тому до спірних правовідносин застосовуються відповідні положення ЦК УРСР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин та звернення до суду з позовом).

Згідно статті 4 Цивільного кодексу УРСР цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Відповідно до цього цивільні права і обов'язки виникають, зокрема, з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 151 Цивільного кодексу УРСР, договір (багатостороння угода) є однією з підстав виникнення зобов'язань.

Згідно зі статтею 332 Цивільного кодексу УРСР за договором підряду підрядчик зобов'язується виконати на свій ризик певну роботу за завданням замовника з його або своїх матеріалів, а замовник зобов'язується прийняти й оплатити виконану роботу.

З наданих сторонами доказів, судом встановлено, що з моменту укладення договору підряду замовник перерахував підряднику кошти в сумі 30620,80 грн. Підрядник в свою чергу виконав роботи на суму 29225,85 грн. та повернув позивачу надлишково сплачені кошти в розмірі 1394,91 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 20 від 22.09.2000р.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов‘язок доведення покладається законом на позивача.

Суд відзначає, що позивач в установленому законом порядку не довів суду, що відповідач неналежним чином виконав умови договору, що наявні недоліки та дефекти виконаних відповідачем робіт. Суд зазначає, що ухвалою суду призначалась будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої було поставлено питання встановити обсяги, недоліки, дефекти та вартість виконаних робіт за договором підряду № 09024 від 07.12.1998 року, проте експертиза не була проведена з вини позивача, оскільки позивач не оплатив експертизу, а тому позовні вимоги розглядаються судом у відповідності до наявних матеріалів справи

За таких обставин дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем за договором № 09024 від 07 грудня 1998 року. Наявність заборгованості позивач в установленому законом порядку не довів.

Позовні вимоги в частині стягнення збитків в розмірі 25857,47 грн., які позивач зазнав в результаті оплати комунальних послуг, податку на землю щодо орендованих приміщень, які мали бути відремонтовані за договором № 09024 від 07.12.1998 року, сплати платежів за послуги зв’язку, задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Як зазначено в статті 6 Цивільного кодексу УРСР, захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, обсяг яких визначено статтею 203 цього Кодексу. Боржник зобов'язаний відшкодувати завдані збитки у всіх випадках, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу УРСР, в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання боржником, він зобов'язаний відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Під збитками розуміються витрати, зроблені кредитором, втрата або пошкодження його майна, а також не одержані кредитором доходи, які він одержав би, якби зобов'язання було виконано боржником.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором.

Обов’язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв’язку між діями особи та збитками, які складають об’єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання позадоговірної відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини позову, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими.

В силу вимог чинного законодавства, позивач повинен довести суду та надати відповідні докази того, що внаслідок протиправної поведінки відповідача позивачу були завдані збитки, а в свою чергу, відповідач для звільнення себе від відповідальності за завдані позивачу збитки, має довести, що збитки завдано не з його вини.

Суд відзначає, що матеріали справи не містять доказів, щодо порушення відповідачем умови договору № 09024 від 07.12.1998 року, а також судом встановлено, що позивачем не надано доказів наявності причинного зв’язку між сплатою позивачем комунальних послуг, податку на землю щодо орендованих приміщень та платежів за послуги зв’язку та виконанням відповідачем своїх зобов’язань за договором підряду № 09024 від 07.12.1998 року. А тому враховуючи те, що позивачем не доведено тих обставин, які є підставою позовних вимог в частині відшкодування збитків в розмірі 25857,47 грн., не підтверджено такі обставини належними доказами та не додано їх до матеріалів справи, не доведено наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, що в свою чергу звільняє відповідача від відповідальності у вигляді відшкодування завданих позивачу збитків, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача збитків в розмірі 25857,47 грн., які позивач зазнав в результаті оплати комунальних послуг, податку на землю щодо орендованих приміщень, які мали бути відремонтовані за договором № 09024 від 07.12.1998 року, сплати платежів за послуги зв’язку визнаються судом безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 70000,00 грн. визнаються судом необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 7 Цивільного кодексу УРСР моральною визнається шкода, заподіяна організації порушенням її законних немайнових прав, як то поширення, у тому числі через засоби масової інформації, відомостей, що не відповідають дійсності або викладені неправдиво, які порочать її ділову репутацію або завдають шкоди її інтересам.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв’язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до діяльності.

Позивач не обґрунтував, як діяльність відповідача підриває престиж організації, які дії відповідача призвели до зниження престижу та підриву довіри до вищезазначеної організації, з яких міркувань виходив позивач визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Таким чином, судом встановлено, що Малим приватним підприємством «Дивосвіт» не доведено, в чому саме полягає приниження його ділової репутації, та внаслідок яких саме дій Товариством з обмеженою відповідальністю «Сфера -К»сталося таке приниження, а також встановлено, що Мале приватне підприємство «Дивосвіт»всупереч статті 33 Господарського процесуального кодексу України не надало суду доказів та не довело факту приниження Товариством з обмеженою відповідальністю «Сфера -К» ділової репутації Малого приватного підприємства «Дивосвіт», вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до діяльності позивача, а також не додано належних доказів того, що моральна шкода повинна стягуватися саме в розмірі 70 000,00 грн.

За таких обставин, суд відзначає, що оскільки в діях відповідача відсутня протиправність, а також позивачем не доведено порушення відповідачем її законних немайнових прав, безпосередній причинний зв'язок між діями відповідача та завданою шкодою, позовні вимоги в частині стягнення 70 000,00 грн. суд також вважає необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 154104,56 грн. задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачем за порушення строків виконання підрядних робіт нарахована пеня в розмірі 154104,56 грн. за період прострочення з 15.01.1999 року по 15.07.2000 року.

Відповідно до ст. ст. 178, 179 Цивільного кодексу УРСР виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею), заставою і поручительством. Неустойкою (штрафом, пенею) визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема в разі прострочення виконання.

Судом встановлено, що матеріалами справи підтверджується прострочення виконання зобов’язання відповідачем, проте судом враховано, що у відповідності до частини 3 статті 179 Цивільного кодексу УРСР кредитор не вправі вимагати сплати неустойки (штрафу, пені), якщо боржник не несе відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язання (стаття 210 цього Кодексу). Згідно ст.ст. 209, 210 Цивільного кодексу УРСР особа, яка не виконала зобов'язання або виконала його неналежним чином, несе майнову відповідальність лише при наявності вини (умислу або необережності). Крім випадків, передбачених законом або договором. Відсутність вини доводиться особою, яка порушила зобов'язання. Коли невиконання або неналежне виконання зобов'язання обумовлено умислом або необережністю кредитора, боржник звільняється від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом.

Суд відзначає, що позивач постійно безпідставно затримував перерахування відповідачу попередньої оплати, що в свою чергу призвело до неможливості закупки необхідних будівельних робіт та затримки термінів виконання робіт підрядником. Таким чином, враховуючи те, що прострочення виконання зобов’язань відповідачем обумовлено простроченням кредитора (невчасне перерахування попередньої оплати), суд вважає, що відповідач звільняється від відповідальності за прострочення виконання зобов'язання у вигляді сплати пені в розмірі 154104,56 грн., а вимоги позивача в цій частині визнаються судом такими, що не підлягають задоволенню.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині компенсування в натурі здійснені пошкодження (дефекти) декоративної тепло-звукоізоляційної обшивки вхідних дверей по об’єкту за адресою : м. Київ, пров. Деміївський, 6, або сплати на користь позивача додатково 350,00 грн., що становить 18-25 % вартості цих дверей з урахуванням робіт із їх встановленням за ринковою ціною на момент подання позову, а також здійснені пошкодження декоративного покриття внутрішніх скло-алюмінієвих перегородок з дверима, що знаходяться на об’єкті за адресою: м. Київ, Стратегічне шосе, 11 в результаті чого вони втратили первинні естетичні характеристики, або сплатити на користь позивача додатково 10000,00 грн., що становить 25-35 % вартості цих перегородок з урахуванням робіт з їх встановлення за ринковою ціною на момент подання позову, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 344 Цивільного кодексу УРСР коли підрядчик допустив відступи від умов договору, що погіршили роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник вправі за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення зазначених недоліків у відповідний строк або відшкодування понесених замовником необхідних витрат по виправленню своїми засобами недоліків роботи, якщо договором передбачено таке право замовника, або відповідного зменшення винагороди за роботу.

Суд відзначає, що позивач не довів належними засобами доказування, що відповідач відступив від умов договору, що погіршили роботу, або допустив інші недоліки в роботі, не довів, що відповідачем були здійснені вищевказані пошкодження, а також те, що вартість виправлення вищевказаних пошкоджень становить 10350,00 грн., а тому позовні вимоги в частині зобов’язання відповідача виправити недоліки або компенсувати грошовими коштами в розмірі 10350,00 грн. заподіяної матеріальної шкоди, не підлягають задоволенню з огляду їх недоведеності та необґрунтованості.

Відповідно до статі 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процессу покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 47, 49, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,–

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення вступає в законну силу після десятиденного терміну з дня його прийняття, оформленого у відповідності до ст. 84 ГПК України.

Суддя

І.Д. Кондратова

Дата підписання

рішення 13.05.2008 р.