ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2008 р.

№ 40/349-36/164

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. –головуючого

Волковицької Н.О.

Рогач Л.І.

за участю представників сторін:

позивача

Яремчук О.В. дов. від 30.11.2007 року

відповідачів

Пахарь О.Є. дов. від 27.04.2005 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державного підприємства "Авіаційний науково –технічний комплекс ім. О.К. Антонова"

на постанову

від 12.11.2007 року Київського апеляційного господарського суду

у справі

№ 40/349-36/164 господарського суду міста Києва

за позовом

Державного підприємства "Авіаційний науково –технічний комплекс ім. О.К. Антонова"

до

Спільного українсько –російського підприємства з іноземними інвестиціями у формі закритого акціонерного товариства "Укрсибтрансавіа"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Біотехнічні системи –Енерго"

про

визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Авіаційний науково-технічний комплекс імені О.К. Антонова" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Спільного українсько-російського підприємства з іноземними інвестиціями у формі закритого акціонерного товариства "Укрсибтрансавіа" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Біотехнічні системи - Енерго" про визнання недійсним договору оренди складу паливно-мастильних матеріалів, розташованого по вул. Автозаводській, 1 в смт. Гостомель Київської області.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.10.2006 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2006 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.03.2007 року вказані судові рішення скасовані з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи, господарський суд міста Києва рішенням від 10.09.2007 року у задоволенні позову відмовив.

За апеляційною скаргою Державного підприємства "Авіаційний науково –технічний комплекс ім. О.К. Антонова" судове рішення переглянуте в апеляційному порядку і постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2007 року залишене без змін.

Не погоджуючись із прийнятими судовими актами, Державне підприємство "Авіаційний науково-технічний комплекс імені О.К. Антонова" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 10.09.2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2007 року і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заявник посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, статтю 4 Закону України "Про власність", статті, 35, 43 Господарського процесуального кодексу України, статті 49, 58 Цивільного кодексу УРСР.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові у даній справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів переглядає за касаційною скаргою (поданням) та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно статті 11112 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час судового розгляду справи.

Так, у постанові Вищого господарського суду України від 27.03.2007 року зазначено, що для розгляду спору про визнання недійсним договору № 07/02, укладеного 11.03.2002 року необхідно було встановити та зазначити в судових актах які правовідносини продовжували існувати після набрання чинності Цивільним кодексом України. При цьому слід мати на увазі, що як відповідно Цивільного Кодексу України / стаття 236/, так і Цивільного Кодексу УРСР, який діяв до 01.01.04 року / стаття 59/ угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її вчинення, оскільки недійсна угода не породжує ніяких прав та обов'язків.

Крім того, як встановлено судами рішенням господарського суду Київської області від 14.04.2005 року у справі № 112/16-2002 визнано право власності СП ЗАТ "Укрсибтрансавіа" на майно складу паливно-мастильних матеріалів, як на новозбудований об'єкт, в зв'язку з чим суди дійшли висновку, що право власності у відповідача виникло з моменту прийняття рішення суду.

Але при цьому поза увагою судів залишились приписи статті 331 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Частина 2 цієї статті передбачає, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Таким чином для розгляду справи по суті судам необхідно було встановити наявність чи відсутність підстав, з якими закон пов'язує виникнення права власності на новостворену річ та період, в який це відбулося, оскільки оспорюваний договір укладено у 2002 році, а виникнення права власності суди пов'язали з його встановленням рішенням суду у 2005 році.

Зазначене судами це виконано не було.

Касаційна інстанція також звертає увагу на те, що розглядаючи спір повторно суди хоча і послались на статтю 16 Цивільного кодексу України , яка передбачає право захисту порушеного права у судовому порядку, але які права у даному випадку є порушеними не встановили.

Вирішуючи господарський спір по суті, суд повинен був встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з'ясувати наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання.

Як вбачається з матеріалів справи склад, щодо якого відбувся оспорюваний договір, знаходиться на території позивача та останній вважає себе його власником, отже судам необхідно було встановити які права позивача порушуються оспорюваним договором та виходячи з встановленого вирішити спір по суті.

При цьому, слід також мати на увазі, що встановлені факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що господарськими судами першої та апеляційної інстанції при розгляді справи та прийнятті судових рішень не взято до уваги та не надано належної правової оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, що, враховуючи суть спору, свідчить про не з’ясування судом всіх обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Неповне з’ясування всіх обставин справи, які мають значення для справи, дає підстави для скасування ухвалених у справі судових рішень та передачі справи на новий розгляд.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об’єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду м. Києва від 10.09.2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2007 року у справі № 40/349-36/164 господарського суду м. Києва скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Касаційну скаргу Державного підприємства "Авіаційний науково –технічний комплекс ім. О.К. Антонова" задовольнити частково.

Головуючий                                                                                Т. Дроботова

Судді                                                                                           Н. Волковицька

Л.Рогач