КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.08                                                                      Справа № 401/5-04/12

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді          Поліщука В.Ю. (доповідач по справі),

суддів:                              Лобаня О.І.,

Ткаченка Б.О.,

при секретарі судового засідання: Рустам'яні Е.О.,

розглянувши апеляційну скаргу Обухівської об’єднаної державної податкової інспекції у Київській області,

на постанову Господарського суду Київської області від 20.10.2005 року,

по справі №401/5-04/12 (суддя Писана Т.О.),

за позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничої фірми «Кагарликінвестторг»(с.Леонівка, Кагарлицький район, Київська область),

до          Кагарлицької об’єднаної державної податкової інспекції у Київській області (м.Обухів, Київська область),

за участю Прокуратури Київської області (м.Київ),

про          визнання недійсними податкових повідомлень - рішень №/0 від 22.10.2004 року, №/0 від 02.12.2004 року (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог вх.№8633 від 16.12.2004 року),

за участю представників сторін:

від позивача: не з’явився;

від відповідача: Замашнюк І.В. –представник (довіреність №7647/3/10 від 5.11.2007 року); Норець В,М. –представник (довіреність №349/Н/10 від 21.01.2007 року); Циганок Л.М. –начальник (наказ про призначення №298-о від 20.03.2006 року);

від прокуратури Київської області:          Матвіець В.В. –прокурор (посвідчення №54 від 28.03.2005 року);

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «Науково-виробнича фірма «Кагарликінвестторг»звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Обухівської об’єднаної податкової інспекції у Київській області про визнання недійсним податкового повідомлення –рішення №/0 від 22.10.2004 року.

16.12.2004 року позивачем було податно до місцевого господарського суду Заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив визнати недійсним додатково податкове повідомлення –рішення №/0 від 2.12.2004 року (том 1, арк. справи 40-43).

Позовні вимоги позивачем обґрунтовано, зокрема, тим, що оскільки місцезнаходження позивача є с.Леонівка, Кагарлицького району, Київської області і розташоване в зоні радіоекологічного контролю, то на позивача поширюється правовий режим оподаткування, передбачений Законом України «Про правовий режим території, яка зазнала радіоактивного забруднення в результаті Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.12.2004 року у справі №401/5-04 позов задоволено повністю. Визнано недійсними податкові повідомлення-рішення №/0 від 21.10.2004 року та №/0 від 02.12.2004 року, водночас, з Обухівської ОДПІ у Київській області призначено до стягнення на користь ТзОВ «Науково-виробничої фірми «Кагарликінвестторг»170 грн. 00 коп. –в якості відшкодування державного мита та 118 грн. 00 коп. –в якості відшкодування витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу (том 1, арк. справи 87-90).

Рішення місцевого господарського суду було мотивовано, зокрема, тим, що доводи відповідача про помилкове застосування позивачем положення статті 7 Закону України «Про правовий режим території, яка зазнала радіоактивного забруднення в результаті Чорнобильської катастрофи»спростовуються наявними у справі доказами, а саме: рішенням Ржищівського міського суду Київської області по справі №2-211/03 від 02.09.2003 року та рішенням Господарського суду Київської області по справі №15/10-2003 від 10-15.10.2003 року, якими визнано право на особливий режим оподаткування ТзОВ «Науково-виробничої фірми «Кагарликінвестторг».

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Київської області від 22.12.2004 року у справі №401/5-04, Обухівською ОДПІ у Київській області подано апеляційну скаргу, в якій скаржник просив скасувати оскаржуване судове рішення та припинити провадження у справі (том 1, арк. справи 94-98).

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 05.04.2005 року у справі №401/5-04 рішення Господарського суду Київської області від 22.12.2004 року по справі №401/5-04 залишено без змін (том 1, арк. справи 177-181).

Не погоджуючись з постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 5.04.2005 року, Обухівською ОДПІ у Київській області було подано касаційну скаргу (вих.№4024/10/10 від 05.05.2005 року), в якій скаржник просив скасувати рішення місцевого та апеляційного господарських судів по справі №401/5-04 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити ТзОВ «Науково-виробничої фірми «Кагарликінвестторг»в задоволенні позовних вимог (том 1, арк. справи 187-190).

Постановою Вищого господарського суду України від 21.07.2005 року у справі №401/5-04 касаційну скаргу Обухівської ОДПІ у Київській області задоволено частково, рішення Господарського суду Київської області від 22.12.2004 року та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 5.04.2005 року у справі №401/5-04 скасовано, справу №401/5-04 направлено на новий розгляд до Господарського суду Київської області.

Скасовуючи попередні судові рішення Вищий господарський суд України виходив з того, що господарськими судами попередніх інстанцій не дана належна правова оцінка доводам податкової інспекції, щодо положень ст.7 Закону України «Про правовий режим території, яка зазнала радіоактивного забруднення в результаті Чорнобильської катастрофи», які полягають у нормативному поєднанні з положеннями розділів ІІІ та ІV вказаного Закону України в залежності від категорії зон радіоактивного забруднення. Крім того, за переконанням господарського суду касаційної інстанції, необхідно дослідити ту обставину, що підприємства, місцезнаходженням яких є зони гарантованого добровільного відселення та посиленого радіологічного контролю, звільняються від оподаткування, відповідно до наведеної норми, за умови здійснення ними господарської діяльності саме на території цих зон.

Під час повторного розгляду справи, постановою Господарського суду Київської області від 20.10.2005 року у справі №401/5-04/12 позов задоволено, визнано недійсними податкові повідомлення-рішення Кагарлицької ОДПІ Київської області за №/0 від 21.10.2004 року та №/0 від 02.12.2004 року, водночас, з відповідача на користь позивача призначено до стягнення 17 грн. 00 коп., судового збору (том 1, арк. справи 77-80).

Постанова місцевого господарського суду мотивована, зокрема тим, що оскільки ТзОВ «Науково-виробнича фірма «Кагарликінвестторг»розташоване та здійснює господарську діяльність в зоні радіоекологічного контролю, на товариство поширюється пільговий правовий режим оподаткування, передбачений Законом України «Про правовий режим території, яка зазнала радіоактивного забруднення в результаті Чорнобильської катастрофи».

Не погоджуючись із вказаною постановою Господарського суду Київської області, Обухівська ОДПІ у Київській області звернулась до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вих. №11838/10/10 від 24.10.2005 року), в якій скаржник просить скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТзОВ «Науково-виробничої фірми «Кагарликінвестторг»відмовити. Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, скаржник, зокрема, посилається на ст.11 Закону України «Про податок на додану вартість», що є спеціальним законом, який визначає порядок оподаткування, податком на додану вартість, об’єкт, базу та ставки оподаткування та відповідно до якого передбачено, що до приведення інших законодавчих актів у відповідність до норм цього Закону, вони діють лише у частині, що не суперечить цьому Закону. В свою чергу, Законом України «Про податок на додану вартість»не передбачена пільга, яка була встановлена Законом України «Про правовий режим території, яка зазнала радіоактивного забруднення в результаті Чорнобильської катастрофи», а тому позивач не звільнений від сплати податку.

Ухвалою від 10.09.2005 року Київським міжобласним апеляційним господарським судом по справі №401/5-04/12 було відкрито апеляційне провадження та проведено за ухвалою від 14.11.2005 року необхідні підготовчі дії, достатні для закінчення підготовки та призначення справи до апеляційного розгляду.

Хід розгляду справи №401/5-04/12 в апеляційній інстанції відображено в ухвалах апеляційного господарського суду.

Представниками скаржника у судовому засіданні апеляційного господарського суду, яке відбулось 14.03.2006 року було подано клопотання, в якому скаржник просив Київський міжобласний апеляційний господарський суд зупинити провадження у справі №401/5-04/12 до вирішення в Апеляційному суді Київської області, пов’язаною із нею справи №2-211/03.

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 14.03.2006 року, апеляційне провадження у справі №401/5-04/12 було зупинено відповідно до ст. 156 КАС України, до розгляду Апеляційним судом Київської області апеляційного подання Кагарлицького міжрайонного прокурора на рішення Ржищівського міського суду Київської області від 02.09.2003 року у справі №2-211/03.

29.01.2008 року від Кагарлицької ОДПІ в Київській області надійшов Лист з копією ухвали Апеляційного суду Київської області від 19.11.2007 року, якою апеляційне подання Кагарлицького прокурора в інтересах держави в особі Кагарлицької ОДПА задоволено частково.

Разом з тим, до канцелярії апеляційного господарського суду надійшло клопотання Кагарлицької ОДПІ в Київській області, яким скаржник просить здійснити заміну відповідача Обухівської ОДПІ в Київській області її правонаступником –Кагарлицькою ОДПІ в Київській області.

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 30.01.2008 року провадження у справі №401/5-04/12 було поновлено, водночас, зазначеною ухвалою було здійснено заміну відповідача по справі №401/5-04/12 –Обухівську ОДПІ в Київській області на її правонаступника Кагарлицьку ОДПІ в Київській області.

Розгляд апеляційної скарги неодноразово відкладався з метою надання можливості сторонам надати додаткові докази по справі та в зв’язку з нез’явленням представників сторін в судові засідання апеляційного господарського суду.

Під час апеляційного розгляду справи, представники скаржника в судових засіданнях апеляційного господарського суду вимоги апеляційної скарги підтримали, просили спірну постанову місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, обґрунтовуючи свої вимоги мотивами, зазначеними у апеляційній скарзі. Зокрема, представники скаржника вказувави на те, що місцевим господарським судом не було прийнято до уваги відсутність господарської діяльності позивача на території Леонівської сільської ради, про що зазначено в Листі Виконавчого комітету Леонівської сільської ради від 20.09.2005 року №226.

Представник позивача у судових засіданнях апеляційного господарського суду проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив судове рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник Прокуратури Київської області в судових засідання апеляційного господарського суду підтримав вимоги апеляційної скарги, просив спірну постанову скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні, що відбулось 5.03.2008 року колегією суддів апеляційного господарського суду була оголошена вступна та резолютивна частини постанови апеляційної інстанції.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників учасників судового процесу, колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду при перегляді судового рішення Господарського суду Київської області виходить із наступних обставин у справі.

Як було вірно встановлено місцевим господарським судом, та підтверджується матеріалами справи, 8.08.2003 року Кагарлицькою районною державною адміністрацією було здійснено державну реєстрацію позивача, про що було зроблено запис у Журналі обліку реєстраційних справ та видано відповідне Свідоцтво про Держану реєстрацію суб’єкта підприємницької діяльності (том 1, арк. справи 28).

18.08.2003 року позивач був зареєстрований у якості платника податку на додану вартість, про що позивачу було видано Свідоцтво про реєстрацію платника податків на додану вартість №13795071 (том 1, арк. справи 29).

Місцевим господарським судом було встановлено, що Кагарлицькою ОДПІ були проведені камеральні перевірки податкових декларацій ТзОВ «НВФ «Кагарликінвестторг»з податку на додану вартість за серпень, вересень 2004 року за наслідками яких були складені Акти №54/15-01 від 21.10.2004 року, №54/15-01/32547007 від 29.11.2004 року (том 1, арк. справи 38,50-51).

Як зазначено в Актах перевірки від 21.10.2004 року та від 29.11.2004 року, розмір податку на додану вартість, який зазначено платником податків у відповідних деклараціях менший ніж було визначено податковим органом в ході проведених камеральних перевірок, оскільки при заповненні податкових декларацій ТзОВ «НВФ «Кагарликінвестторг»значення рядка 18.1 колонки Б (чиста сума зобов'язань з податку на додану вартість за поточний звітний період, позитивне значення) в сумі 8348112 грн. 00 коп. (за Актом від 21.10.2004 року) та в сумі 28696881 грн. 00 коп. (за Актом від 2.12.2004 року) не було перенесено відповідачем до рядка 20 (сума податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду, позитивне значення суми рядків 18 і 19).

22.10.2004 року та 2.12.2004 року Кагарлицькою ОДПІ Київської області на підставі зазначених вище Актів перевірок, згідно з п.п. «а»п.4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»та п.п.7.7.4 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», були прийняті податкові повідомлення-рішення №/0, яким визначено ТзОВ «НВФ «Кагарликінвестторг»суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 8348112 грн. 00 коп. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 417403 грн. 50 коп. (том 1, арк. справи 32) та №/0, яким позивачу було визначено суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 28696881 грн. 00 коп. та застосовані штрафні (фінансові) санкції в сумі 1434844 грн. 5 коп. (том 1, арк. справи 47).

Як було встановлено колегією суддів апеляційного господарського суду, в порядку адміністративного оскарження позивачем податкові повідомлення-рішення не оскаржувались. Доказів щодо такого оскарження матеріали справи №401/5-04/12 не містять.

Судова колегія апеляційного суду, дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а постанова місцевого господарського суду має бути скасована виходячи з наступного.

Як було встановлено колегією суддів апеляційного господарського суду, постанова Господарського суду Київської області від 20.10.2005 року прийнята на підставі норм Кодексу адміністративного судочинства України, який відповідно до п.1 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень КАС України 1.09.2005 року набув чинності.

Відповідно до п.1) ч.1 ст.17 КАС України, спори юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності відносяться до компетенції адміністративних судів і розглядаються (відповідно) за правилами КАС України.

Згідно п.7) ч.1 ст.3 КАС України, суб'єкт владних повноважень – це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як встановлено апеляційним господарським судом, спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем на підставі ст.11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»та згідно з ст.2 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», відповідно до якої, на державну податкову службу покладено обов’язок щодо здійснення контролю за додержанням податкового законодавства.

Враховуючи зазначене, відповідач в цьому спорі (у справі №401/5-04/12) виступає, як суб’єкт владних повноважень, рішення якого оскаржується суб’єктом господарювання.

Частиною 6 КАС України визначено, що до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи положення вказаних правових норм, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що місцевий господарський суд вірно здійснив розгляд справи за правилами, встановленими Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Здійснюючи перегляд в апеляційному порядку судового рішення місцевого господарського суду, апеляційним господарським судом встановлено, що місцевим господарським судом були помилково застосовані норми матеріального права щодо визнання неправомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, що вбачається з наступного.

Скасовуючи попередні судові рішення у цій справі №401/5-04-12, Вищий господарський суд України виходив з того, що господарськими судами попередніх інстанцій не надано належної правової оцінки доводам податкової інспекції, щодо положень ст.7 Закону України «Про правовий режим території, яка зазнала радіоактивного забруднення в результаті Чорнобильської катастрофи», які полягають у нормативному поєднанні з положеннями розділів ІІІ та ІV вказаного Закону України в залежності від категорії зон радіоактивного забруднення. Крім того, за переконанням господарського суду касаційної інстанції, необхідно дослідити ту обставину, що підприємства, місцезнаходження яких є зони гарантованого добровільного відселення та посиленого радіологічного контролю, звільняються від оподаткування відповідно до наведеної норми за умови здійснення ними господарської діяльності саме на території цих зон.

Відповідно до ст.227 КАС України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов’язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Як було вірно встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, місцезнаходженням ТзОВ «НВФ «Кагарликінвестторг», відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію є с.Леонівка Кагарлицький район Київська область.

Відповідно до п.4 «Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи (затверджено Постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991 року «Про організацію виконання Постанов Верховної Ради Української РСР про введення в дію Законів Української РСР «Про правовий режим території, яка зазнала радіоактивного забруднення в результаті Чорнобильської катастрофи» і «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»с.Леонівка Кагарлицького району Київської області відноситься четвертої зони радіоактивного забруднення —зони посиленого контролю.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення, місцевим господарським судом було зроблено висновок про те, що ст.7 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи»звільняє від податкових зобов’язань з податку на додану вартість позивача, як платника податку на додану вартість, внаслідок його знаходження на території, що зазнала радіоактивного забруднення.

Згідно ст.7 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», підприємства, об'єднання і організації, колгоспи, радгоспи, розташовані у зонах гарантованого добровільного відселення та посиленого радіоекологічного контролю, звільняються від оподаткування, крім платежів і відрахувань до місцевих бюджетів. Для них Кабінетом Міністрів України встановлюються пільгові умови фінансування, гарантоване матеріально-технічне забезпечення.

Частиною 1 ст.67 Конституції України зазначено, що кожен зобов’язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ст.92 Конституції України, виключно законами України встановлюються: система оподаткування, податки і збори.

Згідно з ч.3 ст.1 Закону України «Про систему оподаткування»зазначено, що ставки, механізм справляння податків і зборів (обов’язкових платежів), за винятком особливих видів мита, і пільги щодо оподаткування не можуть встановлюватись або змінюватись іншими законами України, крім законів про оподаткування.

Згідно з преамбулою Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», цей закон регулює питання поділу території на відповідні зони, режим їх використання та охорони, умови проживання та роботи населення, господарську, науково-дослідну та іншу діяльність в цих зонах. Закон закріплює і гарантує забезпечення режиму використання та охорони вказаних територій з метою зменшення дії радіоактивного опромінення на здоров'я людини та на екологічні системи.

Тобто, виходячи з зазначеного вище, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що Закон України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи»не є спеціальним законом з оподаткування.

Водночас, як було встановлено колегією суддів апеляційного господарського суду, предметом позовних вимог, які були задоволені місцевим господарським судом, є визнання недійсними податкових повідомлень рішень, відповідно до яких відповідачем було визначено позивачу, зокрема, суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 8348112 грн. 00 коп. (згідно податкового повідомлення-рішення №/0) та 28696881 грн. 00 коп. (згідно податкового повідомлення-рішення №/0).

Спеціальним законом з питань оподаткування податком на додану вартість, чинним на момент виникнення спірних правовідносин, був Закон України «Про податок на додану вартість». Пунктом 11.2 ст.1.1 Прикінцевих положень Закону встановлено, що до приведення інших законодавчих актів у відповідність з нормами цього Закону вони діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційного господарського суду, оскільки Законом України «Про податок на додану вартість», який набрав чинності з 1.07.1997 року, для позивача, як суб’єкта господарювання, який знаходиться території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, не були встановлені пільги зі сплати податку на додану вартість, то Закон України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи»слід застосовувати в частині, що не суперечить спеціальному закону.

Як було встановлено колегією суддів апеляційного господарського суду, спірні правовідносини виникли у жовтні та грудні 2004 року.

Пункт 11.1 ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, містив лише один виняток стосовно збереження пільгового оподаткування, а саме –у разі, коли за договорами, укладеними до набрання чинності цим Законом, які передбачали здійснення операцій, звільнених від оподаткування згідно з підпунктами «г», «д»пункту 1 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про податок на добавлену вартість», було здійснено витрати або проведено розрахунки до моменту прийняття цього Закону, платники податку, що є сторонами таких договорів, оподатковують такі операції за таким договором згідно з правилами, встановленими зазначеним Декретом.

Відповідно до п.11.4 ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість», зміни порядку оподаткування податком на додану вартість можуть здійснюватися лише шляхом внесення змін до цього Закону.

Крім того, згідно зі ст.16 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зоні гарантованого добровільного відселення (до якого віднесено с.Леонівка, Кагарлицького району) забороняється, зокрема, будівництво нових, розширення діючих підприємств, безпосередньо не пов’язаних із забезпеченням радіоекологічного, соціального захисту населення, а також умов його життя та праці.

Саме для підприємств, об’єднань і організацій, колгоспів, радгоспів, що були розташовані у зонах гарантованого добровільного відселення та посиленого радіоекологічного контролю на момент прийняття Закону «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.7 цього Закону було встановлено звільнення від: оподаткування, крім платежів і відрахувань до місцевих бюджетів. При цьому, для них Кабінетом Міністрів України встановлювалися пільгові умови фінансування, гарантоване матеріально-технічне забезпечення.

Господарський суд першої інстанції не звернув увагу на ці положення Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи»та ту обставину, що позивач був зареєстрований у серпні 2003 року, тобто після прийняття вказаного Закону.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що посилання позивача на те, що він звільнений від сплати податку на додану вартість, на підставі ст.7 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи»та неправомірність визначених відповідачем сум податку на додану вартість спростовується наведеними обставинами.

Апеляційним господарським судом також враховано той факт, що відповідно до ухвали Апеляційного суду Київської області, було скасовано рішення Ржищівського міського суду Київської області від 2.09.2003 року у цивільній справі №2-211/03, яким в задоволенні позовних вимог ТзОВ «НВК Кагарликінвестторг»до Литвина А.П. та Владимирової В.П. про визнання неправомірним рішення засновників ТзОВ «НВК Кагарликінвестторг», яким ТзОВ «НВК Кагарликінвестторг», а також його філії, представництва та інші структурні підрозділи, відповідно до ст.7 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», звільнені від сплати податків, передбачених ст.14 Закону України «Про систему оподаткування»відмовлено повністю.

Відповідно до п.п.7.7.4 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, орган державної податкової служби має право давати розпорядження про нарахування податку у разі коли розмір податку, зазначеного у декларації, є меншим за розмір, що випливає з поданих розрахунків. Додаткова сума податку, нарахована згідно з цим підпунктом, підлягає внесенню до бюджету у строки, зазначені у розпорядженні органу державної податкової служби, але не пізніше 10 календарних днів з дати виписки такого розпорядження.

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку про правомірність визначення позивачу сум податку на додану вартість, зазначених у спірних податкових повідомленнях-рішеннях.

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною 4 ст. 70 КАС України, встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.1. ст.71 КАС України, обов’язок доказування щодо підстав своїх вимог і заперечень покладається на сторін, в залежності від обставин, які сторона доводить чи спростовує. Водночас, ч.2 ст. 71 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову

На думку колегії суддів апеляційного господарського суду, в нашому випадку (у справі №401/5-04-12) це стосувалось відповідача, який мав довести належними засобами доказування наявність податкового зобов’язання, що за переконанням колегії судів апеляційного господарського суду було зроблено належним чином. Водночас, за переконанням колегії суддів апеляційного господарського суду, позивачем не були доведені та належним чином обґрунтовані позовні вимоги, щодо визнання недійсними податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ст.202 КАС України, суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, у разі: неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідності висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що постанова Господарського суду Київської області від 20.10.2005 року у справі №401/5-04/12 прийнята при належному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи, проте з помилковим застосуванням норм матеріального права, тому апеляційна скарга має бути задоволена, а постанова Господарського суду Київської області від 20.10.2005 року має бути скасована. Водночас, скасовуючи постанову місцевого господарського суду, апеляційний господарський суд приймає нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовляє.

Враховуючи наведене, керуючись Розділом VII «Прикінцеві та перехідні положення», ст.ст.11, 69, 71, 184, 195, 196 п.3) ст.198, ст.202, ч.2 ст.205, ст.207 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський міжобласний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Обухівської об’єднаної державної податкової інспекції у Київській області на постанову Господарського суду Київської області від 20.10.2005 року у справі №401/5-04/12 задовольнити.

2. Постанову Господарського суду Київської області від 20.10.2005 року у справі №401/5-04/12 скасувати.

3. Прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничої фірми «Кагарликінвестторг»до Кагарлицької об’єднаної державної податкової інспекції у Київській області про визнання недійсними податкових повідомлень - рішень №/0 від 22.10.2004 року, №/0 від 02.12.2004 року (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог вх.№8633 від 16.12.2004 року) відмовити повністю.

4. Копію постанови надіслати учасникам судового провадження.

5. Матеріали справи №401/5-04/12 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом одного місяця з дати складення постанови в повному обсязі до адміністративного суду касаційної інстанції.

Текст постанови був виготовлений 11.03.2008 року.

Головуючий суддя                                 Поліщук В.Ю.

Судді : Лобань О.І.

Ткаченко Б.О.

Дата відправки 14.03.08