ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

21.04.2008  року
Справа № 16/621

Луганський
апеляційний господарський суд  у складі
колегії суддів:

головуючого:                                 Перлова Д.Ю.,

суддів                                            Іноземцевої Л.В.,

Якушенко Р.Є.,

при секретарі

судового засідання                        Михайличенко Д.В.,

за участю

представників сторін:

від позивача                                   ОСОБА_2, дов.
від 14.03.06 № 631,

від відповідача                                   Приходько
С.В., дов. від 22.01.08 № 388,

розглянувши

апеляційну скаргу                        Відкритого акціонерного
товариства

„Райффайзен Банк Аваль”

в особі Луганської обласної дирекції,

м. Луганськ

на рішення

господарського суду                        Луганської області

від
18.02.08

у справі                                           №
16/621 (суддя - Шеліхіна Р.М.)

за позовом                                    Суб'єкта
підприємницької діяльності -

фізичної особи

ОСОБА_1,

м. Сєвєродонецьк Луганської області

до відповідача                                  Відкритого акціонерного  товариства

„Райффайзен Банк Аваль”

в особі  Луганської обласної дирекції,

м. Луганськ

про                                               стягнення
71 382 грн. 56 коп.

ВСТАНОВИВ:

Позивач
-Суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1, м. Сєвєродонецьк Луганської
області (далі за текстом -СПД -фізична особа ОСОБА_1) звернувся до
господарського суду Луганської області з позовом від 17.10.07 до відповідача -
Відкритого акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль” в особі Луганської
обласної дирекції, м. Луганськ (далі за текстом -ЛОД ВАТ „Райффайзен Банк
Аваль”) про стягнення пені, передбаченої абз. 2 пп. 32.3.2 п. 32.3 ст. 32
Закону України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні” в сумі 71 382
грн. 56 коп.

Ухвалою
господарського суду Луганської області від 27.12.07 провадження у справі №
16/621 було зупинено до розгляду Вищим господарським судом взаємопов'язаної з
нею справи № 7/546(4/19(16/49)).

Ухвалою
господарського суду Луганської області від 29.01.08 провадження зі справи №
16/621 було поновлено, оскільки справу  №
7/546(4/19(16/49)) було розглянуто, постановою Вищого господарського суду
України від 17.01.08 постанову Луганського апеляційного господарського суду від
02.10.07 та рішення господарського суду Луганської області від 03.09.07 у
справі № 7/546(4/19(16/49)) залишено без змін.

Рішенням
господарського суду Луганської області від 18.02.08 у справі № 16/621
зазначений позов був задоволений, стягнуто з відповідача на користь позивача
пеню в сумі 71 382 грн. 56 коп.

Рішення
мотивоване наступним.

Договором від
06.05.04 №03/01-43/49063 на здійснення розрахунково-касового обслуговування,
укладеним сторонами по справі, не встановлено, що період нарахування неустойки
повинен бути визначений більш ніж передбачено у Законі України “Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні”. Тому, період, за який має бути нарахована
неустойка, слід визначати у відповідності до вимог закону -пункт 32.3 Закону
України “Про платіжні системи та переказ коштів в Україні”, як спеціальної
норми права, що регулює правовідносини клієнта (позивача) і банка
(відповідача) у разі порушення банком (відповідачем) правил здійснення
розрахунково-касового обслуговування клієнта.

Позивач заявив
неустойку в сумі 71 382,56 грн. за період з 16.09.04, коли  робітники банку почали списувати з
банківського рахунку клієнта гроші та видавати неповноважній особі, по 15.08.06
(включно) тому, що банк повернув клієнту (позивачеві) гроші 16.08.06. Таким
чином, позов повністю обґрунтований та підтверджений належними доказами, вимоги
доведені належним чином і відповідають матеріалам справи.

Не погодившись
з винесеним рішенням відповідач -ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” в особі Луганської
обласної дирекції звернувся до Луганського апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою від 29.02.08 № 02-11/1264, якою просить скасувати рішення
господарського суду Луганської області від 18.02.08 у справі № 16/621, як
винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти
нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з
відповідача пені в повному обсязі.

Апеляційна
скарга мотивована наступним.

В договорі
передбачена інша, ніж зазначена в Законі України „Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні”, відповідальність.

Право на позов
у позивача виникло не пізніше 07.12.05 (в день коли ОСОБА_1 звернувся до банку
з заявою про нібито незаконно зняті з рахунку грошові кошти), між тим позов до
банку був пред'явлений ним тільки 17.10.07, у той час як пунктом 1 частини 2
статті 258 ГК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)
передбачений спеціальний строк позовної давності в один рік, тобто не пізніше
07.06.06. Оскарження рішення господарського суду Луганської області від
10.04.06 ніяким чином не позбавляло та не могло позбавити позивача у
встановлені законодавством строки скористатися своїм правом та у судовому
порядку вимагати від банку сплатити пеню.

Відповідно до
ст.ст. 72, 76 ЦК України при поданні позовної заяви пеня  розраховується, виходячи зі строку в шість
місяців, що передують даті подання позову, а судом була стягнута пеня за період
з 16.09.04 по 15.08.06 включно, тобто за період, що дорівнює майже 23 місяці.

Розпорядженням
голови Луганського апеляційного господарського суду від 05.03.08 у справі №
16/621 для розгляду апеляційної скарги ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” в особі
Луганської обласної дирекції від 29.02.08 на рішення господарського суду
Луганської області від 18.02.08 у справі № 16/621, у відповідності до ст. 28
Закону України „Про судоустрій України”, призначено судову колегію у складі:
Перлов Д.Ю. -суддя -головуючий, Іноземцева Л.В. -суддя, Медуниця О.Є. -суддя.

У зв'язку з
відсутністю судді Медуниці О.Є., розпорядженням голови Луганського апеляційного
господарського суду від 31.03.08 у справі № 16/621, у відповідності до ст. 28
Закону України „Про судоустрій України”, ст. 46 Господарського
процесуального кодексу України здійснено заміну, а саме: виключено із складу
колегії суддів по розгляду апеляційної скарги у справі № 16/621 суддю Медуницю
О.Є. та введено до складу колегії суддю Якушенко Р.Є.

Відзивом від
13.08.08 позивач по справі -СПД -фізична особа ОСОБА_1 відхилив доводи
апеляційної скарги та вважає рішення суду, що оскаржується, законним та
обґрунтованим.

Відповідач по
справі -ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” у запереченні від 18.04.08 № 02-11/148 на
відзив позивача, відхилив доводи позивача, вважає що немає правових підстав для
задоволення позову позивача та наполягає на скасуванні оскаржуваного рішення.

Сторони
Луганським апеляційним господарським судом були належним чином повідомлені про
час та місце розгляду справи (повідомлення від 03.04.08 про вручення поштового
відправлення № 3688183 СПД -фізичній особі ОСОБА_1, повідомлення від 04.04.08
про вручення поштового відправлення № 68820 ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” та від
04.04.08 № 03688191 його Луганській обласній дирекції).

Згідно зі ст.
99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими
суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість
рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши
представників сторін, розглянувши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність
застосування судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального
права, судова колегія  дійшла висновку,
що апеляційну скаргу від 29.02.08 № 02-11/1264 Відкритого акціонерного
товариства „Райффайзен Банк Аваль” в особі Луганської обласної дирекції слід
залишити без задоволення, рішення господарського суду Луганської області від
18.02.08 у справі № 16/621 слід залишити без змін з наступних підстав.

Протягом
вересня - грудня 2004 року відповідачем з рахунку позивача за грошовими чеками
було виплачено 218 024,46 грн. Неправомірність дій відповідача (банку) по
списанню і видачі грошових коштів неповноважній особі з банківського рахунку
позивача, починаючи 16.09.04, підтверджена рішенням господарського суду
Луганської області від 03.09.07 у справі № 7/546(4/19(16/49), яким було
задоволено повністю позов -Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_1 до Акціонерного поштово -пенсійного банку „Аваль” в особі Луганської
обласної дирекції (здійснено заміну на правонаступника -Відкрите акціонерне
товариство „Райффайзен Банк Аваль” в особі Луганської обласної дирекції ВАТ
„Райффайзен Банк Аваль”) та стягнуто з відповідача на користь позивача збитки у
сумі  218 024,46 грн. за незаконне
списання і видачу грошей з банківського рахунку, державне мито у сумі 2 180,24
грн., витрати на інформаційно -технічне забезпечення судового процесу у сумі
118,00 грн., а всього 220 322,70 грн. та виданий відповідний наказ.

Зазначене
рішення було залишено без змін постановою Луганського апеляційного
господарського суду від 02.10.07 та постановою Вищого господарського суду
України від 17.01.08,

У відповідності
до ч. 4 ст. 85, ч. 3 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України у
разі подання апеляційної скарги або внесення апеляційного подання рішення, якщо
його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною
інстанцією. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Рішення
господарського суду Луганської області від 03.09.07 у справі №
7/546(4/19(16/49) набрало законної сили з дати прийняття останньої постанови
апеляційною інстанцією, тобто з 02.10.07.

Слід зазначити,
що на час перегляду справи № 16/621 у апеляційній інстанції, ухвалою Верховного
суду України від 20.03.08 відмовлено у порушенні касаційного провадження з
перегляду постанови Вищого господарського суду України від 17.01.08 у справі №
7/546(4/19(16/49).

Згідно ст. 35
Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час
розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких
беруть участь ті самі сторони.

Як встановлено
п. 32.3.2 Закону України “Про платіжні системи та переказ коштів в Україні” від
5 квітня 2001 року № 2346-III у разі переказу з рахунка платника без законних
підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення
платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку
повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому
порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних
підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена
цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня
переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша
відповідальність не передбачена договором.

31.07.06
Державною виконавчою службою у Ленінському районі м. Луганська була винесена
постанова про відкриття виконавчого провадження наказу № 16/49, виданого
10.07.06 господарським судом Луганської області, про стягнення з АППБ „Аваль”
на користь ОСОБА_1 у сумі 220 322,70 грн. та встановлений строк для
добровільного її виконання до 07.08.06.

Як вбачається з
матеріалів справи, а саме:

&frac34;з платіжного
доручення від 07.08.06 № ДК1-7/1 - ЛОД АППБ „Аваль” 07.08.06 було перераховано
220 322,70 грн. на рахунок ДВС у Ленінському районі м. Луганська;

_з виписки ЛОД АППБ „Аваль” з поточного рахунку
ОСОБА_1 на 16.08.06  (а.с. 25, т. 1) -
грошові кошти у сумі 220 322,70 грн. 16.08.06 були перераховані ДВС  у Ленінському районі м. Луганська на рахунок
позивача.

Постановою ДВС у
Ленінському районі м. Луганська від 14.09.06 було закінчено виконавче
провадження у зв'язку із сплатою боргу у повному обсязі у добровільний строк.

Тобто датою
фактичної повної оплати боргу відповідачем позивачу є 16.08.06 р., оскільки через винні дії відповідача, саме з
цієї дати позивач отримав можливість користуватися своїми грошовими
коштами.

Суд приймає до
уваги той факт, що позивач звертався до відповідача із запитами від 05.09.07 №
44 - до ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” (повідомлення від 10.09.07 про вручення
поштового відправлення № 162150, фіскальний чек ЛД УДППЗ „Укрпошта” від
06.09.07 № 68) та від 05.09.07 № 45 -до Луганської обласної дирекції ВАТ
„Райффайзен Банк Аваль” (повідомлення від 10.09.07 про вручення поштового
відправлення № 1621269, фіскальний чек ЛД УДППЗ „Укрпошта” від 06.09.07 № 69)
про надання інформації стосовно розміру процентної ставки, встановлених
відповідачем по короткострокових кредитах за період з вересня 2004 р. по
серпень 2006 р., але відповіді так і не отримав. Тому розрахунок пені позивачем
був проведений із застосуванням розміру процентної ставки, що була встановлена
АКІБ „УкрСиббанк” по короткострокових кредитах за період з вересня 2004 року по
серпень 2006 року (лист від 08.10.07 № 34-15-31/128, а.с. 36, т. 1).

Відповідач не
заперечує проти наданого позивачем розрахунку неустойки в частині періодів та
розміру процентної ставки, що була встановлена АКІБ „УкрСиббанк” по
короткострокових кредитах.

Суд першої
інстанції вірно зазначив, що доводи відповідача щодо порушення позивачем правил
ст. 232 ГК України при розрахуванні неустойки майже за два роки спростовуються
нормами цього ж закону (ст. 232 ГК України).

За порушення
відповідачем правил здійснення господарської діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського зобов'язання, у позивача виникає право на
вимогу неустойки на підставі норм ст.ст. 230-232 ГК України.

Правова природа
неустойки (ст.ст.230-232 ГК України, а також ст.ст.549-551 ЦК України)
характеризується, перш за все, фактом спричинення збитків (порушення
зобов'язання) і періодом, протягом якого це порушення тривало.

Між тим,
Законом України “Про платіжні системи та переказ коштів в Україні”
безпосередньо встановлено право позивача на стягнення неустойки (штрафу,
пені)  -
за кожний день, починаючи від дня
переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша
відповідальність не передбачена договором, а стаття 232 Господарського кодексу
України встановлює, що позивач має право нарахувати неустойку за перші шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено
законом або договором.

Як зазначив
відповідач, згідно п. 3.1, 3.4 Розділу 3 договору на здійснення
розрахунково-касового обслуговування від 06.05.04 № 03/01-43/49063, укладеного
банком із СПД -фізичною особою ОСОБА_1, передбачена наступна відповідальність
банку:

&frac34;п. 3.1 -за
неодержання клієнтом замовленої готівки з вини банку, банк сплачує клієнту пеню
в розмірі 0,2% від замовленої суми;

&frac34;п. 3.4 -у випадку затримки зарахування грошових
надходжень на рахунок клієнта з вини банку, одержувач коштів одержує від банку
пеню в розмірі 0,1% суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що
не може перевищувати 10% суми переказу.

В договорі
передбачена інша, ніж зазначена в Законі України „Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні”, відповідальність. Ця інша відповідальність
взагалі не стосується відповідальності за переказ з рахунку коштів без законних
підстав, за ініціативою неналежного стягувача, тому не може бути застосована у
даному випадку.

З огляду на
викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зазначеним
договором не встановлено, що період нарахування неустойки повинен бути
визначений більш ніж передбачено у Законі України “Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні” та не встановлена відповідальність за переказ з
рахунку коштів без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача.
Тому, період, за який має бути нарахована неустойка, слід визначати у відповідності
до вимог закону -пункт 32.3 Закону України “Про платіжні системи та переказ
коштів в Україні”, як спеціальної норми права, що регулює правовідносини
клієнта (позивача) і банка (відповідача) у разі порушення банком (відповідачем)
правил здійснення розрахунково-касового обслуговування клієнта.

Згідно ст. 258
Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема,
до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позивачем було
неодноразово заявлено до суду першої інстанції клопотання (від 22.11.07 та від
17.12.07) про відновлення строку позовної давності на подання позову про
стягнення з відповідача пені, передбаченої абз. 2 пп. 32.3.2 п. 32.3 ст. 32
Закону України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні”.

Оскільки зверненню
позивача до суду передувала тривала процедура розгляду судом пов'язано справи №
7/546(4/19(16/49), якою визначається право на повернення коштів позивачу, а
наявність цього права обумовлює подання позову про стягнення пені. Відповідач
перешкоджав позивачу шляхом ненадання інформації, необхідної для проведення
розрахунку суми позову. Тому, враховуючи обставини правовідносин цих же сторін
у справі № 7/546(4/19(16/49) та п. 5 ст. 267 ЦК України колегія суддів
погоджується з рішенням суду першої інстанції про відновлення строку позовної
давності.

Доводи заявника
апеляційної скарги, що у відповідності
до ст.ст. 72, 76 ЦК України при поданні позовної заяви пеня  розраховується, виходячи зі строку в шість
місяців, не приймається судом до уваги. Зазначені відповідачем статті 72, 76 з
відповідним змістом містилися у старому Цивільному кодексі України, але вони не
можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки спірні
правовідносини виникли між сторонами з 16.09.04, а новий Цивільний кодекс
України  від 16 січня 2003 року № 435-IV
набрав чинності з 1 січня 2004 року.

На підставі
викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що доводи заявника
апеляційної скарги спростовуються наявними в матеріалах справи доказами,
рішення господарського суду Луганської області відповідає чинному законодавству
і скасуванню не підлягає.

У відповідності до статті 49
Господарського процесуального кодексу України державне мито по апеляційній
скарзі покладається на відповідача -Відкрите акціонерне товариство „Райффайзен
Банк Аваль” в особі Луганської обласної дирекції, заявника апеляційної скарги.

За згодою
представників сторін у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну
частину постанови.

Керуючись
ст.ст. 43, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу
України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу від 29.02.08 №
02-11/1264 Відкритого акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль” в особі
Луганської обласної дирекції на рішення господарського суду Луганської області
від 18.02.08 у справі № 16/621 залишити без задоволення.

2.          Рішення господарського суду
Луганської області від 18.02.08 у справі № 16/621 залишити без змін.

Відповідно ч.
3, ч. 5 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України постанова набирає
законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий
Д.Ю. Перлов

Суддя
Л.В. Іноземцева

Суддя
Р.Є. Якушенко