ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2008 р.

№
8/4720

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

Перепічая В.С.(головуючого),

Вовка І.В.,

Гончарука П.А.,

розглянувши
у     відкритому   судовому засіданні в м.Києві  касаційну скаргу Закритого акціонерного
товариства   "Акціонерне товариство
закритого типу "Коростенський фарфор" на постанову Житомирського
апеляційного господарського суду  від
08.11.2007 року у справі № 8/4720 за позовом Суб'єкта  підприємницької діяльності фізичної
особи  ОСОБА_1 до Закритого акціонерного
товариства "Акціонерне товариство закритого типу "Коростенський
фарфор" про стягнення  заборгованості
та зустрічним позовом Закритого акціонерного товариства "Акціонерне
товариство закритого типу "Коростенський фарфор" до Суб'єкта  підприємницької діяльності фізичної
особи  ОСОБА_1 про визнання  недійсним договору,

УСТАНОВИВ:

У
грудні 2006 року позивач звернувся до господарського суду Житомирської області
з позовом до відповідача про стягнення
252 500,00 грн. основного боргу, 3 786,00 грн. інфляційних сум та 3
548,00 грн. 3% річних, посилаючись на неналежне виконання останнім зобов'язань
з оплати отриманих послуг за договором від 11.01.2006 року.

У
травні 2007 року Закрите акціонерне товариство "Акціонерне товариство
закритого типу "Коростенський фарфор" звернулося до суду з зустрічною
позовною заявою про визнання  недійсним
договору про надання  юридичних  послуг від 11.01. 2006 року у зв'язку  з суперечністю вимогам закону, оскільки  цю угоду
з його боку підписано неповноважною особою.

Рішенням
господарського суду Житомирської області від 08.06.2007 року в задоволенні
первісного та зустрічного позовів
відмовлено.

Постановою
Житомирського апеляційного господарського суду від 08.11.2007 року зазначене
рішення  суду першої інстанції скасовано
в частині відмови в задоволенні первісного позову та первісний  позов
задоволено, а  в решті судове
рішення  залишено без змін.

У
касаційній скарзі відповідач за первісним позовом вважає, що судом порушено
норми матеріального та процесуального права, і тому просить прийняту ним
постанову  скасувати, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Відзив  на
касаційну  скаргу  від позивача за первісним позовом до  суду
не  надходив.

Дослідивши  доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і прийняті в ній судові рішення, суд вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як
вбачається із матеріалів справи, 11.01.2006 року між сторонами було укладено
договір про надання юридичних послуг, за умовами якого  позивач за первісним позовом (виконавець)
зобов'язався  надавати відповідачу за
первісним позовом (замовнику), а відповідач за первісним позовом
(замовник)  зобов'язався приймати
юридичні послуги та  сплачувати  їх вартість.

За
п.1.2 договору  предметом цього
договору  є надання  виконавцем
юридичних послуг при розв'язанні
замовником  проблем  застосування
правових   норм  цивільного, цивільно-процесуального,
господарського, господарського
процесуального, кримінального,
кримінально-процесуального, адміністративного (в т.ч. митного) та   трудового права.

П.1.3
договору передбачено, що у  межах  взятих на себе зобов'язань  за цим договором з урахуванням  запиту
замовника, виконавець може надавати
юридичні послуги у формах:

-юридичних  консультацій, роз'яснень, довідок,  рекомендацій (письмових або  усних);

-
складання заяв, запитів, скарг,
клопотань, звернень,  інших
правових  документів;

-
представництва на підставі довіреностей інтересів замовника з питань , що є
предметом цього договору;

П.3.1
сторони визначили, що вартість
наданих  юридичних  послуг розраховується, виходячи  з фактично
витраченого  на час  надання
послуг із розрахунку 2 000 грн. без податку на додану  вартість
за годину  роботи, відповідно
до   звіту  про обсяг
наданих послуг  за цим  договором, складеного виконавцем.

Згідно
п.3.2 договору оплата  юридичних  послуг здійснюється  замовником
шляхом  банківського переказу
грошових коштів на рахунок  виконавця
протягом п'яти  банківських днів з дня
підписання акта приймання -передачі наданих юридичних послуг.

Відповідно
до п.4.1  договору  приймання -передача  наданих юридичних послуг  оформляється
актом, який підписується сторонами.

За  п.4.2
договору  виконавець кожні  три місяці  надає замовнику  акт приймання -передачі  наданих
юридичних послуг  у двох  тотожних
примірниках та звіт про обсяг наданих послуг.

П.4.3
договору передбачено, що  замовник  протягом
трьох робочих днів з моменту
отримання  акта приймання
-передачі наданих  юридичних послуг
підписує  акт  та повертає один примірник виконавцеві або
надає  вмотивовані зауваження  до змісту
акта, викладені  у письмовій
формі.

Ст.ст.525,
526 ЦК України  визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності
таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,
що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно
ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що
встановлені договором.

Судом
апеляційної інстанції встановлено, що
позивач за первісним позовом
взяті на себе зобов'язання за договором
з надання юридичних послуг виконав, а відповідач за первісним
позовом  взяті на себе зобов'язання з
оплати отриманих послуг  виконав не
належним чином і має заборгованість перед позивачем у сумі 252 500,00 грн., що
підтверджується матеріалами справи

Отже,
суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових
підстав  для задоволення вимог про
стягнення  з відповідача  заборгованості за  отримані послуги, інфляційних сум та 3%
річних з урахуванням вимог ст.625 ЦК України
й обґрунтовано  задовольнив
зазначені позовні вимоги, скасувавши в цій частині рішення суду першої
інстанції,  висновки  якого щодо
первісного  позову  не ґрунтуються на  матеріалах справи та вимогах закону.

У той
же час, за вимогами ч.1 ст.215   ЦК
України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою,
п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Ст.
33 ГПК України визначено, що кожна сторона
повинна довести  ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом
першої інстанції встановлено, що
укладення спірних договорів  з
боку  позивача за зустрічним  позовом
здійснено  уповноваженим
представником,  і ним не доведено  наявність підстав для визнання спірного
договору недійсним.

Таким
чином, місцевий господарський суд дійшов правильного  висновку, з яким погодився й суд апеляційної
інстанції, про те, що за  заявленими
вимогами зустрічного позову не встановлено
тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними, і
настання певних юридичних наслідків.

Отже,
суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погодився й суд
апеляційної інстанції, про відсутність правових підстав для визнання недійсним
спірного договору  й обґрунтовано  відмовив у зустрічному  позові.

Доводи  касаційної скарги   не спростовують  висновків апеляційного господарського суду.

За
таких обставин, оскаржена постанова суду апеляційної інстанції відповідає  матеріалам справи та вимогам закону, і тому
підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

З
огляду наведеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119,
11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

П О С Т
А Н О В И В:

Касаційну скаргу Закритого
акціонерного товариства
"Акціонерне товариство закритого типу "Коростенський фарфор"
залишити без задоволення, а  постанову
Житомирського апеляційного господарського суду
від 08.11.2007 року - без змін.

Головуючий  суддя
В. Перепічай

Судді                                                                                    І.
Вовк

П.Гончарук