ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2008 р.

№ 05-6-45/667 (10/24)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Кривди Д.С. –(доповідача у справі),

суддів:

Жаботиної Г.В.,

Уліцького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційне подання

Першого заступника прокурора Закарпатської області

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2007 року

у справі

№05-6-45/667 господарського суду міста Києва

за заявою

Заступника прокурора Закарпатської області

про

скасування рішення постійно діючого Третейського суду при асоціації “Український правовий альянс” від 28.12.2006р. по третейській справі №10/24

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “Норіс”

до

Відкритого акціонерного товариства “Кордон”

про

визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на об’єкт нерухомості,

за участю представників сторін від:

позивача:

не з’явились

відповідача:

не з’явились

прокуратури:

Баклан Н.Ю. –прокурор відділу ГП України (посвідчення №7 від 05.01.2005р.)

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.08.2007р. (суддя Балац С.В.), залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2007р. (судді Смірнова Л.Г. –головуючий, Алданова С.О., Коротун О.М.), відмовлено заступнику прокурора Закарпатської області у прийнятті заяви про оскарження рішення постійно діючого Третейського суду при асоціації “Український правовий альянс” від 28.12.2006р. по третейській справі №10/24.

Ухвала суду першої інстанції та постанова мотивовані тим, що позов подано не стороною у справі третейського суду, рішення якого оскаржується.

У касаційному поданні Перший заступник прокурора Закарпатської області просить ухвалу та постанову скасувати, а справу направити на новий розгляд до господарського суду м.Києва в іншому складі, посилаючись на порушення норм процесуального права. Касаційне подання мотивоване тим, що оскільки рішенням третейського суду незаконно було передано у приватну власність об’єкт, який перебуває у державній власності, то з урахуванням вимог ст. 121 Конституції України, ст. 361 Закону України "Про прокуратуру" та ст. 2 Господарського процесуального кодексу України прокурор мав право звернутись з відповідним позовом у даній справі.

Сторони не скористалися наданим процесуальним правом на участь своїх представників в судовому засіданні касаційної інстанції. Враховуючи, що явка представників сторін обов’язковою не визнавалася, додаткові документи від сторін не витребовувались, з врахуванням особливостей розгляду касаційного подання судом касаційної інстанції, передбачених ст. 1117 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності представників сторін.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення прокурора, дійшла висновку, що касаційне подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про третейські суди", третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб; справ, пов'язаних з державною таємницею; справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, державна установа чи організація, казенне підприємство; інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 51 Закону України "Про третейські суди" рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване у разі, якщо справа, по якій прийнято рішення не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Таким чином, Законом України "Про третейські суди" передбачено можливість оскарження рішення третейського суду до компетентного суду відповідно до встановленої законом підсудності та підвідомчості справ. Згідно ст. 1 цього Закону компетентний суд –це суд місцевий загальний чи місцевий господарський суд за місцем розгляду справи третейським судом.

Як вбачається з матеріалів справи, Заступник прокурора Закарпатської області, звертаючись до господарського суду з заявою про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при асоціації “Український правовий альянс” від 28.12.2006р. по третейській справі №10/24 виходив з наступного.

03.07.2007р. до прокуратури Закарпатської області надійшло звернення Регіонального відділення Фонду Державного майна України в Закарпатській області щодо оскарження вказаного рішення Третейського суду від 28.12.2006, яким позов ТОВ "Норіс" задоволено повністю. Визнано ТОВ "Норіс" добросовісним набувачем об'єкту нерухомості - будівлі гуртожитку "літера —А", загальною площею 2621,44кв.м, що знаходиться за адресою м. Тячів, вул. Заводська, 1 Закарпатської області придбаний за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 20.12.2006, визнано за ТОВ "Норіс" право приватної власності на вказаний об'єкт нерухомості, придбаний за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 20.12.2006.

Приймаючи до уваги те, що державну політику у сфері приватизації

майна, що перебуває у загальнодержавній власності і яке знаходиться на

території Закарпатської області, здійснює регіональне відділення фонду

державного майна у Закарпатській області, яке в свою чергу створене ФДМ

України і відповідно є державним органом, з метою захисту інтересів

держави заступником прокурора було внесено заяву в інтересах держави в

особі регіонального відділення фонду державного майна в Закарпатській

області на рішення постійно діючого Третейського суду при асоціації

“Український правовий альянс” від 28.12.2006р.

Згідно постанови Тячівського районного суду від 12.12.2005 по справі №2-1560/05, ухвали апеляційного сулу Закарпатської області від 30.03.2006, ухвали Вищого Адміністративного суду України від 13.12.2006, визнано недійсними накази регіонального відділення ФДМУ в Закарпатській області в частині приватизації спірного майна, вилучено останнє зі статутного фонду ВАТ "Кордон", а також встановлено набуття спірним майном статусу майна, яке не увійшло до статутного фонду господарського товариства під час приватизації, але перебуває на його балансі. Даними судовими актами частково визнано недійсними рішення виконавчого комітету Тячівської міської ради від 30.05.2000р. №121 та свідоцтво про право власності від 14.06.2000р. №91 в частині оформлення права власності на спірний гуртожиток за ВАТ "Кордон". Встановлено відсутність у ВАТ "Кордон" як права власності так і будь-яких інших прав на розпорядження спірним майном. Тобто, як доводить прокурор, спірне майно, продовжує перебувати в державній власності.

Відповідно до наказу регіонального відділення ФДМУ в Закарпатській області "Щодо повернення в державну власність та передачу гуртожитку ВАТ "Кордон" до комунальної власності" від 15.08.2006р. № 09-01/145, ще до укладення відповідачами спірного договору, гуртожиток був повернутий до державної власності, внесений до Реєстру державного майна, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств.

Вищевикладеним доводам прокурора суди попередніх інстанцій не дали належної юридичної оцінки, тоді як прокурор на вказані обставини посилався і в заяві про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при асоціації “Український правовий альянс” від 28.12.2006р. по третейській справі №10/24, і в апеляційному поданні.

Щодо правових підстав звернення Заступника прокурора Закарпатської області з даною заявою, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає наступне.

Пунктом 5 статті 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадян або держави в суді у випадках, встановлених законом.

Статтею 361 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів, внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчинюються у відносинах між ними або державою.

Вищий господарський суд України враховує, що господарський суд відповідно до ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України порушує справи за заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. В позовній заяві прокурор самостійно визначає порушення інтересів держави і обґрунтовує необхідність їх захисту.

Конституційний Суд України у рішенні від 08.04.99 у справі № 3-рн/99 вказав, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарюючих товариств з частиною державної власності у статутному фонді. Разом з тим, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств.

В кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає, з посиланням на законодавство, підстави подання позову, вказує в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Як свідчить правовий аналіз матеріалів справи, Заступником прокурора Закарпатської області обґрунтовано в чому саме полягає порушення інтересів держави: недодержання встановленого державою порядку використання державного майна.

Втім, вищевикладене залишено поза правовою увагою судів попередніх інстанцій, а тому прийняті у справі ухвала та постанова не можуть вважатися законними і обґрунтованими.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, ухвала місцевого господарського суду та постанова апеляційної інстанції підлягають скасуванню, а справа –направленню на розгляд до господарського суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, п.3 ч.1 ст.1119, 11110, ст.11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, –

П О С Т А Н О В И В:

Касаційне подання задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2007р. та ухвалу господарського суду міста Києва від 13.08.2007р. у справі №05-6-45/667 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для розгляду.

Головуючий суддя                                                                      Д.Кривда

Судді                                                                                 Г.Жаботина

А.Уліцький