ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
І м е н е м У к р а ї н и
РІШЕННЯ

09 квітня 2008 р.            Справа 11/16-08

за позовом приватного підприємства «АДІС», смт. Стрижавка Віницького району

до товариства з обмеженою відповідальністю «Агронафтакомплекс»,

м. Жмеринка

про стягнення 120 706 грн. 22 коп..

Суддя В. Матвійчук

при секретарі судового засідання Т. Кармаліта, за участю представників:

від позивача - В. Мельник за довіреністю;

відповідач - не з‘явився.

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Агронафтакомплекс»заборгованості за договором купівлі-продажу № 21/02-07 від 21.02.2007р. в загальному розмірі 120 706 грн. 22 коп., з яких: 97384,31грн. –основний борг, 8866,02 грн. –пеня, 12793,52 грн. - збитки від інфляції та 1662,37 грн. –3% річні.

Позов мотивовано тим, що 21.02.2007р. між приватним підприємством «АДІС» та товариством з обмеженою відповідальністю «Агронафтакомплекс» укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивач зобов’язався постачати і передавати у власність відповідача товар, а відповідач відповідно приймати та оплачувати товар не пізніше 2-х банківських днів з моменту отримання товару. Свої зобов’язання за договором позивач виконав поставивши відповідачу товар відповідно до накладних, проте відповідач розрахувався за поставлений товар лише частково.

Відповідач вимоги суду викладені в ухвалах від 26.01.2008р., 04.03.2008р. та 18.03.2008р. щодо надання відзиву на позов, доказів виконання договору, установчих документів, довідки ЄДРПОУ не виконав, явки уповноваженого представника в судові засідання не забезпечив. Про час, дату та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 866975.

Таким чином суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для реалізації відповідачем права судового захисту своїх прав та інтересів. За вказаних обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними у справі документами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

21.02.2007р. між приватним підприємством «АДІС»(позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю «Агронафтакомплекс»(відповідач) укладено договір купівлі-продажу, згідно якого позивач зобов’язується постачати і передавати у власність відповідача товар, а відповідач зобов‘язується прийняти товар і оплатити його на умовах цього договору.

На виконання умов договору позивач згідно накладних № 197 від 01.03.2007р., № 198 від 01.03.2007р., № 199 від 01.03.2007р., № 200 від 01.03.2007р., № 210 від 03.03.2007р., № 213 від 05.03.2007р., № 219 від 06.03.2007р., № 226 від 07.03.2007р., № 218 від 06.03.2007р., № 220 від 06.03.2007р., № 221 від 06.03.2007р., № 228 від 07.03.2007р., № 229 від 07.03.2007р., № 237 від 12.03.2007р., № 250 від 13.03.2007р., № 251 від 13.03.2007р., № 256 від 14.03.2007р., № 257 від 14.03.2007р., № 270 від 16.03.2007р., № 269 від 16.03.2007р., № 268 від 16.03.2007р., № 282 від 19.03.2007р., № 287 від 20.03.2007р., № 288 від 20.03.2007р., № 301 від 21.03.2007р., № 305 від 22.03.2007р., № 443 від 18.04.2007р., № 822 від 18.06.2007р., № 821 від 18.06.2007р., № 820 від 18.06.2007р. поставив відповідачу товар (бензин всіх марок, дизпаливо, автотракторні масла) на загальну суму 959181,26 грн..

Відповідач згідно довіреностей серії ЯМЦ № 076617 від 01.03.2007р., серії ЯМЦ № 076621 від 05.03.2007р., серії ЯМЦ № 076619 від 03.03.2007р., серії ЯМЦ № 076622 від 06.03.2007р., серії ЯМЦ № 076623 від 12.03.2007р., серії ЯМЦ № 076624 від 13.03.2007р., серії ЯМЦ № 076625 від 14.03.2007р., серії ЯМЦ № 076626 від 16.03.2007р., серії ЯМЦ № 076627 від 19.03.2007р., серії ЯМЦ № 076628 від 20.03.2007р., серії ЯМЦ № 076629 від 21.03.2007р., серії ЯМЦ № 076632 від 22.03.2007р., серії ЯМЦ № 076636 від 18.04.2007р., серії ЯНК № 776021 від 18.06.2007р., серії ЯМЦ № 076616 від 26.02.2007р., серії ЯМЦ № 076614 від 21.02.2007р. отримав вказаний товар та відповідно до п. 5.1 цього договору зобов‘язався на протязі 2-х банківських днів оплатити його вартість.

Як свідчать матеріали справи, а саме виписки банку (а.с. 99-126), відповідачем оплачено товар лише частково, в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 97 384,31 грн., що підтверджується сторонами в обопільно підписаному акті звірки розрахунків від 17.09.2007р..

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов’язання, яке виникає між суб’єктом господарювання та іншим учасником відносин, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, позовні вимоги позивача про стягнення основної суми заборгованості в розмірі 97 384,31 грн. підлягають задоволенню.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем правомірно нараховані 3% річних в розмірі 1662,37 грн. та збитків від інфляції в сумі 12 793,52 грн. відповідно до вимог закону.

Пунктом 7.2 договору встановлено, що у разі невиконання Покупцем строків оплати за товар, він виплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки оплати.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути пеню в розмірі 8866,02 грн. за період з 01.06.2007 року по 31.12.2007 року, виходячи з приписів ЦК України.

Суд не може погодитись з твердженням позивача щодо нарахування пені за нормами ЦК України, оскільки між сторонами договору виникли господарські правовідносини і до них слід застосовувати норми ГК України, як спеціального закону, який регулює господарські відносини.

Так, відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Статтею 258 Цивільного кодексу України передбачений спеціальний строк позовної давності в один рік для стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином, ч.6 ст.232 ГК України, передбачає строк, у межах якого нараховуються штрафні санкції, а строк протягом якого особа може звернутися до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється ст. 258 ЦК України в 1 рік.

Беручи до уваги вищевикладене, враховуючи, що кінцевим терміном проведення відповідачем оплати згідно останньої поставки (18.06.2007р.) є 21.06.2007 р., період нарахування пені обмежений ч.6 ст.232 ГК України становить з 21.06.2006р. по 21.12.2007р., розмір якої становить 7812,09 грн..

Наведене свідчить, що позивачем не вірно визначено період нарахування пені і як наслідок її розмір, а тому в позові в частині стягнення 1053,93 грн. пені слід відмовити.

Відповідно до ст. ст. 4-3, 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 43 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об‘єктивному дослідженні.

Враховуючи обставини справи, зважаючи, що відповідач не надав суду доказів в спростування позовних вимог, що позовні вимоги є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з розподілом судових витрат за правилами ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.43, 32, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Агронафтакомплекс»(вул. Асмолова, 50, м. Жмеринка, Вінницька область, р/р 1800 в АКБ «Укрсиббанк», м. Вінниця, МФО 351005, код 33522898) на користь приватного підприємства «Адіс»( вул.. Присадибна, 7, смт. Стрижавка, Вінницький район, Вінницька область, (поштова адреса: вул.. Чехова, 29, кв. 308, м. Вінниця) р/р 031 в ВФ ТОВ «Укрпромбанк», МФО 302515, код 31576283) 97 384 грн. 31 коп. - основного боргу; 1662 грн. 37 коп. - річних; 12793 грн. 52 коп. –збитків від інфляції; 7812 грн. 09 коп. –пені; 1196 грн. 52 коп. - державного мита та 116 грн. 97 коп. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В стягненні 1053 грн. 93 коп. пені відмовити.

4.          Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5.          Повернути приватному підприємству «Адіс»( вул.. Присадибна, 7, смт. Стрижавка, Вінницький район, Вінницька область, (поштова адреса: вул.. Чехова, 29, кВ. 308, м. Вінниця), код 31576283) з Державного бюджету України суму надмірно сплаченого державного мита в розмірі 0,94 грн..

6.          Копію рішення направити сторонам.

Дане рішення скріплена печаткою суду є підставою для повернення державного мита з бюджету.

Рішення оформлено та підписано 10.04.2008р.

Суддя Матвійчук В.В.