СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.02.08                                                                                 Справа № 8/2

Суддя господарського суду Луганської області Середа А.П., розглянувши матеріали справи за позовом

Статутного територіально-галузевого об’єднання «Південна залізниця»в особі Відокремленого структурного підрозділу Харківської дирекції залізничних перевезень, місто Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрторг», місто Антрацит Луганської області, -

про стягнення 14520 грн. 00 коп.,

при секретарі судових засідань Качановській О.А.,

в присутності представників сторін:

від позивача – Задніченко О.С. –юрисконсульт, - довіреність №722 від 08.10.07 року;

від відповідача –Мірошніченко П.І. – представник, - довіреність №б/н від 13.01.08 року, -

встановив:

суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафних санкцій у сумі 14520,00 грн. та судових витрат у сумі 263,20 грн. (державного мита - 145,20 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - 118,00 грн.).

На підставі ст. 77 ГПК України у судовому засіданні оголошено перерву з 15 січня до 29 січня 2008 року –у зв’язку з неявкою відповідача; з 29 січня до 15 лютого 2008 року та з 15 лютого до 29 лютого 2008 року - у зв’язку з необхідністю надання сторонам можливості подати до суду додаткові докази.

У судовому засіданні, яке відбулося 29.02.08 року, представники сторін звернулися до суду з клопотанням про відмову від здійснення фіксації судового процесу технічними засобами, яке не суперечить вимогам ст.4-4 та 81-1 ГПК України, а тому його задоволено судом.

Представник позивача позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав; про це також зазначено у відзиві відповідача на позов (вих. №24/02-1 від 15.02.08 року), з посиланням на те, що:

1)позивачем при складанні комерційних актів АР №086647/67 та АР №086648/68 від 21.07.07 року припущено порушення абзацу 4 ст. 129 Статуту залізниць України, а також п. 6 Правил складання комерційних актів, - при цьому, на думку відповідача, порушення полягає у тому, що згідно п. 6 вищеназваних Правил «при видачі однорідного вантажу, який перевозиться навалом чи насипом та прибув від одного відправника на адресу одного отримувача, - недостачі, що перевищують норму природної втрати маси вантажу та граничного розходження, визначення маси нетто оформлюється одним комерційним актом», - позивач же склав два таких акти;

2)між даними комерційних актів та даними Зміївської теплоелектростанції (далі –Зміївська ТЕС), яка є кінцевим одержувачем вугільної продукції, маються розбіжності.

Так, позивач у комерційному акті вказує, що при контрольному зважуванні вагону №67869958 замість 69,0 тонн було виявлено 64,800 тонни, в той час, як ТЕС вказує, що нею у тому ж вагоні було отримано 65,076 тонни вугільної продукції.

Позивач у комерційному акті вказує, що у вагоні №67354860 ним при контрольному зважуванні встановлено, що у вагоні, замість 69,0 тонн, виявлено 66,250 тонни вугільної продукції, в той час, як ТЕС при зважуванні встановила, що у вагоні мається 66,526 тонни названої продукції, - що підтверджується актом №194/СВЗ звіряння кількості та якості від 24.07.07 року, згідно якому отримувачем –Зміївською ТЕС фактично отримано:

у вагоні №67869958 –65,076 тонни,

у вагоні №67354860 –66,526 тонни;

3)позивачем складено комерційні акти, які не можуть бути доказами по справі, оскільки не відповідають вимогам ст.ст. 32-34 та 36 ГПК України, а саме: обидва акти складені на російській мові, в той час, як їх, згідно Правил складання комерційних актів, належало скласти на українській мові.

(Суд звернув увагу на те, що відповідач, наприклад, вищезгаданий відзив на позов також виклав російською мовою, однак при цьому він (відповідач) не вважає, що цей документ, з огляду на обставину, на якій він акцентує увагу суду та позивача, - не відповідає чинному законодавству України, а тому не підлягає долученню до справи);

4)вина відповідача у розбіжностях у вазі вугільної продукції - відсутня, оскільки, на думку представника відповідача, напевно, мала місце або крадіжка вугільної продукції, або інші протиправні дії з боку інших осіб, але не з боку вантажовідправника (будь-які докази у цій частині до суду не надано).

І.Заслухавши представників сторін, дослідивши обставини справи та додатково надані докази, суд дійшов наступного.

1. 19.07.07 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрторг»(Вантажовідправник; далі –ТОВ «Укрторг», - відповідач) з залізничної станції Антрацит Донецької залізниці, у супроводі накладної №49317245 на маршрут або групу вагонів від 19.07.07 року, вантажною швидкістю, навалом, у вагонах №№67354860, 67869958, 65283608, 67856211 та 66046947, відправило вугільну продукцію на адресу отримувача –Зміївської ТЕС, при цьому у накладній вантажовідправник вказав, що у кожен з вагонів завантажено по 69,0 тонн названої продукції.

Згідно накладній, 21.07.07 року вищезгадані 5 вагонів прибули на залізничну станцію Лиман Південної залізниці.

Того ж дня від вантажоотримувача –Зміївської ТЕС - на адресу позивача надійшла письмова заявка про здійснення «контрольного 10-відсоткового переваження»вищезгаданих 5-ти вагонів та «у разі наявності недовантаження видати комерційні акти»на ці вагони (заявку додано до матеріалів справи).

Представник ТЕС Хвостиченко К.М. брала участь у контрольному переважуванні вагонів (довіреність №20/3 від 01.07.07 року).

За результатами контрольного переважування у вагонах №№66046947 та 67856211 виявлено розбіжності між масою вантажу, вказаного у супровідній накладній, та фактичною його масою.

Так, у вагоні №67869958 замість 69,0 тонн виявлено вугільну продукцію масою 64,80 тонни, а у вагоні №67354860 –замість 69,0 тонн –66,25 тонни.

З огляду на цю обставину позивачем, за участю представника вантажоотримувача, 21.07.07 року складено комерційний акт форми ГУ-22 АР №086647/67, підписаний усіма учасниками контрольного зважування.

Крім того, того ж дня, тими ж представниками, за цим фактом було складено акт загальної форми №2073.

Представник відповідача заявив, що про наявність такого акту відповідачу відомо.

Цей акт ним не оскаржено та неоспорено.

Отже, комерційний акт АР №086647/67 є чинним на час розгляду цього спору.

ІІ.Заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

1.Згідно пунктам 1.1-1.3 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року №644, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за №863/5084 (далі –Правила №644), на кожне відправлення вантажу відправник повинен подати станції навантаження накладну (комплект перевізних документів). Форми бланків перевізних документів, затверджені наказом Мінтрансу від 19.11.98 N 460 "Про затвердження бланків перевізних документів".

Накладна є складовою частиною комплекту перевізних документів, до якого, крім неї, входять: дорожня відомість, корінець дорожньої відомості та квитанція про приймання вантажу (п. 1.1).

Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії

внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна разом з дорожньою відомістю супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу. Квитанція про приймання вантажу до перевезення видається відправнику. Усі ці документи заповнюються на друкарській машинці або іншим друкованим способом.

У разі оформлення станцією перевізних документів та здійснення розрахунків платежів за допомогою автоматизованих систем вантажовідправник разом з комплектом перевізних документів надає станції відправлення його електронну копію. Інформація, внесена в електронну копію перевізного документа, повинна відповідати даним, унесеним відправником в оригінал (п. 1.2).

Перевізний документ поєднує звичайну інформацію з кодованою інформацією; місця для кодування у ньому обведені жирними рамками.

Усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником до відповідних граф. Виправлення не допускаються; у разі зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов'язаний заповнити новий перевізний документ. Зміни й доповнення, які вносяться у перевізні документи залізницею, засвідчуються підписом відповідального працівника і штемпелем станції (п. 1.3).

Згідно абзацу 2 п. 2.6. Правил №644, маса вантажу вважається правильною, якщо різниця між фактично виявленою масою і зазначеною в перевізних документах не перевищує 0,2%.

Пунктом 5.5 Правил №644 встановлено, що якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладні відомостей про адресу одержувача, його код, назву вантажу, його кількість, то з відправника стягується штраф згідно зі статтею 122 Статуту. Факт неправильного зазначення відправником указаних відомостей засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Крім того, пунктом 6.1 тих же Правил передбачено, що за одним перевізним документом на маршрут або групу вагонів приймаються до перевезення вантажі маршрутами відправників із дотриманням таких умов:

вантажі мають бути однорідними;

вантажі приймаються до перевезення від одного відправника з однієї станції відправлення і адресуються на одну станцію призначення одному одержувачу.

Після прибуття вантажу на станцію вантажоотримувача перевізник та вантажоотримувач повинні керуватися Правилами видачі вантажу, затвердженими наказом Мінтрансу України №644 від 21.11.2000 року, зареєстрованими у Міністерстві юстиції України 24.11.200 року за №862/5083 (далі - Правила видачу вантажу).

Пунктом 23 цих Правил передбачено, що у разі вивантаження на місцях загального користування вимога щодо перевірки маси вантажів може бути заявлена письмово одержувачем до початку вивантаження. Вимога щодо перевірки маси вантажу у вагонах, що подаються на під'їзну колію, може бути заявлена в момент приймання вагонів у пункті, встановленому договором.

Як вбачається з матеріалів справи, кінцевий вантажоотримувач скористався правилом п. 23.

Цими ж Правилами (п. 27) встановлено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 0,5% маси всіх інших вантажів (стосується і кам’яного вугілля).

Матеріалами справи доведено, що при контрольному переважуванні отриманого вантажу вугільної продукції величина розходження між масою вантажу, вказаного у супровідній накладній, з фактичною його масою перевищила 0,5%.

З огляду на викладене позивач та вантажоотримувач правомірно скористалися Правилами складення актів, затверджених наказом Мінтрансу України №334 від 28.05.2002 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 8 липня 2002 року за №567/6855 (далі –Правила №334.

Пунктом 1 цих Правил встановлено, що при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти та акти загальної форми.

Комерційні акти складаються для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах (абз. 2 п. 2).

Акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності (п.3).

Комерційні акти складаються:

на місцях загального користування - у день вивантаження або в день видачі вантажу одержувачу;

при вивантаженні на місцях незагального користування - у день здачі вантажу одержувачу, у цьому разі перевірка повинна здійснюватись до вивантаження або в процесі вивантаження чи зразу ж після нього.

У разі перевірки маси вантажу зважуванням на вагонних вагах, якщо маса тари приймається за трафаретом на вагоні, комерційний акт складається в день зважування вагона з вантажем; якщо маса тари вагона визначається зважуванням його після вивантаження,

комерційний акт складається в день зважування порожнього вагона (п.4).

Пунктом 6 цих Правил встановлено, що при видачі однорідного вантажу, який перевозиться навалом або насипом і прибув від одного відправника на адресу одного одержувача, недостачі, що перевищують норму природної втрати маси вантажу і граничне розходження визначення маси нетто, а також надлишки, що перевищують граничне розходження визначення маси нетто, виявлені в окремих відправках під час перевірки протягом однієї календарної доби, оформляються одним комерційним актом. В акт включаються тільки відправки, які прибули в справних вагонах з непошкодженими пломбами (ЗПП) відправника, а також без ознак недостачі, псування, пошкодження на відкритому рухомому складі або в критих та інших вагонах без пломб (якщо такі перевезення передбачені Правилами), у яких виявлено недостачу або надлишок.

В акті зазначаються номери відправки, вагона, рід вагона, кількість пломб (ЗПП) і відбитки на них, кількість місць і маса вантажу за документами та виявлені перевіркою. У разі визначення маси на вагонних вагах зазначаються маса брутто, тари (з бруса або перевірена) вагона та нетто вантажу.

При необхідності ці відомості зазначаються у додатку, який є продовженням комерційного акта. Додаток підписують ті ж особи, які підписали комерційний акт.

Представник відповідача вважає, що саме цей пункт Правил №334 порушено позивачем шляхом складання не одного, а двох комерційних актів на одну вантажну відправку, що, на його думку, не надає позивачу права використовувати ці документи в якості доказів при вирішенні спору.

Суд не погоджується з доводами відповідача у цій частині з огляду на зміст п. 2 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 року №644, згідно якому перевезення вантажів здійснюються вагонними, дрібними, контейнерними, груповими або маршрутними відправками.

У названих Правилах під вагонною відправкою розуміється партія вантажу за однією накладною в такій кількості, для перевезення якої потрібно надання окремого вагона.

У даному спірному випадку мало місце відправлення 5-ти вагонів за однією накладною, - тобто на групу вагонів, як про те, власне, і сказано у назві накладної №49317245 від 19.07.07 року, - а тому у суді відсутні підстави для згоди з доводами відповідача.

Згідно п. 10 Правил №334, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи, старший прийомоздавальник) і прийомоздавальник станції, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Правила №334 не містять вимоги про складання комерційного акту виключно українською мовою.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що позивачем при складанні обох комерційних актів, які є предметом дослідження за цим спором, не порушено чинне законодавство.

2.Досліджуючи доводи представника відповідача щодо різниці у вазі вантажу, вказаного у комерційних актах, та вантажу, отриманого Зміївською ТЕС згідно акту №194/СВЗ від 24.07.07 року, - як підстави для відмови у позові, - суд вважає, що вони не ґрунтуються ані на фактичних обставинах справи, ані на чинному законодавстві.

Так, у суду є достатні документальні підстави вважати, що маса вантажу вугільної продукції, вказана відповідачем у супровідній накладній, –69,0 тонн у одному вагоні, - у 4-х з 5-ти вагонів не відповідає фактичній масі цієї продукції після їх контрольного зважування 21.07.07 року, що відображено у двох вищезгаданих комерційних актах.

Цей же факт невідповідності підтверджує і акт №194/СВЗ від 24.07,07 року, складений кінцевим отримувачем вантажу - Зміївською ТЕС.

(З урахуванням наявних у справі доказів, у т.ч. наданих сторонами у судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути спір по суті без отримання інформації, витребуваної ним від Зміївської ТЕС ухвалою від 15.02.08 року. п. 5).

Чинне законодавство –стаття 118 Статуту залізниць України (далі –Статут) передбачає настання відповідальності для вантажовідправника не за ту чи іншу кількість вантажу, невідповідність якого виявлено між даними супровідних документів на нього та даними, отриманими при фактичному переважуванні цього вантажу на станції призначення, а лише за сам факт виявлення такої невідповідності.

Так, у статті 118 сказано, що за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

А статтею 122 Статуту визначено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно вищезгаданій супровідній накладній на вантаж, провізна плата за групу вагонів становить 7260,00 грн.

Звідси, позивачем вірно визначено величину провізної плати за один вагон, а саме: 7260,00 грн. : 5 = 1452,00 грн.;

5-тикратний розмір провізної плати буде становити 7260,00 грн. (1452,00 х 5);

комерційний акт АР №086647/67 від 21.07.07 року складено на два вагони - №№67869958 та 67354860, - а тому загальна сума штрафу складе: 7260,00 грн. х 2 = 14520,00 грн.

Термін позовної давності для стягнення штрафу станом на час звернення позивача з позовом до суду (03.01.08 року) –не закінчився.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного суд вважає, що позивач належним чином довів законність та обґрунтованість своїх позовних вимог.

Відповідач їх не спростував.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі з підстав, про які сказано вище у цьому рішенні.

Відповідно до ст. 47-1 та 49 ГПК України судові витрати покладаються: на відповідача як на сторону, яка порушила вимоги чинного цивільного законодавства та умови договору.

На підставі викладеного, ст.ст. 118 та 122 Статуту залізниць України, п.п. 6, 10 Правил складання актів, затверджених наказом Мінтрансу України №334 від 28.05.2002 року, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 8 липня 2002 року за №567/6855, керуючись ст.ст.32-34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

в и р і ш и в :

1.Позов задовольнити у повному обсязі.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрторг», ідентифікаційний код 30008040, яке знаходиться за адресою: місто Антрацит, вул. Леніна, 12 Луганської області, - на користь Статутного територіально-галузевого об’єднання «Південна залізниця» в особі відокремленого структурного підрозділу Харківської дирекції залізничних перевезень, ідентифікаційний код 01072763, яке знаходиться за адресою: місто Харків, вул. Червоноармійська, 7, - штрафні санкції у сумі 14520 (чотирнадцять тисяч п’ятсот двадцять) грн. 00 коп., а також витрати по сплаті державного мита у сумі 145 (сто сорок п’ять) грн. 20 коп. та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп.

Відповідно до ст.85 ГПК України у судовому засіданні 29.02.08 року за згодою представників сторін оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного господарського суду у той же термін.

Рішення складено у повному обсязі та підписано –03 березня 2008 року.

Суддя                                                              А.П.Середа