ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2008 р. Справа № 29/199-08

вх. № 29/198-08

Суддя господарського суду

при секретарі судового засідання Мазур Т.В.

за участю представників сторін:

прокурора - Горгуль Н.В.;

1-го позивача - Ярещенко О.В.;

2-го позивача - Забіяко І.В.;

1-го відповідача - Логвін Т.Л. ;

2-го відповідача - Дегтяр В.М.

розглянувши справу за позовом Прокурора м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради, м. Х-в

та Харківської обласної державної адміністрації, м. Харків

до 1-го відповідача - ВАТ "Трест Житлобуд - 2", м. Х-в

до 2-го відповідача - ДП "Укрспецзем" в особі ХОФ, м. Х-в

про визнання недійсними протоколу

ВСТАНОВИВ:

Прокурор м. Харкова звернувся до суду з позовом до ВАТ "Трест Житлобуд - 2" та до ДП "Укрспецзем" в осбобі ХОФ в якому просить суд :

- Визнати недійсним протокол земельного аукціону від 29.02.2008 р. про визнання Акціонерне товариство “Житлобуд-2” переможцем за лотом №11- земельна ділянка площею 1,4275 га для продажу права оренди, яка знаходиться за адресою: м. Харків, проїзд Садовий, в Комінтернівському районі м. Харкова.

- Визнати недійсним правочин у формі договору купівлі-продажу від 05.03.2008 р. права оренди земельної ділянки площею 1,4275 га, розташованої за адресою: м. Харків, проїзд Садовий, кадастровий номер :06:002:0040.

В обгрунтування свого позову, прокурор посилається на те, що прокуратурою міста Харкова спільно з Управлінням СБУ в Харківській області проведено перевірку законності проведення конкурсу з визначення спеціалізованої організації для проведення земельних торгів у місті Харкові, протоколу засідання конкурсної комісії з визначення спеціалізованої організації для проведення земельних торгів у місті Харкові та укладення договору про організацію та проведення земельних торгів від 26 квітня 2007 року між організатором земельних торгів в особі директора Департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин Харківської міської ради та оператором земельних торгів в особі директора Харківської обласної філії Державного підприємства “Укрспецзем”та додаткової угоди до нього № 1 від 10 червня 2007 року.

Перевіркою встановлено, що п. 2 рішення 11 сесії 5 скликання від 21.02.2007 року № 19/07 “Про запровадження конкурентних засад набуття права на земельні ділянки у місті Харкові”Департамент визначено організатором земельних торгів у місті Харкові. Відповідно до п. З вказаного Рішення Департаменту, як організатору земельних торгів, доручено, окрім іншого, визначити на конкурсних засадах спеціалізовану організацію /суб'єкта господарювання/ для проведення земельних торгів та укласти з нею відповідну угоду. На виконання рішення 11 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 21.02.2007 року № 19/07 Департаментом оголошено та проведено конкурс на визначення спеціалізованої організації для проведення земельних торгів. На засіданні конкурсної комісії з визначення спеціалізованої організації для проведення земельних торгів № 2 від 24.04.2007 року переможцем визнано Харківську обласну філію ДП “Укрспецзем”, яка стала оператором земельних торгів.

У зв'язку з вказаним Департаментом з Харківською обласною філією ДП “Укрспецзем”укладено договір від 26 квітня 2007 року про організацію проведення земельних торгів та додаткову угоду № 1 від 10 червня 2007 року про розмір винагороди за проведення земельних торгів.

Постанова Кабінету Міністрів України від 14.11.2000 р. № 1698 “Про затвердження переліку органів ліцензування”містить вичерпний перелік органів ліцензування та види діяльності, які ліцензуються. У даному нормативно-правовому акті орган, який проводить ліцензування проведення земельних торгів та даний вид діяльності відсутні, відповідно, ні ДП “Укрспецзем”, ні його Харківська обласна філія даного документу не мають, а отже, не мали права проводити земельні торги.

Таким чином, прокурор вважає, що протокол земельного аукціону за лотом № 11 (земельна ділянка, щодо купівлі-продажу права оренди якої укладено Договір), підписаний від імені оператора земельних торгів ХОФ ДП “Укрспецзем” його посадовою особою директором Тупіциним В.М., вчинений з боку ХОФ ДП “Укрспецзем” без відповідного дозволу (ліцензії).

Д о початку судового засідання прокурор заявив клопотання про забезпечення позову в якому просить заборони Харківській регіональній філії державного підприємства “Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах” (м. Харків, вул. Серпова, 4) здійснювати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки площею 1.          1,4275 га, розташованої за адресою: м. Харків, проїзд Садовий, кадастровий номер :06:002:0040.

При цьому, прокурор вказує, що виконання умов договору від 05.03.2008 р. купівлі-продажу права оренди земельної ділянки, на підставі яких Харківська міська рада зобов'язана забезпечити оформлення права оренди земельної ділянки на АТ “Житлобуд-2” у встановленому чинним законодавством порядку (п. 6.1. Договору), призведе до неправомірного набуття права користування земельною ділянкою по проїзду Садовому в м. Харкові.

1-й позивач та відповідачі проти клопотання прокурора заперечували. 2-й позивач клопотання прокурора підтримав. Клопотання прокурора було прийнято судом до розгляду.

2-й відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, вказує на те, що що на момент виникнення спірних правовідносин не було відповідних ліцензійних умов, на сьогоднішній день вони також відсутні, а також, вказує на те, що ДП “Укрспецзем”не є стороною правочинів, вимоги щодо яких викладені у позовній заяві, та вважає, що у межах справи за цим позовом підприємство не є належним відповідачем. Крім того, на підтвердження своєї правової позиції, надав до суду копію Постанови Київського районного суду м. Харкова від 09.06.2008 року про скасування постанови від 24.04.2008 року першого заступника прокурора м. Харкова Бударного О.В. про порушення кримінальної справи № 17080019 за фактом порушення порядку зайняття господарською діяльність шляхом здійснення без одержання ліцензії видів господарської діяльності службовими особами Харківської обласної філії ДП “Укрспецзем”, що підлягає ліцензуванню, відповідно до законодавства, яке виразилося у проведенні незаконних торгів у м. Харкові 29.02.2008 року без відповідної ліцензії та отримання доходу за проведення вказаних торгів у сумі 925770 грн., що у тисячу більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 202 Кримінального кодексу України. У порушенні кримінальної справи відмовлено.

1-й відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, вказує на те, що організація та проведення земельних торгів 29.02.08, визнання 1-го відповідача переможцем цих торгів та укладення договору купівлі - продажу права оренди спірної земельної ділянки не порушує прав та охоронюваних інтересів держави.

Від першого позивача надійшла заява про відмову від позову.

В судовому засіданні, яке розпочалося 03.06.08 було оголошеноно перерву до 11.06.08, до 13.06.08 та до для надання сторонами додаткових доказів по справі.

13.06.08 прокурор надав в судовому засіданні уточнене клопотання про забезпечення позову в якому просить заборони Харківській регіональній філії державного підприємства “Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах” (м. Харків, вул. Серпова, 4) здійснювати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки площею           1,4275га, розташованої за адресою: м. Харків, проїзд Садовий, кадастровий номер :06:002:0040., право на оренду якої приббано АТ "Житлобуд - 2" на підставі договору купівлі - продажу від 05.03.08 права оренди оренди земельної ділянки площею 1,4275 га, розташованої за адресою: м. Харків, проїзд Садовий, кадастровий номер :06:002:0040.

В судовому засіданні, прокурор наполягав на розгляді клопотання про забезпечення позову по суті.

Розглянувши клопотання прокурора, зважаючи на те, що прокурор не надав суду доказів того, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду, а також, не надав суду доказів існування договору оренди земельної ділянки площею 1,4275 га, розташованої за адресою: м. Харків, проїзд Садовий, кадастровий номер :06:002:0040, визнав клопотання необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. У зв"язку з чим, ухвалою від 13.06.08 було відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про забезпечення позову.

Розглянувши надані суду докази, вислухавши пояснення представників сторін суд встановив наступне.

В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування (ст.7 Конституції України).

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, Актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Згідно із ст. 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є власністю територіальної громади.

Згідно з п. 34 ст. 26 та ч. 1 ст. 59 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”вирішення питання щодо регулювання земельних відносин, відповідно до закону, вирішуються виключно на пленарних засіданнях міської ради, яка в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України всі землі в межах відповідних населених пунктів є комунальною власністю.

Право власності гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами, та державою виключно до закону (ст.14 Конституції України).

Відповідно до ст. 143 Конституції України, ст. 12 та перехідних положень Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів відносяться до компетенції сільських, селищних, міських рад.

Набуття права власності та права оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється відповідно до законодавства України.

Статтею 137 Земельного кодексу України, ст. 16 Закону України “Про оренду землі”встановлено, що земельні торги проводяться в порядку, встановленому законом.

Рішенням 11 сесії Харківської міської ради 5 скликання №19/07 від 21.02.2007 року “Про запровадження конкурентних засад набуття права на земельні ділянки у м. Харкові”затверджено “Тимчасове положення про порядок продажу земельних ділянок несільськогосподарського призначення та права їх оренди на конкурентних засадах”.

Рішеннями Харківської міської ради №80/07 від 25.04.2007 року та №246/07 від 21.11.2007 року затверджено перелік земельних ділянок для продажу прав на них на земельних торгах.

Рішення конкурсної комісії з проведення конкурсу щодо визначення спеціалізованої організації (суб’єкта господарювання) для проведення земельних торгів, яке визначено в протоколі засідання конкурсної комісії з визначення спеціалізованої організації для проведення торгів №2 від 24.04.2007р., договір про організацію проведення земельних торгів від 26.04.07р. та додаткова угода до нього 31 від 10.06.07р. діють у повному обсязі.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно ч. 2 ст. 5 Господарського кодексу України конституційні основи правового господарського порядку в Україні становлять право кожного на підприємницьку діяльність незаборонену законом.

Закон України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" визначає єдиний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, порядок їх ліцензування, встановлює державний контроль у сфері ліцензування та відповідальність суб’єктів господарювання та органів ліцензування за порушення законодавства у сфері ліцензування.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону про ліцензування до приведення законодавства у відповідність із Законом про ліцензування, закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

На теперішній час, відповідно до ст. 9 Закону про ліцензування підлягає ліцензуванню діяльність з проведення земельних торгів.

Статтею 8 Закону про ліцензування визначаються вимоги до Ліцензійних умов.

На підставі ч. 2 ст. 8 Закону про ліцензування суб'єкт господарювання зобов'язаний провадити певний вид господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до встановлених для цього виду ліцензійних умов.

Згідно ч. 5 ст. 8 Закону про ліцензування, ліцензійні умови та порядок контролю за їх додержанням затверджуються спільним наказом спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування (яким відповідно до абзацу 3 пункту 1 Положення про Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2007 р. № 667, є Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва) та органу ліцензування, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, законодавчо визначено тільки один вид нормативно-правового акта, положення якого встановлюють певні вимоги до провадження виду господарської діяльності, що ліцензується, - саме Ліцензійні умови, а також встановлено обов'язкові вимоги щодо порядку їх затвердження.

Враховуючи вищевказані законодавчі вимоги до нормативно-правового інституту ліцензійних умов, на момент виникнення спірних правовідносин не було чинних ліцензійних умов для діяльності з проведення земельних торгів.

Відповідно до абзацу 9 ч. 1 ст. 1 Закону про ліцензування - органом ліцензування є орган виконавчої влади, визначений Кабінетом Міністрів України, або спеціально уповноважений виконавчий орган рад для ліцензування певних видів господарської діяльності. Також, відповідно до статті 4 Закону про ліцензування, реалізацію державної політики у сфері ліцензування здійснює Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважений орган з питань ліцензування, а також органи виконавчої влади, визначені Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених норм Закону про ліцензування, постановою Кабінету Міністрів України від 14 листопада 2000 року № 1698 “Про затвердження переліку органів ліцензування” було затверджено Перелік органів ліцензування.

В Переліку органів ліцензування визначаються всі органи ліцензування видів господарської діяльності, ліцензування яких передбачено чинною на даний час редакцією статті 9 Закону про ліцензування. В зазначеному акті на момент виникнення спірних правовідносин також було відсутнє визначення відповідного органу ліцензування.

Таким чином, законодавство України, на час виникнення спірних правовідносин, не надавало можливості суб’єктам підприємницької діяльності отримати зазначений дозвіл (ліцензію).

Положення Земельного Кодексу України, що передбачають необхідність наявності дозволу (ліцензії) без визначення органу, що видає ліцензії, переліку документів, необхідних для її отримання та ліцензійних умов провадження такої діяльності, у відповідності до вимог статті 19 Конституції України та ч. 2 ст. 24 Закону України “Про ліцензування певних видів господарської діяльності” не можуть бути застосовані.

Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва, наприклад, навіть спеціально зазначив у Листі від 04.04.2003р. №2006: “...У зв’язку з відсутністю Ліцензійних умов, якими встановлюються кваліфікаційні, організаційні, технологічні та інші вимоги для провадження господарської діяльності з організації та утримання тоталізаторів, гральних закладів, суб’єкт господарювання може здійснювати вказану діяльність без ліцензії до прийняття зазначених Ліцензійних умов..”.

Така ж позиція висловлена й у листі Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 26.11.2003р.

№ 6836 “Про надання інформації з питань ліцензування”.

Постановою пленуму Верховного суду України від 25.04.2003 р. №3 “Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності”зазначено, що здійснення без ліцензії певного виду діяльності, що потребує ліцензування, не може вважатися злочином, відповідальність за який передбачено ст. 202 КК, якщо особа, яка займалася такою діяльністю, не могла одержати ліцензію в установленому порядку (не було створено орган ліцензування, не були визначені ліцензійні умови тощо).

Листом ДПА України в листі від 07 вересня 2001 р. № 3-451-1441/5518 повідомлено про незастосування норм адміністративної відповідальності до суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність, що стала підлягати ліцензуванню, до прийняття відповідних нормативно-правових актів.

Відповідно до ст. 1 Закону України “Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності”документ дозвільного характеру –дозвіл, висновок, погодження, свідоцтво тощо, який дає суб’єкту господарювання право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності.

Згідно ст. 4 цього Закону виключно законами, які регулюють відносини, пов’язані з одержанням документів дозвільного характеру встановлюється необхідність одержання документів дозвільного характеру, дозвільний орган, уповноважений видавати документи дозвільного характеру, строк прийняття рішення про видачу або відмову у виданні документу дозвільного характеру, можливість набуття суб’єктом господарювання права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності за декларативним принципом.

Закон про внесення змін до закону, який регулює відносини, пов’язані з одержанням документів дозвільного характеру, стосовно вимог, установлений цією частиною, набирає чинності не раніше, ніж через 30 днів з дня офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом.

Відповідно ст. 11 цього Закону (Прикінцеві положення) закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Кабінет міністрів України приймаючи зазначену постанову, вийшов за межі своїх повноважень, так як дані питання мають бути урегульовані відповідним законом.

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України правові наслідки недійсності нікчемного правочинну, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Тоді як ст. 22 Закону України “Про ліцензування певних видів господарської діяльності”передбачає єдиний наслідок до суб'єктів господарювання за провадженням господарської діяльності без ліцензії - застосування фінансових санкцій у вигляді штрафів у розмірах, встановлених законом, а не будь-яких інших правових наслідків.

Конституція України, Закон України “Про місцеві державні адміністрації”, Земельний кодекс України не передбачає будь-які повноваження обласної державної адміністрації щодо розпорядження землями комунальної власності та не надає повноважень щодо втручання органів державної адміністрації в діяльність місцевого самоврядування щодо розпорядження землями комунальної власності.

Разом з тим, Конституційний суд України рішенням від 22.05.08р. визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окремі положення (статті, пункти) Закону України “Про Державний бюджет України на 2008р.”, щодо обмеження прав місцевого самоврядування на здійснення повноважень по розпорядженню землями комунальної власності, що були встановлені в зазначеному законі, які діяли на момент проведення аукціону.

Крім того, перший позивач — Харківська міська рада - не підтримує позов прокурора м. Харкова у повному обсязі та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши позовні вимоги прокурора, суд встановив, що прокурор в обгрунтування свого позову посилається на ст. 227 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, правочини юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу може бути визнано судом недійсним. Враховуючи, що другий відповідач, який не мав ліцензії, не є стороною спірного правочину, посилання прокурора на цю норму, є безпідставними. Інші правові підстави позову відсутні.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на викладене вище, суд, визнав позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд, керуючись ст. ст. 22, 33, 34, 38, 43, 44, 49, 66, 67, 77, 82-85 ГПК України,

ВИРІШИВ:

В позові Прокурора м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради Харківської області до ВАТ "Трест Житлобуд - 2" відмовити.

В позові Прокурора м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради Харківської області до ДП "Укрспецзем" відмовити.

В позові Прокурора м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської обласної державної адміністрації до ВАТ "Трест Житлобуд - 2" відмовити.

В позові Прокурора м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської обласної державної адміністрації до ДП "Укрспецзем" в особі ХОФ відмовити.

Рішення підписано 25.06.08

суддя