ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

від "24" березня 2008 р. по справі № 6/53-11А

За позовом Відкритого акціонерного товариства „Західенерго”

До Шацької районної держадміністрації

третя особа – ТзОВ „Феміда-Інтер”

Про визнання нечинним договору оренди земельної ділянки від 04.07.2002 року

Заступник голови суду, суддя Пахолюк В. А.

Представники сторін:

Від позивача: Федорів С.С. – представник, довіреність № 08-19 від 02.01.2008 року, Данай І.М. – представник, довіреність № 08-20 від 02.01.2008 року.

Від відповідача: Гаврилюк А.Ю. – представник, довіреність № 16/01/08 від 16.01.2008 року.

Суть спору:

Позивач – ВАТ „Західенерго” звертаючись до суду з позовною заявою просить визнати нечинним договір оренди земельної ділянки площею 0,67 га за адресою: ур. Гряда, смт. Шацьк, укладений між ТзОВ „Феміда – Інтер” і Шацькою районною державною адміністрацією від 04.07.2002 року, посилаючись на порушення сторонами при його укладенні вимог п. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, прийнятого 25.10.2001 року, ч.1 ст. 377 Цивільного кодексу України, ст. 16 Закону України „Про оренду землі”, порушення права ВАТ „Західенерго” як землекористувача і права власності товариства на будівлі розміщені на земельній ділянці.

У зв'язку з направленням Вищим господарським судом України справи № 01/11-11А про визнання нечинним даного договору оренди на новий розгляд до суду першої інстанції, в судове засідання представник позивача подав додаткові пояснення в обгрунтування підстав позову у яких посилається на те, що відповідно до вимог ст.116 Земельного кодексу України (в редакції від 25.10.2001р.) " Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом."

Рішенням господарського суду Волинської області від 09.06.2005р. за позовом ВАТ "Західенерго" до Шацької райдержадміністрації Волинської області

(по справі № 01/6-24.1) пункт 2 розпорядження Шацької райдержадміністрації № 96 від 12.06.2002р. "Про вилучення з постійного користування та передачу в оренду земельної ділянки" визнано недійсним. Правовою підставою скасування п.2 розпорядження № 96 від 12.06.2002р. є порушення вимог ч.4 ст. 120 Земельного кодексу України від 25.10.2001р., частини 1 ст.377 Цивільного кодексу України, ст.16 Закону України "Про оренду землі", порушення права ВАТ "Західенерго" як землекористувача та власника бази відпочинку оскільки на даній земельній ділянці розташовані корпуси №1 і №2 бази відпочинку "Енергетик", побудовані в 1985р. за кошти трудового колективу та під час корпоратизації в 1995р. увійшли до статутного фонду. Незважаючи на звернення ВАТ "Західенерго" до Шацької селищної ради надати підприємству земельну ділянку, на якій побудована база відпочинку "Енергетик", земельна ділянка площею 0,67 га була передана разом з нерухомим майном ВАТ "Західенерго" ТзОВ "Феміда-Інтер". Всі ці докази були доведені в судовому процесі при розгляді справи № 01/6-24.1 про визнання частково недійсним розпорядження Шацької райдержадміністрації № 96 від 12.06.2002р.

Вищевказане рішення господарського суду Волинської області від 09.06.2005р набрало законної сили. Позивач вважає, що підстав для укладання Договору оренди немає.

Встановлені факти, які відповідно до ч.2 ст.35 ГПК мають преюдиціальне значення для розгляду цієї справи та вирішення справи по суті, а саме право ВАТ "Західенерго" на користування земельною ділянкою, на якій розташована база відпочинку "Енергетик".

Позивач зазначає, що посилання ТзОВ "Феміди -Інтер" на те, що Договір оренди земельної ділянки відповідає істотним умовам, а тому вважається законним не заслуговує на увагу, оскільки згідно з вимогами ст.7 Закону України "Про оренду землі" - орендарі набувають права на оренду земельної ділянки на підставі і в порядку передбачених Земельним кодексом України, цим та іншими Законами України та договором оренди землі. Підставою для укладення договору оренди і набуття права на оренду земельної ділянки, що перебуває у комунальній або державній власності, є рішення орендодавця.

Відповідно до статті 124 Земельного Кодексу передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Орендодавець у даному випадку є Шацька райдержадміністрація, рішення якого визнано недійсним. Отже сама угода укладена без рішення відповідного органу виконавчої влади може бути визнана дійсною, оскільки не відповідає вимогам закону. Відповідно до ст.48 Цивільного кодексу ( в редакції 1963р.), чинного на момент укладення договору оренди земельної ділянки, "недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону" .

На виконання вимог ухвали суду від 10.10.2007 року позивач уточнив відповідачів у справі, відповідно до обставин справи з врахуванням вимог постанови Вищого господарського суду України 28.03.2007 року та зазначає відповідачами у справі: Шацьку районну державну адміністрацію Волинської області та Товариство з обмеженою відповідальністю „Феміда-Інтер”.

Ухвалою суду від 29.10.2007 року на підставі ст.. 24 ГПУ України було виключено Шацьку селищну раду з числа відповідачів у справі. Виключено ТзОВ „Феміда-Інтер” з числа третіх осіб у справі. Залучено ТзОВ „Феміда-Фнтер” відповідачем у справі.

Позивач у клопотанні від 19.02.2008 року просив долучити до матеріалів справи копію рішення суду у справі № 7/169-12А від 21.01.2008 року за позовом: ТзОВ „Феміда-Інтер” до КП „Волинське обласне бюро технічної інвентаризації” третьої особи: ВАТ „Західенерго” про визнання недійсним витягів про реєстрацію права власності, яке набрало законної сили.

Відповідач у справі – Шацька районна державна адміністрація, представника в судове засідання не направила, позов не оспорила та повторно не повідомила суд про причини неприбуття в судове засідання, хоча про час та дату розгляду справи була належним чином повідомлена.

Відповідач – ТзОВ „Феміда-Інтер” проти позову заперечує у попередніх письмових поясненнях посилається на наступне:

- згідно з п.1 ст.410 ЦК України землекористувач - ТзОВ "Феміда-Інтер", має право користуватися земельною ділянкою, наданою їй у користування Шацькою районною державною адміністрацією Волинської області в повному обсязі, відповідно до укладеного договору оренди земельної ділянки від 4.07.2002р., яка була передана ТзОВ „Феміда-Інтер" згідно з п.3.1. вищевказаного договору без будь-яких майнових прав і претензій третіх сторін на час укладання вищевказаного договору.

Відповідно до вимог ст.ст. 759, 792 Цивільного кодексу України та ст.13 Закону України „Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Істотними умовами договору оренди землі є умови про предмет і ціну договору, недосягнення сторонами згоди щодо цих істотних умов, незважаючи на визначення останніми всіх інших можливих істотних умов ( строк, місце, спосіб виконання і т.д.), тягне за собою визнання такого договору неукладеним.

Між ТзОВ „Феміда-інтер" та Шацькою районною державною адміністрацією за договором оренди земельної ділянки від 04.07.2002 року поряд із зазначенням в договорі умов щодо строків, місця та способу його виконання, положень щодо проведення розрахунків за передану земельну ділянку та порядку її передачі, було визначено і всі необхідні при цьому обов'язкові істотні умови договору оренди землі - умови щодо предмету договору (його складу, особливостей, місце знаходження і т.д.) та ціни орендної плати земельної ділянки.

Отже, договір укладено згідно з чинним законодавством, без порушення ч.2 ст.15, ст.ст. 4-6, 11, 17, 19 Закону України „Про оренду землі", які лише дають підстави для визнання договорів оренди землі недійсними, а тому відсутні підстави і для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 04.07.2002року.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересів.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. визнання правочину недійсним.

Розглянувши наявні матеріали по справі судом встановлено наступне:

Згідно ст. 75 Господарського кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребуванні документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

04.07.2002 року між Шацькою райдержадміністрацією і ТзОВ „Феміда-Інтер” було укладено договір оренди, за умовами якого Шацька районна державна адміністрація надала ТзОВ „Феміда-Інтер” в оренду строком на 49 років земельну ділянку площею 0,67 га, що знаходиться в ур. „Гряда”, Шацького району. Призначення земельної ділянки: розміщення бази відпочинку.

Вказаний договір оренди земельної ділянки укладено на підставі розпорядження Шацької райдержадміністрації № 96 від 04.07.2002 року.

Між тим, рішенням господарського суду Волинської області від 09.06.2005 року у справі № 01/6-24.1 за позовом ВАТ „Західенерго” до Шацької райдержадміністрації Волинської області, третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – ТзОВ „Феміда-Інтер” про визнання частково недійсним розпорядження № 96 від 12.06.2002 року, п.2 розпорядження Шацької райдержадміністрації № 96 від 12.06.2002 року, згідно з яким було вирішено передати в оренду на 49 років ТОВ „Феміда-Інтер” земельну ділянку розміром 0.67 га в зоні відпочинку „Гряда” на території Шацької селищної ради, визнано недійсним. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.04.2006 року дане рішення залишено без змін.

Водночас, при розгляді справи № 01/6-24.1 було встановлено, що на земельній ділянці яку згідно з розпорядженням № 96 від 12.06.2002 року було передано в оренду ТОВ „Феміда – Інтер”, розташоване нерухоме майно, зокрема корпуси № 1 та № 2 бази відпочинку „Енергетик”, побудовані ВАТ „Західенерго”. Під час корпоратизації станом на 01.07.1995 року затвердженим Міністерством палива та енергетики України 27.12.2002 року, корпуси № 1 та № 2 бази відпочинку „Енергетик” увійшли до статутного фонду ВАТ „Західенерго”. Таким чином, при розгляді зазначеної справи за № 01/6-24.1 господарський суд дійшов висновку про набуття ВАТ „Західенерго”, право власності на будівлі корпусів № 1 та № 2 бази відпочинку „Енергетик” шляхом їх передачі до статутного фонду.

Як зазначено у рішенні, правовою підставою визнання частково недійсним розпорядження Шацької райдержадміністрації № 96 від 12.06.2002р. стало порушення Шацькою райдержадміністрацією при його прийнятті вимог ч.4 ст.120 Земельного кодексу України, ч.1 ст.377 ЦК України , ст.16 Закону України "Про оренду землі", порушення права ВАТ "Західенерго" як землекористувача і права власності товариства на будівлі, що розміщені на цій земельній ділянці, оскільки, незважаючи на знаходження на земельній ділянці будівель, належних ВАТ "Західенерго" та звернення ВАТ "Західенерго" до Шацької селищної ради з проханням надати підприємству земельну ділянку, на якій побудовано базу "Енергетик", земельна ділянка була передана в цілому ТОВ "Феміда-Інтер".

Відповідно до ст.28 Земельного кодексу України, прийнятого 18.12.1990р., який був чинним на момент передачі корпусів №1 та № 2 бази відпочинку „Енергетик" до статутного фонду ВАТ "Західенерго", при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення , якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Згідно із п. 7 Перехідних положень Земельного кодексу України, прийнятого 25.10.2001р., який набрав чинності з 01.01.2002р., громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Пунктом 6 постанови Верховної Ради України №563-Х11 від 18.12.1990р. „Про земельну реформу» встановлено, що громадяни, підприємства, установи й організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення Земельного кодексу Української РСР, повинні до 1 січня 2008 року оформити право власності або право користування ї земельною ділянкою.

Відповідно до частини 4 ст. 120 Земельного кодексу України, прийнятого 25.10.2001р. , який набрав чинності з 01.01.2002р. , при переході права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівель і споруд, якщо інше не передбачено у договорі відчуження.

Як передбачено частиною 1 ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Відповідно до ст.16 Закону України "Про оренду землі", в разі надходження двох або більше заяв на оренду однієї і тієї ж земельної ділянки, відповідні органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування проводять аукціон або конкурс набуття права оренди земельної ділянки.

Відповідно до роз’яснення Вищого арбітражного суду України №02-5/111 від 12.03.1999р. Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними відповідність чи невідповідність угоди вимогам законодавства має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент укладення спірної угоди.

Згідно до ст.48 Цивільного кодексу УРСР, який був чинним на момент укладення спірного договору, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, прийнятого Верховною Радою України 16.01.2003р., щодо цивільних відносин, які виникли до набрання ним чинності, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

У відповідності до ч.І ст. 203, ч.І ст.215 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 Цивільного кодексу України є підставою для визнання недійсності правочину.

Статтею 207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Позивачем - ВАТ "Західенерго" на підставі клопотання було долучено до матеріалів справи копію рішення у справі №7/169-12А за позовом ТзОВ "Феміда-Інтер" до відповідача: КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації", третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача : ВАТ "Західенерго" про визнання недійсним витягів про реєстрацію права власності.

Зазначене рішення набрало законної сили.

При цьому, господарським судом Волинської області даним рішенням було встановлено, що ВАТ "Західенерго" набуло права власності на об’єкт нерухомості - будівлю бази відпочинку на підставі наказу Міністерства енергетики та електрифікації України №50 від 17.03.2005р., наказу зазначеного Міністерства №155 від 16.08.1995р., наказу органу Фонду державного майна від 09.07.1996р. №13-ДПК (перелік об’єктів нерухомого майна, що увійшли до статутного фонду ВАТ "Західенерго" під час корпоратизації станом на 01.07.1995р.

Зазначені накази були видані у відповідності до передбаченої законодавством компетенції Міністерства енергетики та електрофікації України, останні є чинними. На даний час накази предметами судових розглядів не були, в судовому засіданні не оскаржувались. Водночас, судом при розгляді даної справи константовано, що будь-яких порушень положень чинного законодавства при набутті ВАТ "Західенерго" на об’єкти нерухомого майна з подальшою видачею Волинським ОБТІ відповідного витягу встановлено не було, а відтак у суду відсутні будь-які підстави вважати передачу майна та реєстрацію права власності на останнє незаконними.

Згідно ст.35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи і не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Слід зазначити, що предметом спору у даній справі є дійсність (чи недійсність) укладеного між сторонами договору оренди земельної ділянки.

Згідно з роз’ясненням президії Вищого Арбітражного суду України від 12.03.1999р. №02-5/111 (зі змінами та доповненнями внесеними роз’ясненням Вищого господарського суду України) вирішуючи спір про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов’язує визнання угоди недійсними та настання відповідних наслідків, а саме : відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, наявність вільного волевиявлення учасників правочину та його відповідність внутрішній волі при укладенні цього правочину є однією з необхідних умов визнання останнього дійсним, а відсутність вільного волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання такого недійсним.

Змістом статті 124 Земельного кодексу України, якою регулюється порядок передачі земельних ділянок в оренду, передбачено, що особа, яка бажає одержати земельну ділянку в оренду із земель державної чи комунальної власності, подає у відповідний орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування заяву (клопотання) у порядку визначеному статтями 118, 123 цього Кодексу. Тобто волевиявлення майбутнього орендаря щодо укладення договору оренди реалізується шляхом подання відповідної заяви.

При цьому частиною першою вказаної норми встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Таким чином, волевиявлення відповідного органу як орендодавця, в даному випадку, здійснюється у формі рішення такого органу і лише реалізується шляхом укладення договору оренди.

Судом взято до уваги, що пункт 2 розпорядження Шацької райдержадміністрації № 96 від 12.06.2002 року „Про вилучення з постійного користування та передачі в оренду земельної ділянки” визнано недійсним.

Враховуючи те, що матеріалами справи доведено неправомірність дій зі сторони Шацької райдержадміністрації (орендодавця за договором) при укладенні договору оренди, недотримання при цьому вимог ч.4 ст.120 Земельного кодексу України, ч.1 ст.377 ЦК України, ст.16 Закону України "Про оренду землі", чим порушені права ВАТ "Західенерго", як землекористувача і право власності товариства на будівлі , розміщені на цій земельній ділянці, то відповідно до ч.1 ст.203 ч.1 ст.215 ЦК України є підставою для визнання договору оренди від 04.07.2002р. нечинним, таким, що суперечить вимогам закону.

Слід зазначити, що факт наявності рішення господарського суду №7/96-78.1 яким, в позові про визнання нечинним договору оренди від 04.07.2002р. відмовлено, не взято до уваги суду, оскільки на момент розгляду даної справи суд посилався на дійсність розпорядження Шацької райдержадміністрації № 96 від 12.06.2002р., яке в послідуючому на підставі рішення суду від 09.06.2005р. у справі №01/6-24.1 було визнано недійсним.

Згідно ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Визнання однією стороною фактичних даних і обставин якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов’язковими.

На підставі зазначеного та керуючись ч.1 ст.203, ч.1 ст.215, ч.1 ст.377 ЦК України, ст.207 ГК України, ч.4 ст.120 Закону України, ст.ст.44,49,82-85 ГПК України,

в и р і ш и в :

1.Позов задоволити.

2.Визнати нечинним договір оренди земельної ділянки від 04.07.2002 року, укладеною між Шацькою райдержадміністрацією та ТзОВ „Феміда-Інтер”.

3. Стягнути з ВАТ „Західенерго” в дохід державного бюджету м. Луцька 85 грн. державного мита та 118 грн. витрат на ІТЗ в доход державного бюджету України .

4. Повернути ВАТ „Західенерго” з державного бюджету м. Львова 17 грн. судового збору.

5. Стягнути з ТзОВ „Феміда-Інтер” на користь ВАТ „Західенерго” судові витрати по державному миту в розмірі 85 грн. та 118 грн. витрат на ІТЗ.

Заступник голови суду, суддя В.А. Пахолюк

Дата виготовлення та підписання

повного тексту рішення

27.03.2008р.

Суддя                                                    Пахолюк В. А.