ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2008 р.

№ 31/280

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя : Першиков Є.В.

суддів: Данилова Т.Б., Ходаківська І.П.

розглянувши матеріали касаційної скарги

державного підприємства "Одеська залізниця"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 06.02.2008р.

у справі

господарського суду

№31/280

Міста Києва

за позовом

державного підприємства "Одеська залізниця"

до

та зустрічним позовом

до

підприємства з стовідсотковим іноземним капіталом "Трансатлантик Груп"

підприємства з стовідсотковим іноземним капіталом "Трансатлантик Груп"

державного підприємства "Одеська залізниця"

про

за участю представників сторін

позивача –

відповідача -

зобов'язання вчинити певні дії

Клочко Н.В. дов.№ 333 від 20.02.2008

Тіхонов Р.І. дов. № 353 від 20.02.2008

Швидкій І.В. дов. Від 02.01.2008

Розпорядженням №02-12.2/166 від 21.05.2008р. у зв'язку із поверненням з відрядження судді Першикова Є.В. та виходом з відпустки судді Ходаківської І.П. змінено склад колегії суддів у справі № 31/280, справа розглядається колегію суддів у постійному складі: головуючий суддя –Першиков Є.В., судді Данилова Т.Б., Ходаківська І.П.

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2007 Одеська залізниця звернулась до господарського суду м.Києва з позовом до підприємства з стопроцентним іноземним капіталом "Трансатлантік Груп" про розірвання Договору підряду на виконання робіт №ОД/НКВ-06-1173-НЮ від 31.08.2006 у зв’язку з неможливістю виконання зобов’язання з незалежних від сторін причин та про стягнення 1200000 грн. часткової попередньої оплати - авансу ( з урахуванням заяви від 05.09.2007 про уточнення позовних вимог).

У червні 2007 року підприємство з стопроцентним іноземним капіталом "Трансатлантік Груп" подало до справи зустрічний позов, в якому просило суд відмовити в задоволенні первісного позову, за зобов’язати відповідача за зустрічним позовом –Одеську залізницю виконати умови п.2.10 Договору підряду на виконання робіт № ОД/НКВ-06-1173-НЮ від 31.08.2006, а саме: надати належно підготовлений у відповідності до норм ДБН акт вибору земельної ділянки для розміщення об’єкту - вагономийного комплекту ст. Одеса-Головна; надати належно підготоване завдання на проектування у відповідності до акту вибору земельної ділянки для розміщення об’єкту; надати належно підготовлені Технічні умови та інші документи для проектування будівництва у відповідності до норм ДБН відповідно до акту вибору земельної ділянки розміщення об’єкту (вагономийного комплекту ст. Одеса-Головна) протягом 30 календарних днів від дати набрання сили судовим рішенням; стягнути з відповідача за зустрічним позовом судові витрати.

Рішенням господарського суду м. Києва від 05.09.2007 позов Одеської залізниці до підприємства з стопроцентним іноземним капіталом "Трансатлантік Груп" про розірвання договору та стягнення 1 200 000 грн. задоволено частково: розірвано з ініціативи замовника Договір підряду на виконання робіт № ОД/НКВ-06-1173-НЮ від 31.08.2006 р., укладений між Одеською залізницею та Підприємством з стопроцентним іноземним капіталом “Трансатлантик Груп”.

В частині вимог про стягнення 1200000 грн. позов залишено без розгляду, оскільки Одеська залізниця як замовник та платник вартості виконаних робіт належним чином не погодила підстави повернення авансу та не перевірила фактично виконані підрядником роботи, не оформивши їх, як це передбачено, складанням двосторонніх актів форма 2 КБ, форма 3 КБ.

У задоволенні зустрічного позову Підприємству з стопроцентним іноземним капіталом “Трансатлантик Груп” до Одеської залізниці про зобов’язання вчинити певні дії відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач та відповідач оскаржили його в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.02.2008 апеляційну скаргу Підприємства з стопроцентним іноземним капіталом “Трансатлантик Груп” задоволено частково, апеляційну скаргу Одеської залізниці залишено без задоволення. Рішення суду від 05.09.2007 скасоване повністю та прийнято нове рішення, яким в частині вимог за позовом Одеської залізниці до Підприємства з стопроцентним іноземним капіталом “Трансатлантик Груп” про розірвання Договору підряду на виконання робіт № ОД/НКВ-06-1173-НЮ 31.08.2006 р. припинено провадження у справі;          в частині вимог за позовом Одеської залізниці до Підприємства з стопроцентним іноземним капіталом “Трансатлантик Груп” про стягнення 1 200 000,00 грн. авансу відмовлено повністю;у задоволенні вимог Підприємства з стопроцентним іноземним капіталом “Трансатлантик Груп” до Одеської залізниці про спонукання до вчинення певних дій припинено провадження у справі.

Постанова Київського апеляційного господарського суду обґрунтована тим, що станом на 31.12.2007 термін виконання робіт за Договором закінчився, провадження у цій частині справи припинено за підпунктом 1-1 частини 1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, так як відсутній предмет спору.

Щодо вимоги Одеської залізниці повернути аванс в розмірі 1200000 грн., то апеляційна інстанція визнала, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, а не залишати ці вимоги без розгляду.

Не погоджуючись із постановою апеляційного суду, Одеська залізниця звернулась до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій посилається на порушення норм матеріального права, а саме ст. 205 Господарського кодексу України, ст.ст. 607, 875, 1212 Цивільного кодексу України, вважає, що судові рішення винесені по неповно встановленим обставинам справи, просить судові рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Підприємство з стопроцентним іноземним капіталом “Трансатлантік Груп” у відзиві на касаційну скаргу проти доводів касаційної скарги заперечує, вважає постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.02.2008 законною і обґрунтованою, в задоволенні касаційної скарги просить відмовити.

Заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, доводи касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 31.08.2006 між сторонами було укладено Договір підряду на виконання робіт № ОД/НКВ-06-1173-НЮ (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1. якого Одеська залізниця як замовник доручила, а Підприємство з стопроцентним іноземним капіталом “Трансатлантик Груп” як підрядник зобов’язалося виконати підрядні роботи з проектуванням та будівництва вагономийного комплексу ст. Одеса-Головна (далі по тексту об’єкт). Замовник зобов’язався прийняти ці роботи та оплатити їх.

Перелік та характер робіт, пов’язаних з проектуванням та будівництвом об’єкту, доручених підряднику, зазначався у пункті 3.1 Договору підряду, яким сторони погодили, що обсяг і строки виконання робіт, передбачених пунктами 1.1, 1.2, 3.1 даного Договору, визначається календарним планом (додаток № 2 до договору).

Пунктом 2.10 Договору підряду сторони встановили, що замовник, серед іншого, зобов’язаний передати підряднику завдання на проектування; технічні умови своїх галузевих структурних підрозділів; акт вибору місця будівництва; дозвільні документи щодо початку проектування будівництва об’єкту; інші технічні дані, необхідні для розроблення проектної документації. Окрім того, за умовами даного пункту замовник зобов’язався надавати підряднику допомогу в розробленні проектної документації, сприяти йому у виконанні робіт, прийняти у встановленому порядку та оплатити виконані роботи та обладнання відповідно до умов даного договору.

Пунктом 4.1 Договору сторони погодили, що фінансування проекту будівництва здійснюватиметься замовником згідно з його річним фінансовим планом. На момент укладення даного договору фінансування будівництва об’єкта здійснюється у наступних обсягах: у 2006 році –4 000 000 грн., у тому числі ПДВ –20 %; у 2007 році –решта суми договору –11 846 500 грн., у тому числі ПДВ –20 %.

Пунктом 4.3.1. Договору сторони встановили, що оплата авансу у розмірі 30 % від суми, передбаченої на фінансування об’єкта у 2006 році, становить 1200 000,00 грн.

Пунктом 5.1. Договору сторони визначили, що робота за договором виконується підрядником з моменту укладення договору по 31.12.2007.

Статтею 651 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 188 Господарського кодексу України встановлено процесуальний порядок розірвання та внесення змін у договори.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 04.07.2006 Одеська залізниця направила на ім’я заступника голови Одеської міської ради листа № 1-1-7/396 з проханням надати дозвіл на виконання робіт по модернізації існуючого вагономийного комплексу ст. Одеса-Головна в межах його забудови. Проте, відповідь на своє звернення позивач не отримав.

27.09.2006 р. Одеською залізницею на адресу Підприємства з стопроцентним іноземним капіталом “Трансатлантик Груп” було направлено пропозицію про розірвання Договору підряду у зв’язку з тим, що адміністрація міста не дає дозвіл на виконання робіт.

На цій підставі апеляційна інстанція дійшла висновку, що саме Одеська залізниця виступила ініціатором розірвання договору без належних на те підстав, пославшись на дії третіх осіб, які нібито позбавляють можливості сторін продовжити виконання договірних зобов’язань за обставин та причин, що не залежать від діяльності сторін.

Однак, такий висновок суду є передчасним, оскільки у відповідності із підпунктом 9 частини 1 статті 31 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" саме міська Рада надає відповідно до законодавства дозволи на спорудження об’єктів містобудування незалежно від форм власності.

03.10.2006 р. Виконавчий комітет Одеської міської ради листом № 03-10/1957, відповіддю на лист від 04.07.2006 р., повідомив Одеську залізницю про те, що запланований вагономийний комплекс слід розмістити не на вулиці Середньофонтанській, де розташована станція Одеса-Головна, а в промисловій зоні –в районі існуючого депо. При цьому виконком дозволив Одеській залізниці замовити в ліцензійній проектній організації розробку проекту вагономийного комплексу станції Одеса-Головна в районі існуючого депо та надати цей проект на розгляд до управління архітектури та містобудування в строк до 01.04.2007.

На цій підставі апеляційна інстанція дійшла висновку, що даний лист не містить заборон на будівництво вагономийного комплексу, як те трактує Одеська залізниця, та не позбавляє можливості сторін продовжити виконання договірних зобов’язань за Договором.

Однак, судом не встановлено всіх обставин справи, а саме, чи могла Одеська залізниця замовляти та проектувати будівництво вагономийного комплексу в районі існуючого депо з використанням приміщення , яке належить "Укрпошті".

13.11.2006 Одеською залізницею на ім’я директора Підприємства з стопроцентним іноземним капіталом “Трансатлантик Груп” Єфремова А.П. було направлено претензію на суму 1 200 000, 00 з вимогою повернення зазначеного авансу. Дана претензія, окрім вимог майнового характеру, містила також прохання розглянути можливість розірвання договору через відмову виконавчого комітету Одеської міської ради у видачі дозволу на виконання робіт по будівництву вагономийного комплексу.

Апеляційна інстанція дійшла висновку про те, що Одеській залізниці слід було б відмовити у задоволенні позову з підстав, на які посилається позивач, однак, враховуючи, що станом на 31.12.2007 термін виконання робіт за Договором закінчився, провадження у цій частині справи припинено за підпунктом 1-1 частини 1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, так як відсутній предмет спору.

Однак, глава 50 Цивільного кодексу України серед підстав припинення зобов’язань не передбачає закінчення терміну договору.

Ст. 598 Цивільного кодексу встановлює, що зобов’язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов’язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Ст.202 Господарського кодексу України встановлює загальні умови припинення господарських зобов’язань, згідно з якою господарське зобов’язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов’язання; у разі поєднання управненої та зобов’язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Господарське зобов’язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

До відносин щодо припинення господарських зобов’язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Таким чином, припиняючи провадження по справі за цією позовною вимогою за підпунктом 1-1 частини 1 ст.80 через те, що термін виконання робіт за Договором закінчився, апеляційна інстанція не послалась на норму права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині залишення позовних вимог про стягнення 1200000 грн. авансу та відмовляючи в цій частині в задоволенні позову, апеляційна інстанція послалась на те, що на виконання умов укладеного між сторонами договору підряду Підприємством з стопроцентним іноземним капіталом “Трансатлантик Груп” проведено передпроектні роботи, замовлено та забезпечено виконання проекту технологічної лінії будівництва вагономийного комплексу, забезпечено виготовлення технологічного обладнання для замовленого позивачем вагономийного комплексу ст. Одеса-Головна.

Однак, стаття 43 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що господарський суд повинен оцінювати докази на підставі всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, а ст.38 цього кодексу зобов’язує господарський суд у разі, якщо подані сторонами докази є недостатніми, - витребувати від підприємств та організацій документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

На підставі аналізу рішень суду першої та апеляційної інстанцій колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що фактично спір у даній справі зводиться до оцінки підстав невиконання Договору.

Місцевий та апеляційний господарські суди при встановленні вказаних фактів дійшли до протилежних висновків; водночас колегія Вищого господарського суду України на має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційні вимоги та заперечення на них фактично стосуються оцінки доказів, а касаційна інстанція позбавлена можливості встановити дійсні обставини справи.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене, вжити передбачені законом заходи для всебічного, повного і об’єктивного встановлення обставин справи, прав і обов’язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 111-10, 111-12 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного підприємства "Одеська залізниця" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.02.2008р. у справі № 31/280 та рішення господарського суду м. Києва від 05.09.2007 скасувати.

Справу № 31/280 направити на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Головуючий           Є. Першиков

Судді           Т. Данилова

І. Ходаківська