ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2008 р.

№ 9/419(164/1-9в)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Кравчука Г.А.

суддів:

Мачульського Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

касаційну скаргу

Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради

на постанову

Львівського апеляційного господарського суду

від

13.02.2008р.

у справі

№9/419

Господарського суду

Івано-Франківської області

за позовом

Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради

до

1). Приватного підприємства "Весна-телерадіосервіс"

2). Відкритого акціонерного товариства "Зелене господарство"

про

визнання договору купівлі-продажу недійсним

за участю представників

- позивача:

не з'явився

- відповідача-1:

Соловей І.І. (директор, наказ №1 від 16.04.1998р.)

- відповідача-2:

Борзих А.В. (довіреність від 10.12.2007р.), -

В С Т А Н О В И В:

Оскарженою постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.02.2008р. (колегія суддів у складі: головуючого –судді Новосад Д.Ф., суддів Михалюк О.В., Мельник Г.І.) залишено без змін рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27.12.2007р. (суддя Фанда О.М.), яким у вказаному позові відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить вказані судові рішення скасувати і прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги та визнати недійсним договір купівлі-продажу частини приміщення магазину "Едельвейс", розташованого в будинку №67 по вул. Незалежності від 01.07.2004р., укладений між відповідачами, посилаючись на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, а саме: п.31 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування", ст.10 Закону України "Про господарські товариства", ст.237, ч.2 ст.244 Цивільного кодексу України, ст.35 Господарського процесуального кодексу України.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач-2 зазначає про відсутність заподіяної шкоди і відсутність порушення інтересів територіальної громади, а Відкрите акціонерне товариство "Зелене господарство" замість проданої частини магазину отримало грошовий еквівалент, при цьому відповідач-1 сплатив не лише ПДВ та вартість частки, а й вартість проведеного ремонту. За вказаних обставин відповідач-2 просить відхилити касаційну скаргу та залишити в силі судові рішення господарських судів попередніх інстанцій.

Відповідач-1 у відзиві на касаційну скаргу послався на те, що власником нежитлових приміщень магазину "Едельвейс" є виключно відповідач-2, і право на відчуження цих приміщень належало саме йому, спірний правочин ніяким чином не порушує прав і охоронюваних інтересів сторін договору, будь-яких третіх осіб та позивача, відчуженням нежитлових приміщень магазину "Едельвейс" збитків територіальній громаді міста не спричинено, а відтак просить залишити оскаржені судові рішення без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Також відповідач-2 звернувся із письмовою заявою про приєднання до справи в якості нового доказу - копії рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 15.05.2008р. у справі №К-20/11.

Однак з урахуванням вимог ст.1117 ч.2 ГПК України у вказаному клопотання відмовлено.

Позивач не використав наданого законом права на участь свого представника у судовому засіданні.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 07.05.1997р. наказом регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області "Про затвердження плану приватизації та створення акціонерного товариства" № 411 виробничо-торгову фірму "Флора" було перетворено у відкрите акціонерне товариство "Зелене господарство" (відповідача-2). Івано-Франківська міська рада передала до статутного фонду новоствореного Товариства нежитлові приміщення магазину "Едельвейс", що розташовані в будівлі по вул. Незалежності, 67 в м. Івано-Франківську, та отримала 51 % акцій відповідача-2.

Відповідно до Акту 2-К від 12.05.1999р. право управління корпоративними правами спільної власності територіальної громади міста Івано-Франківська щодо відповідача-2 були передані від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області до позивача. Згідно п.8 Наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області "Про затвердження плану приватизації та створення акціонерного товариства" №411 та п.6 "Порядку перетворення у процесі приватизації державних, орендних підприємств і підприємств зі змішаною формою власності у відкриті акціонерні товариства", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.09.1996р. №1096, відповідач-2 з 28.08.1998р. став правонаступником прав і обов'язків ВТФ "Флора".

15.06.2004р. було проведено загальні збори акціонерів відповідача-2. Одним з питань, які вирішувались на вказаних загальних зборах, було питання з приводу відчуження належного Товариству майна. Як вбачається із п.5 протоколу №7 загальних зборів акціонерів відповідача-2 від 15.06.2004р. загальні збори Товариства, як вищий орган управління справами Товариства, вирішили відчужити частину майна не житлового приміщення магазину "Едельвейс" площею 296, 54 м2 (магазин "Епіцентр") орендарю –відповідачу-1. У даних загальних зборах прийняло участь 17 акціонерів, що складає 77,2 % голосів. При цьому представник позивача начальник УЖКГ Кишенюк В.В., як представник територіальної громади яка володіє 51% акцій Товариства, приймав участь у таких зборах та проголосував за таке рішення.

На виконання рішення загальних зборів було укладено спірний договір купівлі-продажу нежитлових приміщень.

Позивач, дійшовши до висновків про порушення укладанням цього правочину його прав, звернувся до господарського суду із позовом про визнання зазначеного договору купівлі-продажу нежилого приміщення магазину "Едельвейс", укладеного між відповідачами, недійсним.

Залишаючи без змін рішення місцевого господарського суду про відмову в позові про визнання недійсним договору купівлі-продажу щодо відчуження частини приміщення площею 296, 54 кв. м суд апеляційної інстанції виходив з того, що таке відчуження мало місце на підставі та на виконання рішення загальних зборів акціонерів Товариства на яких були присутні 17 акціонерів що складає 77, 2 % голосів. При цьому, посилаючись на те, що представник позивача начальник УЖКГ Кишенюк В.В., як представник територіальної громади яка володіє 51% акцій Товариства, приймав участь у таких зборах та проголосував за таке рішення, суди дійшли висновку що в діях Кишенюка В.В. відсутня пряма дійсна шкода для інтересів територіальної громади міста Івано-Франківська, а відтак і про наявність правових підстав для відмови в позові.

Про те судові рішення підлягають скасуванню як такі, що прийняті при неповному з’ясуванні всіх обставин справи.

Відповідно до частини першої статті 4-7 ГПК України судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи. Частина перша статті 43 названого Кодексу містить вимоги щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності. Згідно приписів частини першої статті 38 ГПК України за недостатності поданих сторонами доказів господарський суд зобов'язаний витребувати документи і матеріали, необхідні для вирішення спору. З огляду на викладені вимоги ГПК України господарський суд повинен з'ясувати усі обставини справи, що входять до предмету доказування в ній та мають значення для її розгляду, хоча б сторони та інші учасники судового процесу й не посилалися на відповідні обставини. Відповідно до вимог ст.84 ч.1 п.3 цього кодексу обставини справи, встановлені місцевим господарським судом, вказуються в мотивувальній частині рішення суду, а встановлені судом апеляційної інстанції, згідно ст.105 ч.2 п.7 вказаного кодексу, в постанові.

Згідно ст.1115 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Залишаючи без змін рішення місцевого господарського суду про відмову в позові про визнання недійсним договору купівлі-продажу щодо відчуження частини приміщення площею 296, 54 кв. м суд апеляційної інстанції виходив з того, що таке відчуження мало місце на підставі та на виконання рішення загальних зборів акціонерів Товариства на яких були присутні 17 акціонерів що складає 77, 2 % голосів. При цьому, посилаючись на те, що представник позивача начальник УЖКГ Кишенюк В.В., як представник територіальної громади яка володіє 51% акцій Товариства, приймав участь у таких зборах та проголосував за таке рішення, суди дійшли висновку що в діях Кишенюка В.В. відсутня пряма дійсна шкода для інтересів територіальної громади міста Івано-Франківська, а відтак і про наявність правових підстав для відмови в позові.

Про те в порушення вищевказаних норм права судами всіх інстанцій не досліджено та не дано належної правової оцінки даним постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.04.2007р. про звільнення Кишенюка В.В. від кримінальної відповідальності, передбаченої ст.367 ч.2 КК України, на підставі п."б" ст.1 Закону України "Про амністію" від 31.05.2005р., зокрема діям цієї посадової особи під час вчинення злочину, та наслідкам, що настали у результаті вчинення злочину. При цьому саме на цю постанову позивач посилався в позові як на підставу для його задоволення.

Відповідно ж до приписів ст.1 Закону України "Про застосування амністії в Україні" від 01.10.1996р. № 292/ВР з наступними змінами та доповненнями амністія є повне або часткове звільнення від кримінальної відповідальності і покарання певної категорії осіб, винних у вчиненні злочинів.

Крім того, обґрунтовуючи оскаржену постанову тим, що представник УЖКГ голосував за відчуження майна Товариства без відповідного рішення Івано-Франківської міської ради, а рішення загальних зборів як органу Товариства мають розцінюватись як рішення самого товариства, а не окремих учасників, судом апеляційної інстанції, як і судом першої інстанції, залишились не дослідженими повноваження представника УЖКГ на цих зборах, зокрема чи мав останній право голосувати за відчуження майна Товариства без відповідного рішення Івано-Франківської міської ради.

Таким чином відповідно до приписів ст.11110 ч.1 ГПК України, з урахуванням вимог ст.1115 цього кодексу, судові рішення як такі, що прийняті при неповному з’ясуванні всіх обставин справи, підлягають скасуванню.

З врахуванням меж повноважень суду касаційної інстанції, встановлених ч.2 ст.111-5 та ст.111-7 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України у складі колегії суддів дійшов висновку, що допущені судом як першої, так і апеляційної інстанції вищезазначені порушення норм матеріального та процесуального права відповідно до ч.1 ст.111-10 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування прийнятих у справі судових рішень і передачі справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи суду необхідно всебічно та повно з’ясувати обставини справи в їх сукупності та вирішити спір відповідно до закону.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п. 3 11110 ч.1, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 13.02.2008р. та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27.12.2007р. у справі №9/419 скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

С у д д і Г.М. Мачульський

В.І. Шаргало