ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

24.06.2008

Справа №2-29/3777-2008А

За позовом – Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Джанкоя», м. Джанкой.

До відповідача – Джанкойської об’єднаної державної податкової інспекції в АР Крим, м. Джанкой.

Про скасування податкового повідомлення-рішення.

Суддя О.І. Башилашвілі

Секретар судового засідання В.В. Романів

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача - Абдурахман А. З., довіреність № 14 від 24.04.08, представник.

Від відповідача - Казанцева З. Т., довіреність від 08.01.08, представник.

Суть спору: Кримське республіканське підприємство «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Джанкоя» звернулось до господарського суду АР Крим з позовом до відповідача – Джанкойської об’єднаної державної податкової інспекції в АР Крим про скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 28.01.2008р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірне податкове повідомлення-рішення необґрунтовано прийнято відповідачем, оскільки з боку позивача відсутнє порушення строків сплати узгодженого податкового зобов’язання. Позивач посилається на те, що платник податків має право самостійно визначати черговість погашення зобов’язань.

Відповідач проти позову заперечує, посилається на те, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, а спірне податкове повідомлення рішення прийнято на підставі виявлених під час перевірки порушень закону з боку позивача.

Після вияснення усіх обставин справи, та перевірення доказів, суд перейшов до судових дебатів, та після закінчення яких, суд віддалявся для ухвалення рішення по даній справі до нарадчої кімнати.

Розглянувши матеріали справи, заслухав представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

На підставі акту невиїзної документальної перевірки з питання сплати податку на додану вартість № 63/15-2/03348100 від 22.01.08р. Джанкойською ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення від 28.01.08р. № /0 на суму 27643,54 грн. за затримку граничного терміну сплати податкового зобов'язання з податку на додану вартість за період з 03.05.07р. по 14.12.07р.

Суд вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення не відповідає закону та повинно бути скасовано, у зв’язку з наступним.

Згідно ст. 16 Закону України «Про порядок погашення податкових зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами» № 2181 від 21.12.2000р. (далі Закон України № 2181) пеня нараховується на суму боргу після закінчення встановленого терміну погашення узгодженого зобов'язання.

У випадку якщо сума податкового зобов'язання нараховується контролюючими органами, нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного терміну сплати, визначеного в податковому повідомленні. Закінчується нарахування пені в день прийому банком платіжного доручення на сплату суми податкового боргу.

При сплаті податкового боргу, платник податків зобов'язаний в платіжному дорученні окремо виділити суму, направлену в рахунок погашення податкового боргу і суму, направлену в рахунок погашення пені. Якщо платник податків не визначив окремо в платіжному документі суму пені, то податковий орган самостійно здійснює такий розподіл.

Таким чином, самостійний напрям податковим органом частини суми, вказаної в платіжному документі, на погашення пені може здійснюватися тільки у разі погашення податкового боргу.

Суд встановив, що позивач сплачував податкові зобов'язання з податку на додану вартість керуючись пп. 3.1.1. п. 3.1. ст. 3 Закону України № 2181, яким передбачено, що платник податку вправі самостійно визначити черговість погашення зобов'язань.

Фактично позивачем за період з 30.10.07 р. по 14.12.07р. були сплачені поточні зобов'язання по ПДВ в сумі 71600,00 грн., зокрема: за вересень 2007 року в сумі 26160,00 грн.; за жовтень 2007 року в сумі 42000,00 грн.; за листопад 2007 року в сумі 3500,00 грн.

Таким чином, всі платежі, за спірний період, були сплачені позивачем в рахунок погашення поточних зобов'язань, граничний термін сплати яких, в момент погашення, ще не наступив.

З акту перевірки вбачається, що відповідач зарахував частину платежів, в сумі 55914,70 грн., в рахунок погашення заборгованості по ПДВ за березень 2007 року (декларація № 6153 від 20.04.2007р.) і частину, в сумі 3156,55 грн., направив на погашення пені.

Суд вважає, що самостійний розподіл Джанкойською ОДПІ вказаних сум на суму, що направляється на погашення податкового боргу і суму, що направляється на погашення пені, є неправомірним.

Відповідно до п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України № 2181, активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду. В інших випадках платники податків самостійно визначають черговість та форми задоволення претензій кредиторів за рахунок активів, вільних від заставних зобов'язань забезпечення боргу. У разі, якщо такого платника податків визнано банкрутом, черговість задоволення претензій кредиторів визначається законодавством про банкрутство.

Згідно п. 7.7 ст. 7 Закону України № 2181, податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

Підпунктом 4.4.1 п.4.1 ст. 4 Закону України № 2181 передбачено, що у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Згідно пп.1 п. 1 ст. 3 Закону України від 21.12.2000 р. № 2181, активи платника податків в рахунок погашення його податкового боргу можуть бути примусово стягнуті виключно за рішенням суду. В інших випадках платники податків самостійно визначають черговість і форми задоволення претензій кредиторів, за рахунок активів вільних від заставних зобов'язань забезпечення боргу.

Відповідач посилається на те, що право самостійне визначати порядок задоволення претензій кредиторів не розповсюджується на КРП «ВПВКГ м. Джанкоя», у зв'язку з тим, що його активи знаходяться в податковій заставі.

Згідно пп. 8.2.2 Закону України № 2181 у разі несплати, у встановлені цим Законом терміни, суми узгодженого податкового зобов'язання виникає право податкової застави.

З огляду на те, що Рішенням Конституційного суду України від 24.03.05 р. № 2-рп/2005 (Далі Рішення № 2-рп/2005) пп. 8.2.2 Закону України № 2181 визнаний неконституційним в частині поширення податкової застави на будь-які види активів без урахування суми його податкового боргу, податкова застава може поширюватися тільки на активи, вартість яких відповідає сумі податкового боргу.

Згідно Наказу ДПА України від 16.06.05 р. № 216 «Про затвердження податкового роз'яснення положень статті 8 Закону України від 21.12.2000 р. № 2181- III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами» платники податків мають право самостійно визначати перелік активів, на які може бути поширене право податкової застави. Повний перелік описаних в податкову заставу активів приводиться в Акті опису, який складається в момент вручення першої податкової вимоги або в будь-який інший момент, коли можливо здійснити такий опис.

Податковий орган зобов'язаний зареєструвати податкову заставу в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. При цьому як предмет обтяження виступають ті активи платника податків, які вказані в акті опису.

Суд встановив, що Джанкойською ОДПІ акт опису складений не був. Відповідач застосував податкову заставу до всіх активів позивача (про це свідчить запис в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна), що у свою чергу є порушенням чинного податкового законодавства, оскільки сукупна вартість активів КРП «ВПВКГ м. Джанкоя», на дату реєстрації податкової застави, значно перевищувала суму податкового боргу.

Відповідач посилається на те, що положення абзацу другого пп. 8.2.1 п. 8.2 ст. 8 Закону України № 2181, визнані неконституційними, втрачають силу з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 24.03.2005 р. наполягає на тому, що у випадку, якщо активи платника податків потрапили в податкову заставу до 24.03.2005 р., то право податкової застави продовжує існувати в колишньому об'ємі.

Суд не приймає цю позицію відповідача у зв’язку з наступним.

Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Тому в даному випадку у відповідача відсутнє право утримувати у податкової заставі всі активи позивача.

Крім того, у витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, реєстрація податкової застави датується 30.05.2005 р., що значно пізніше, ніж дата прийняття Конституційним Судом України Рішення № 2-рп/2005.

За викладених обставин, суд вважає, що оскільки позивач немає відомостей про те, які саме активи знаходяться в податковій заставі, він правомірно скористалося правом самостійно визначати порядок і форми задоволення претензій кредиторів.

Крім того, перша та друга податкові вимоги (а.с.73-74) на які посилається відповідач виписані з порушенням вимог Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових вимог платникам податків, затвердженому Наказом Державної податкової адміністрації України від з липня 2001 року N 266 (Далі Порядок).

На першій податковій вимозі не вказана дата її формування, а також дата виникнення права податкової застави. На другій податковій вимозі, що оформлена 12 грудня 2001 року вказана дата виникнення податкового 31.12.2000 року. Але, згідно до п. 4 вищевказаного Порядку: «перша податкова вимога формується структурним підрозділом стягнення податкового боргу податкового органу не пізніше п'ятого робочого дня після закінчення граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання.

Якщо платник податків не погасив у повному обсязі суму податкового боргу протягом 30 календарних днів від дня направлення (вручення) йому першої податкової вимоги, структурний підрозділ стягнення податкового боргу не пізніше п'ятого робочого дня, починаючи з останнього із зазначених 30 календарних днів, формує другу податкову вимогу.

Дати виникнення податкового боргу у першій та другій податкових вимогах збігаються за умови, що в період від першої до другої податкової вимоги не було жодного дня, коли у платника податків не існувало податкового боргу».

Якщо друга податкова вимога датується 12 грудням 2001 року, то податковий борг виник не раніш ніж 01 листопада 2001 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що при формуванні податкових вимог, з боку відповідач, має місце порушення строків, вказаних в Порядку.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

-          на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

-          з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

-          обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають

-          значення для прийняття рішення (вчинення дії);

-          безсторонньо (неупереджено);

-          добросовісно;

-          розсудливо;

-          з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

-          пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

-          з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

-          своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів суду обґрунтованість спірного податково-повідомлення рішення, у зв’язку з чим позов підлягає задоволенню.

Вступна та резолютивна чистини постанови оголошені – 24.06.2008р.

Повний текст постанови оформлений та підписаний – 01.07.2008р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 152, п. 1 ст. 153, 160, 163, п. 4 ст. 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Скасувати податкове повідомлення-рішення Джанкойської об’єднаної державної податкової інспекції в АР Крим № /0 від 28.01.2008р.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня її проголошення, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку передбаченому ч. 5 ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі не подання відповідної заяви (ст. 254 КАС України).

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Башилашвілі О.І.