ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2008 р.

№ 7/293

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П. –головуючого, Плюшка І. А., Разводової С. С.,

розглянувши касаційну скаргу ВАТ «Донецькобленерго»в особі структурної одиниці - Центральні електричні мережі на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 4 квітня 2008 року у справі господарського суду Донецької області за позовом ВАТ «Донецькобленерго»в особі структурної одиниці - Центральні електричні мережі до ЗАТ «Керамік» про стягнення боргу,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2007 року ВАТ «Донецькобленерго»в особі структурної одиниці - Центральні електричні мережі звернулося до господарського суду з позовом до ЗАТ «Керамік»про стягнення боргу за електроенергію, пені, інфляції та відсотків річних.

Посилаючись на невиконання відповідачем зобов’язань з своєчасної оплати електроенергії, просив стягнути з          ЗАТ «Керамік»386375 гривень 75 коп. боргу за активну електроенергію, 17464 гривні 80 коп. боргу за реактивну електроенергію, пеню в сумі 224677 гривень 11 коп., 1916 гривень86 коп. –3 відсотки річних і 15426 гривень 23 коп. –втрати коштів від інфляції.

Рішенням господарського суду Донецької області від 26 грудня 2007 року позов ВАТ «Донецькобленерго»в особі структурної одиниці - Центральні електричні мережі задоволено повністю.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 4 квітня 2008 року рішення суду частково скасовано.

Позов задоволено частково.

З ЗАТ «Керамік»на користь позивача стягнено 386375 гривень 75 коп. боргу за активну електроенергію, 17464 гривні 80 коп. боргу за реактивну електроенергію, 9407 гривень 61 коп. пені, 1916 гривень 86 коп. –3 відсотки річних та 15426 гривень 23 коп. втрати коштів від інфляції.

У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ВАТ «Донецькобленерго»в особі структурної одиниці - Центральні електричні мережі просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити без зміни рішення місцевого господарського суду, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції ст. 547 ЦК України, ст. 231 ГК України, Закону України «Про відповідальність суб’єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання при будинкових територій»і Закону України «Про житлово –комунальні послуги».

Наполягає на тому, що його розрахунок пені повністю обґрунтований і зазначена в позовній заяві сума пені підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.

Представники сторін у судове засідання не з’явилися.

Враховуючи, що про час і місце розгляду касаційної скарги сторони повідомлені належним чином, суд вважає за можливе розглянути касаційну скаргу за їх відсутності.

Вислухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 22 квітня 2003 року між сторонами укладено договір на постачання електроенергії № 518, за яким позивач зобов’язався постачати електроенергію, а відповідач –своєчасно оплачувати її вартість, а саме: щонеділі кожний четвер до 25 відсотків, до 5 числа місяця, наступного за розрахунковим, - кінцевий розрахунок.

Позивач свої зобов’язання з постачання електроенергії виконав у повному обсязі.

Відповідач вчасно за електроенергію не розрахувався, внаслідок чого у нього станом на 29 жовтня 2007 року виник борг перед позивачем у сумі 386375 гривень 75 коп. за активну електроенергію і 17464 гривні 80 коп. за реактивну електроенергію.

Пунктом 4.2.1 договору визначено, що за порушення строків розрахунків за спожиту електроенергію відповідач сплачує пеню в розмірі 1 відсоток за кожен день прострочки платежу.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюється у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань»розмір пені обмежується подвійною обліковою ставкою Національного банку України за кожен день прострочки виконання грошового зобов’язання.

Враховуючи ту, встановлену судом апеляційної інстанції обставину, що відповідач одержував електроенергію як промислове підприємство, Донецький апеляційний господарський суд прийшов до юридично правильного висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин норм Закону України «Про відповідальність суб’єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання при будинкових територій».

Також суд апеляційної інстанції повністю виконав вимоги ст.101 ГПК України і перевірив, зокрема, правильність розрахунку пені, заявленої до стягнення позивачем.

Донецький апеляційний господарський суд правильно застосував до вимог про стягнення пені норми Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань», обмеживши розмір стягнутої суми пені подвійною обліковою ставкою НБУ, і обґрунтовано на підставі цього Закону стягнув з відповідача 9407 гривень 61 коп. пені, відмовивши у стягненні решти суми.

При цьому суд касаційної інстанції приходить до висновку, що визначений сторонами у договорі розмір пені на рівні 1 відсотка від суми боргу за кожний день прострочки платежу не впливає на правильність юридичних висновків суду апеляційної інстанції, оскільки дана домовленість сторін має значення для розрахунку пені і не суперечить нормі Закону, яка обмежує максимальний розмір пені до стягнення.

За таких обставин Донецький апеляційний господарський суд правильно застосував ст.ст. 509, 526, 528, 546, 547 і 625 ЦК України ст.ст.193, 231 ГК України, Закони України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань»і «Про відповідальність суб’єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання при будинкових територій»і прийняв законне та обґрунтоване рішення.

З огляду на викладене, постанова суду апеляційної інстанції законна та обґрунтована, а тому зміні не підлягає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117 –1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 4 квітня 2008 року –без зміни.

Головуючий                                          Т. Козир

Судді І. Плюшко

С. Разводова