ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2008 р.

№ 02/123-38

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Перепічая В.С. (головуючого),

Вовка І.В.,

Гончарука П. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного підприємства "Енергоресурси" на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.01.2008 року у справі № 02/123-38 за позовом Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго" до Приватного підприємства "Енергоресурси" про розірвання договору та стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2007 року позивач звернувся до господарського суду Волинської області з позовною заявою до відповідача про розірвання договору та стягнення заборгованості в сумі 100 000 грн., інфляційних сум 1 320 грн., 3 % річних в сумі 575,34 грн., штрафу 648, 52 грн., у зв'язку з не виконанням зобов'язання за договором купівлі-продажу № 6 від 06.07.2007 року з передачі товару у встановлений договором строк.

Рішенням господарського суду Волинської області від 27.11.2007 року позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.01.2008 року зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач вважає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, і тому просить прийняті ним рішення скасувати та в позові відмовити.

У відзиві на касаційну скаргу позивач вважає, що судові рішення відповідають закону, і просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Доповідач-Вовк І.В.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи і прийняті в ній судові рішення, суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 06.07.2007 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу № 6, за умовами якого відповідач зобов’язався передати у власність позивача труби попередньо теплоізольовані в кількості 2 шт., коліно крутовигнуте в кількості 2 шт., опори нерухомі в кількості 2 шт. та комплект ТІ стиків, на загальну суму 648 515,02 грн., а позивач прийняти та оплатити цей товар.

П. 3.4 зазначеного договору встановлено, що покупець (позивач) здійснює попередню оплату в сумі 100 000 грн., шляхом перерахування на розрахунковий рахунок продавця (відповідача) протягом 5 днів з моменту підписання договору, а також сплачує 50% від загальної суми договору не пізніше 15 днів після підписання договору. Остаточний термін оплати складає 3 банківські дні з моменту отримання товару та переходу права власності на нього.

П. 3.6 договору передбачено, що продавець після надходження коштів на рахунок, зобов’язаний поставити товар.

Позивач платіжним дорученням № 3959 від 09.07.2007 року здійснив попередню оплату за договором в сумі 100 000 грн.

Листом від 28.08.2007 року № 31 відповідач повідомив позивача про наявність товару.

За претензією від 21.09.2007 року № 7788/06 позивач заявив про розірвання спірного договору та вимагав повернення здійсненої попередньої оплати.

Предметом даного судового розгляду є вимоги позивача про розірвання договору та стягнення з відповідача заборгованості, інфляційних сум, 3% річних та штрафу в зв’язку з одержанням попередньої оплати та не виконанням зобов'язання з передачі товару у встановлений договором строк.

Задовольняючи позов про розірвання договору купівлі-продажу та повернення суми попередньої оплати, суди попередніх інстанцій виходили з того, що продавець не передав покупцеві товар у встановлений строк.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов’язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк,- відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Проте, суди обох інстанцій не врахували вимоги зазначеної норми матеріального права та виходячи з неї в порушення вимог ст. 43 ГПК України не з 'ясували обставин, пов'язаних з визначенням строку виконання відповідачем зобов'язання з передачі товару спірним договором і настанням строку виконання такого зобов'язання.

До того ж, судам слід було мати на увазі вимоги ст. 530 ЦК України згідно якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо, строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відтак, судами не було з'ясовано питання про те, чи настав у відповідача строк виконання зобов'язання за договором з передачі товару.

Згідно ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

У той же час, дійшовши висновку про настання у відповідача зобов'язання за договором з передачі товару після надходження попередньої оплати, суди не врахували вимог зазначеної норми матеріального права та не з'ясували обставин щодо виконання зобов'язання позивачем за цим договором з попередньої оплати товару.

Статею 538 ЦК України передбачено, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання.

При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Однак, вирішуючи даний спір, суди не врахували зазначеної норми матеріального права та умов договору щодо обов'язку покупця здійснити попередню оплату і не з'ясували обставин, пов'язаних з виконанням такого обов'язку покупцем, та наявністю або відсутністю права у продавця зупинити виконання свого обов'язку з передачі товару.

Водночас, висновок судів про розірвання договору купівлі-продажу з підстав ч. 2 ст. 651 ЦК України зроблений в порушення конституційного принципу диспозитивності сторін у судовому процесі закріпленому в ст. 129 Конституції України, оскільки заявлений позов не обґрунтовано такою правовою підставою.

Окрім цього, в порушення вимог ст. 84 ГПК України в матеріалах справи не містяться всі аркуші повного тексту рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, оскаржені судові рішення не можна визнати законними й обгрунтованими, і тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене і вирішити спір з дотриманням вимог закону.

З огляду наведеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Енергоресурси" задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.01.2008 року та рішення господарського суду Волинської області від 27.11.2007 року скасувати, і справу № 02/123-38 передати на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

Головуючий суддя В. Перепічай

Судді І. Вовк

П. Гончарук