СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

07 травня 2008 року

Справа № 2-7/12266-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Плута В.М.,

суддів                                                                      Гоголя Ю.М.,

Горошко Н.П.,

за участю представників сторін:

позивача: Власюка Ярослава Віталійовича, довіреність № б/н від 07.04.08, Товариство з обмеженою відповідальністю "Євросеть Краснодар";

відповідача: не з'явився, відкрите акціонерне товариство "Керченське автотранспортне підприємство № 14313";

3-ої особи: не з'явився, відкрите акціонерне товариство "Страхова компанія "Оранта";

3-ої особи: не з'явився, Керченська філія відкритого акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Дженералі Гарант";

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Євросеть Краснодар" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Дворний І.І.) від 03.03.2008 у справі № 2-7/12266-2007

за позовом           товариства з обмеженою відповідальністю "Євросеть Краснодар" (вул. Красна, 162,м. Краснодар, Російська Федерація,350058); (вул. Красна, 180, м. Краснодар, Російська Федерація,350058); (представнику: Перець Олексію Олександровичу: м. Сімферополь, вул. Фрунзе, 32)

до           відкритого акціонерного товариства "Керченське автотранспортне підприємство № 14313" (Вокзальне шосе, 44,Керч,Автономна Республіка Крим,98300)

3-ті особи: відкрите акціонерне товариство "Страхова компанія "Оранта" (вул. Харківська, 28,м. Новошахтинськ, Ростовська обл. Російська Федер,а346900)

товариство з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Оранта" (115093, Російська Федерація, м. Москва, вул. Люсиновська, 36)

Керченська філія відкритого акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Дженералі Гарант" (98300, м. Керч, вул. Радянська, 25)

про стягнення 30394,76 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Євросеть-Краснодар” звернулось до господарського суду АР Крим з позовом до відкритого акціонерного товариства „Керченське автотранспортне підприємство №14313” про стягнення матеріальної шкоди у сумі 30394,76 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 23.11.2006 року в м.Краснодарі, автобус „Ікару”, який належить на праві власності Відкритому акціонерному товариству „Керченське автотранспортне підприємство №14313”, в`їхав в салон мобільного зв'язку Товариства з обмеженою відповідальністю „Євросеть-Краснодар”. В результаті цього, вказане товариство було змушено проводити відновлювальний ремонт салону зв’язку, ремонт рекламної вивіски, а також відновлювати арочне метало-пластикове вікно та скляний стіл, що в сукупності склало матеріальну шкоду у розмірі 155075,29 російських рублів або за офіційним курсом станом на 07.05.2007 року 30394,76 грн.

Рішенням господарського суду АР Крим від 03.03.2008 року у справі № 2-7/12266-2007 позов товариства з обмеженою відповідальністю „Євросеть-Краснодар” задоволено частково. Суд стягнув з відкритого акціонерного товариства „Керченське автотранспортне підприємство №14313” на користь позивача 23442,89 грн. матеріальної шкоди, 234,43 держмита, а також 91,01 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

При частковому задоволенні позовних вимог суд першої інстанції встановив факт спричинення позивачеві в результаті дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди, однак визнав доведеним належними доказами лише факт відновлювального ремонту салону зв`язку та ремонту рекламної вивіски. Посилання позивача на заміну ним арочного метало-пластикового вікна та купівлю скляного столу господарським судом АР Крим не були визнані обґрунтованими, оскільки, на думку суду, за наявності факту придбання вказаних предметів, не було належним чином доведено придбання їх саме у зв’язку з відновлювальним ремонтом приміщення та встановлення саме у магазині за адресою: м. Краснодар, вул. Красна, 33.

Не погодившись з цим судовим актом, товариство з обмеженою відповідальністю „Євросеть-Краснодар” звернулось до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводи позивача в апеляційній скарзі полягають у неповному дослідженні обставин справи та неналежній оцінці наявних у матеріалах справи доказах, які, на думку апелянта, свідчать про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідач та треті особи у судове засідання не з'явились, своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористались, про причини неявки треті особи суд не повідомили. Від відповідача до початку розгляду справи до суду надійшло клопотання про відкладення слухання справи, однак, будь-яких доказів в обґрунтування заявленого клопотання не надав.

Відповідно до статті 98 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України, зобов’язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін –це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез’явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та третіх осіб за наявними документами в матеріалах справи.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 20.09.2008 суддів Гонтаря В. І. та Борисову Ю. В. замінено на суддів Горошко Н. П. та Гоголя Ю. М.

Частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що апеляційний господарський суд не пов`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Повторно, у повному обсязі переглянувши справу у порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, вислухавши пояснення позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції виходячи з наступного.

23.11.2006 року о 07 годині 10 хвилин в м. Краснодар Російської Федерації на перехресті вулиць Красна та Леніна трапилася дорожньо-транспортна пригода. Так, водій автобусу „Ікарус 250” АК2626АА, що належить ВАТ „Керченське автотранспортне підприємство № 14313”, Свідченко М.В. рухався по перехрестю нерівнозначних доріг, не уступив дорогу транспортному засобу - автомобілю „Опель Корса” М455ЕР, який двигався праворуч по головній дорозі, внаслідок чого, збив дорожній знак та допустив наїзд на віконний отвір магазину „Євросеть” по вул. Красна, 33, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю „Євросеть-Краснодар”.           Наведені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи довідкою про дорожньо-транспортну пригоду від 23.11.2006 року та протоколом про адміністративне правопорушення № 23 ВА 514651 (а.с.28-29).

З наявної в матеріалах справи постанови 23 БА 1044851 у справі про адміністративне правопорушення вбачається, що вказана вище дорожньо-транспортна пригода виникла внаслідок вини водія автобусу „Ікару” Свідченко Миколи Вікторовича - працівника ВАТ „Керченське автотранспортне підприємство №14313” (а.с.27).

З матеріалів справи також вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було заподіяно матеріальну шкоду товариству з обмеженою відповідальністю „Євросеть-Краснодар”, яку самим товариством оцінено в сумі 155075,29 російських рублів.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При цьому, стаття 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень.

Доводячи факт спричинення матеріальної шкоди внаслідок сталої дорожньо-транспортної пригоди, позивачем надано суду укладений 27.11.2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю „Євросеть-Краснодар” (Замовник) та суб'єктом підприємницької діяльності Хижняк Андрієм Павловичем (Виробник) договір № 28, відповідно до пункту 1.1 якого, Виробник здійснює ремонтно-відновлювальні роботи вивіски «Палац зв'язку»в м. Краснодар відповідно до кошторису.

Згідно з пунктом 1.2 Договору, Замовник приймає роботи за двостороннім актом виконаних робіт та сплачує Виробнику за здійснені роботи грошові кошти відповідно до п. 2 цього Договору.

Пунктом 2.1 Договору встановлено, що загальна вартість робіт за договором, відповідно до кошторису, складає 77484,00 руб. (ПДВ не передбачений у зв'язку із застосуванням спрощеної системи оподаткування).

З матеріалів справи вбачається, що ремонтні роботи були виконані Виробником та прийняті позивачем за відповідним актом від 11.12.2006 року (а.с.39). Вартість робіт була сплачена позивачем в повному обсязі, про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення № 292 від 11.01.2007 року на суму 38742,45 руб. та № 14533 від 04.12.2006 року (а.с.83, 85).

Крім того, судовою колегією встановлено, що у зв`язку з пошкодженням внаслідок ДТП салону зв'язку позивачем 19.12.2006 року було укладено з ТОВ „Руська житниця” договір № 0040/06 на проведення ремонтних робіт, вартість яких, згідно з наявним в матеріалах справи кошторисом, склала 42140,89 рублів, на оплату яких було виставлено рахунок № 40 від 19.12.2006 року та який було сплачено платіжним дорученням №1551 від 13.02.2007 року (а.с.31-32, 82).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що наявність матеріальної шкоди, заподіяної товариству з обмеженою відповідальністю „Євросеть-Краснодар” внаслідок ДТП, що трапилася з вини відповідача, підтверджується матеріалами справи та належними доказами. Вартість заподіяних збитків складає 119624,89 російських рублів або 23442,89 гривень.

Що стосується позовних вимог про відшкодування шкоди у вигляді вартості металопластикового арочного вікна в сумі 15250,40 руб., вартості стола зі склом та замком в сумі 20200,00 руб., то суд першої інстанції вірно зазначив, що надані у якості доказів рахунок № 83 від 27.11.2006 року, товарна накладна № 110 від 29.12.2006 року, рахунок-фактура № 117 від 29.12.2006 року, товарна накладна № 00000317 від 19.12.2006 року, рахунок-фактура № 00000627 від 19.12.2006 року, а також платіжне доручення № 541 від 12.0.12007 року не являються належними доказами, які б підтверджували факт встановлення металопластикового вікна та столу саме в салоні зв'язку, розташованому в м. Краснодар по вул. Красна, 33.

Стаття 34 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи.

У даному випадку належним доказом може бути, зокрема, акт прийому-передачі робіт по встановленню арочного металопластикового вікна, із змісту якого вбачався б факт встановлення вказаного вікна саме в салоні зв'язку, розташованому в м. Краснодар по вул. Красна, 33.

Господарський суд АР Крим вірно зазначив, що матеріалами справи не підтверджується факт спричинення позивачеві шкоди у вигляді зіпсування саме того майна, яке вказано у вищезазначених рахунках та накладних, що є підставою для відмови у задоволенні вимог позивача в цій частині.

Відповідно до статті 94 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга (подання) подається (вноситься) у письмовій формі і повинна містити вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу (подання), а також підстави, з яких порушено питання про перегляд рішення, з посиланням на законодавство і матеріали, що є у справі або подані додатково.

У даному випадку, позивач в апеляційній скарзі посилається на неповне дослідження судом першої інстанції обставин справи та безпідставну відмову в задоволенні позову в частині відшкодування вартості металопластикового арочного вікна та стола зі склом і замком. Однак, при цьому, в апеляційній скарзі не міститься мотивованих посилань на відповідні норми матеріального права, які б свідчили про невірну оцінку судом першої інстанції наявних у справі доказів, а також невірне вирішення спору.

Перевіряючи оскаржуване рішення господарського суду АР Крим у повному обсязі, судова колегія вважає вірним відхилення судом першої інстанції до уваги доводів відповідача про те, що відповідальність за заподіяну шкоду має нести ВАТ „Страхова компанія „Оранта”, як страховик цивільної відповідальності ВАТ „Керченське автотранспортне підприємство №14313”.

Згідно з частиною 1 статті 990 Цивільного кодексу України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Аналогічне положення закріплено в статті 25 Закону України „Про страхування”.

Тобто, законодавчо передбачено обов'язок страховика здійснити виплату відшкодування виключно після відповідного звернення страхувальника або іншої особи, визначеної договором. Оскільки ВАТ „Керченське автотранспортне підприємство №14313” не надало суду доказів його звернення до страхової компанії із заявою про страхову виплату, доводи в цій частині є безпідставними та правомірно неприйняті до уваги судом першої інстанції.

На підставі викладеного, оскаржуване рішення господарського суду АР Крим винесено при належному дослідженні обставин справи, вірному застосуванні норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 101, 103 п.1, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.           Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Євросеть-Краснодар” залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Автономної республіки Крим від 03 березня 2008 року у справі № 2-7/12266-2007 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  В.М. Плут

Судді                                                                                Ю.М. Гоголь

Н.П. Горошко