Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2008 р. Справа № 3/17-08

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., судді Пушай В.І. , Плужник О.В.

при секретарі Байбак О.І.

за участю представників сторін:

позивача - Чайченко О.В.

відповідача - Золотаревська О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 447С/3-7) на рішення господарського суду Сумської області від 28.01.08 р. по справі № 3/17-08

за позовом ВАТ "Сумивтормет", м. Суми

до ВАТ "Хлібозавод "Залізничник" м. Тростянець

про стягнення 30990,00 грн.

встановила:

В січні 2008 р. позивач –ВАТ „Сумивтормет”, м. Суми звернувся до господарського суду з позовною заявою в якій просив суд стягнути з відповідача –ВАТ „Хлібозавод Залізничник”, м. Тростянець, Сумської області 18031,40 грн. заборгованості, 12958,60 грн. пені та судові витрати, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач неналежним чином виконав взяті на себе зобов’язання за укладеним між сторонами договором № 40 від 16.10.07 р.

Рішенням господарського суду Сумської області від 28.01.08 р. (суддя Левченко П.І.) по справі № 3/17-08 позов задоволено частково. З відповідача на користь позивача стягнуто 18031,40 грн. основного боргу, 603,58 грн. пені, 186,35 грн. держмита, та 71 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивоване з тих підстав, що відповідач безпідставно та всупереч вимогам чинного законодавства України в односторонньому порядку припинив виконання своїх зобов’язань за укладеним між сторонами договором № 40 від 16.10.07 р.; що з урахуванням того, що відповідач не має можливості здійснити поставку металобрухту, останній зобов'язаний повернути позивачеві суму попередньої оплати на яку ним не було здійснено поставку товару, відповідно до умов п. 10 спірного договору; що пеня підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до умов спірного договору та вимог чинного законодавства України та ін.

Відповідач з рішенням господарського суду не погоджується, вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на те, що господарський суд при винесенні оскаржуваного рішення не взяв до уваги той факт, що відповідач припинив виконувати взяті на себе зобов’язання за договором № 40 через пожежу, яка сталася в ангарі відповідача з вини працівників підприємства позивача під час проведення ними демонтажних робіт в рамках вищезазначеного договору в результаті якої було знищено металевий ангар та майно, яке знаходилося в ньому. Тобто відповідач зазначає, що в даному випадку припинення виконання ним умов спірного договору сталося саме з вини позивача. Крім того, на думку відповідача, господарський суд під час розгляду справи безпідставно залишив без задоволення подане ним клопотання про надсилання до прокуратури запиту стосовно порушеної нею кримінальної справи по факту виниклої пожежі, результати розслідування якої, на думку відповідача, могли мати важливе значення для розгляду даної справи та ін.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що відповідач в обґрунтування своїх заперечень не надав суду доказів причетності працівників позивача до виниклої пожежі та ін.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, судова колегія встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, та правомірно встановлено судом першої інстанції, 16.10.2007 року між сторонами укладено договір № 40 купівлі-продажу брухту та відходів чорних металів, відповідно до якого відповідач зобов’язався продати та передати у власність позивача на протязі року промисловий брухт і відходи металів, а позивач зобов’язався його прийняти та оплатити його вартість.

Відповідно до п. 8 договору, демонтаж та вивіз металобрухту здійснюється позивачем за власний рахунок.

Пунктом 10 договору сторони передбачили, що у випадку проведення розрахунку позивачем за металобрухт шляхом попередньої оплати, поставка брухту відповідачем здійснюється в 10-денний термін з моменту отримання попередньої оплати. При неможливості Поставки в такий термін відповідач зобов'язався повернути суму попередньої оплата, на, рахунок позивача на. 11-й день після її отримання. У разі порушення терміну повернення попередньої оплати відповідач сплачує позивачеві пеню за кожний день прострочення у розмірі 1% від вартості непоставленого в зазнаний термін металобрухту.

Додатковою угодою № 1 до договору № 40 від 16.10.07 р. сторони обумовили, що Вартість поставленого відповідачем металобрухту становить 890 грн. за 1 тону.

На виконання умов договору, платіжним дорученням № 3649 від 19.10.2007 р. позивач перерахував на поточний рахунок відповідача 22 250 грн. попередньої оплати за металобрухт.

За приймально-здавальним актом № 71783 від 08.11.07 р. відповідач передав позивачу 4 740 кг металобрухту по ціні 890 грн. за 1 тону, всього на суму 4 218,60 грн. При цьому металобрухт на решту раніше сплаченої позивачем cуми передоплати відповідач поставляти відмовився, мотивуючи свої дії тим, що під час проведення працівниками підприємства позивача демонтажу та вивозу металобрухту через винні дії останніх 08.11.07 р. на території підприємства відповідача сталася пожежа в результаті якої відповідачу були завдані значні матеріальні збитки.

На вимогу позивача до відповідача про подальше відвантаження металобрухту або повернення коштів останній листом від 16.11.2007 року за № 208 повідомив позивача, що припиняє виконання договору № 40 від 16.10.07 р. на час проведення перевірки правоохоронними органами причин пожежі.

При цьому під час розгляду даної справи відповідач наполягав на тому, що виконувати умови договору в подальшому він відмовився через те, що пожежа в результаті якої йому було завдано збитків, сталася саме з вини працівників підприємства позивача, що на думку відповідача, в даному випадку є підставою для звільнення його від відповідальності за порушення зобов’язання за укладеним між сторонами договором № 40 від 16.10.07 р. Вказана крім іншого також підтвердив і представник відповідача в судовому засіданні по даній справі, яке відбулося 07.04.08 р., що підтверджується відповідним протоколом судового засідання.

Разом з тим, в акті про пожежу від 08.11.2007 р., складеному уповноваженими представниками СДПЧ та підприємства відповідача, зокрема зазначено, що причиною пожежі було порушення правил пожежної безпеки при проведенні вогневих робіт.

З матеріалів справи також вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення крім іншого виходив з того, що відповідач безпідставно та всупереч вимогам чинного законодавства України в односторонньому порядку припинив виконання своїх зобов’язань за укладеним між сторонами договором № 40 від 16.10.07 р.; що з урахуванням того, що відповідач не має можливості здійснити поставку металобрухту, останній зобов'язаний повернути позивачеві суму попередньої оплати на яку ним не було здійснено поставку товару, відповідно до умов п. 10 спірного договору; що пеня підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до умов спірного договору та вимог чинного законодавства України та ін.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого по справі рішення.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог —відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене, а також те, що обов’язок відповідача повернути позивачу передоплату на 11 день з моменту невиконання зобов’язання щодо поставки металобрухту встановлено п. 10 спірного договору, що відповідач в обґрунтування своїх вимог не надав суду доказів повернення передоплати, а так само доказів поставки позивачу продукції на суму передоплати, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 18031,40 грн. передоплати, на яку відповідачем не було здійснено поставку металобрухту.

При цьому не можуть бути прийняті судом до уваги доводи відповідача про те, що виконувати умови договору в подальшому він відмовився через те, що пожежа в результаті якої йому було завдано збитків, сталася саме з вини працівників підприємства позивача, що на думку відповідача, є підставою для звільнення його від відповідальності за порушення зобов’язання за укладеним між сторонами договором № 40 від 16.10.07 р., оскільки по-перше відповідач в обґрунтування своїх вимог не надав жодного доказу вини позивача в виниклій пожежі, і по-друге вказана обставина з урахуванням вимог ст. 525-526, 530 ЦК України в будь-якому випадку не надавала права відповідачу на односторонню відмову від виконання своїх зобов’язань за спірним договором.

Крім того, також безпідставними є посилання відповідача на порушення господарським судом норм процесуального права, а саме на те, що суд першої інстанції нібито безпідставно залишив без задоволення клопотання відповідача про надсилання до прокуратури Тростянецького району запиту стосовно відомостей про кримінальну справу, порушену по факту виниклої пожежі, оскільки по-перше предметом спору по даній справі не є збитки, завдані в результаті пожежі та встановлення винної особи в її заподіянні, по-друге сама по собі порушення кримінальної справа без відповідного вироку суду з урахуванням вимог ст. ст. 34-35,43 ГПК України не може мати преюдиційне значення для розгляду даної справи, як зазначає в апеляційній скарзі відповідач.

Відповідно до вимог ст. 230-231 ГК України, Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми(неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” зокрема встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону , обчислюється від суми простроченого платежу, та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи викладене, а також те, що п. 10 сторони обумовили те, що в разі порушення відповідачем встановленого договором строку повернення передоплати він зобов’язаний сплатити на користь позивача пеню у розмірі 1 % від вартості непоставленого металобрухту за кожен день прострочення, що відповідач є таким, що порушив грошове зобов’язання з 31.10.07 р., висновки господарського суду про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 603,58 грн. пені є законними та обґрунтованими.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, судова колегія -

постановила:

Рішення господарського суду Сумської області від 28.01.08 р. по справі № 3/17-08 залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Повний текст постанови підписано 11.04.08 р.

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Судді Пушай В.І.

Пушай В.І.