ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

27.02.08 Справа №14/392-07

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Колодій Н.А. судді Колодій Н.А. , Кагітіна Л.П. , Яценко О.М.

при секретарі Пересаді О.В.

за участю представників сторін

від позивача – Ніколащенко С.О. – довіреність № 367 від 20.02.2008р. - юрисконсульт

від відповідача – Мітяй І.М. . – довіреність б/н від 18.02.2008р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 14/392-07 та апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Херсонський річковий порт «Акціонерної судноплавної компанії «Укррічфлот» м. Херсон

на рішення господарського суду Херсонської області від 19.11.2007р. у справі № 14/392-07

за позовом Одеської залізниці, м. Одеса

до відповідача ДП «Херсонський річковий порт» Акціонерної судноплавної компанії «Укррічфлот» м.Херсон

про стягнення суми.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Херсонської області від 19.11.2007р. у справі №14/392-07 позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь Одеської залізниці стягнуто 1190,12 грн – заборгованості за зберігання вантажу у вагонах у березні-квітні 2007р. В решті позовних вимог відмовлено Судові витрати покладено на сторони пропорційно задоволеним вимогам. Рішення суду прийнято з посиланням на положення ст. 46 Статуту залізниць, ст.11, 908 Цивільного та ст.307 Господарського кодексу України, п.5, 8 Правил зберігання вантажів і вмотивовано тим, що за зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом. Термін вивезення і порядок зберігання вантажів встановлюється Правилами зберігання вантажів. У березні-квітні 2007р. на станцію Херсон - порт Одеської залізниці прибули вагони, вантажоотримувачем яких було підприємство відповідача, вказані вагони простояли в очікуванні вивантаження більше терміну безоплатного зберігання, у зв’язку з чим позивач нарахував відповідачу плату за зберігання вантажу у вагонах і пред’явив її до стягнення.

Не погодившись з прийнятим у справі судовим рішенням ДП «Херсонський річковий порт» Акціонерної судноплавної компанії «Укррічфлот» м. Херсон подало апеляційну скаргу до Запорізького апеляційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду Херсонської області від 19.11.2007р. у справі №14/392-07 скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. Заявник апеляційної скарги зазначає, що оскільки між сторонами не укладався договір, то підстав для нарахування залізницею плати за зберігання вантажу у вагонах не було. При винесені рішення, місцевий господарський суд керувався підзаконними актами, не даючи правового аналізу тому факту, наскільки положення підзаконних актів відповідають вимогам чинного законодавства. Судом першої інстанції не було враховано вимоги ст.23 Закону України “Про залізничний транспорт”. Стаття 46 Статуту залізниць, на думку заявника апеляційної скарги, поширюється лише на вантажі, вивантажені на місцях загального користування і не регулює правовідносини по зберіганню вантажу у вагонах за час затримки цих вагонів на станції в очікуванні подачі їх під вивантаження.

Представник у судовому засіданні підтримав вимоги, викладені у апеляційній скарзі.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не надав, у судовому засіданні представник позивача зазначив, що вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим та законним, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 22.01.2008р. апеляційна скарга ВАТ «ДП «Херсонський річковий порт»» прийнята та призначена до розгляду на 27.02.2008р.

Розпорядженням Першого заступника голови Запорізького апеляційного господарського суду № 336 від 26.02.2008р. справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий – суддя Колодій Н.А., судді: Кагітіна Л.П., Яценко О.М.

За згодою представників сторін вступну та резолютивну частину постанови оголошено вищезазначеною колегією у судовому засіданні 27.02.2008р.

За клопотанням представників сторін, судовий процес вівся без застосування засобів технічної фіксації.

Відповідно до статті 99 ГПК України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, та скасування рішення господарського суду, виходячи з наступного.

Відносини залізниці з відправниками та одержувачами вантажів, багажу, вантажобагажу і пошти з урахуванням специфіки функціонування цього виду транспорту як єдиного виробничо-технологічного комплексу регулюються Законом України “ Про залізничний транспорт”.

Згідно ст. ст. 2, 8 цього Закону умови та порядок організації перевезень за участю залізниць, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України та іншими актами законодавства України.

Спірні правовідносини сторін за своєю правовою природою є правовідносинами з надання послуг, пов’язаних з перевезенням вантажів залізницею та їх зберіганням.

Матеріалами справи встановлено, що 20.12.2001р. між сторонами у справі укладено Договір про подачу та забирання вагонів. Даним договором врегульовані господарські відносини між Одеською залізницею та ДП «Херсонський річковий порт», в тому числі щодо порядку і умов експлуатації під’їзної колії та надання послуг, пов’язаних з перевезенням вантажів.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що в березні-квітні 2007р. на станцію Херсон-порт Одеської залізниці на адресу відповідача прибули вагони, які простояли в очікуванні вивантаження більше терміну безоплатного зберігання.

В підтвердження факту затримки вагонів складено акти загальної форми № 508 від 28-29.03.2007р., № 567 від 12-13.04.2007р., № 574 від 13-15.04.2007р.

Позивач зазначає, що згідно положень п.46 Статуту залізниць, пунктів 5, 8 Правил зберігання вантажів відповідач повинен сплатити залізниці плату за зберігання вантажу на станції понад встановлений термін безкоштовного зберігання.

Відповідно до вимог ст. 46 Статуту залізниць України одержувач зобов’язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів встановлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Норми ст. 46 Статуту залізниць України, Правил зберігання вантажів та Тарифного керівництва № 1 не передбачають укладання окремого договору на зберігання вантажу, який перевозиться за договором перевезення (накладною). Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України Тарифне керівництво № 1 ( з наступними змінами та доповненнями) в пункті 2 розділу 2 встановлює розміри зборів за зберігання вантажів, таким чином плата за зберігання є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами. З цих підстав колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги з приводу безпідставності стягнення плати за понаднормативне зберігання вантажу у зв’язку з відсутністю між сторонами врегульованих договором правовідносин.

Колегія суддів також не приймає до уваги доводи апелянта з приводу суперечливості законних та підзаконних актів, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог. Оскільки усі зазначені акти пройшли державну реєстрацію у Міністерстві юстиції України, не визнані судом недійсними або нечинними, а відтак мають застосовуватися у спірних правовідносинах.

Суд також не приймає до уваги доводи позивача з приводу незастосування судом першої інстанції при винесенні рішення по даній справі до спірних правовідносин ч.2 ст.119 Статуту залізниць, відповідно до якої за час затримки вагонів на станціях призначення в очікуванні подання їх під вивантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, останній сплачує залізниці 50 відсотків плати за користування вагонами. Як слідує із приписів зазначеної норми, її положення регулюють правовідносини в частині нарахування залізницею плати за користування вагонами і не поширюються на правовідносини нарахування плати за зберігання вантажу залізницею, а відтак не повинні застосовуватися до спірних правовідносин. Крім того, чинне законодавство, а саме ст.46 Статуту, Правила зберігання вантажів та Тарифне керівництво № 1 не передбачають винятку щодо сплати збору за зберігання вантажу у вагонах, які належать вантажоодержувачу. Підпунктом 2.8 пункту 2 розділу 2 Тарифного керівництва № 1 прямо визначено, що збір за зберігання вантажу справляється незалежно від плати за користування вагонами (контейнерами).

Відповідно до вимог частини першої статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Частиною другою статті 129 Статуту, визначено вичерпний перелік обставин, для засвідчення яких складається комерційний акт. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми (частина 4 ст. 129 Статуту).

Виходячи з пункту 8 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 року № 113, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15 березня 1999р. за № 165/3458 (далі - «Правила користування») у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, (форми «ГУ-23» - Додаток № 6 до Правил користування) який підписується представниками станції і вантажовласника (до яких у тому числі належать вантажовідправники та вантажоодержувачі). В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Аналогічні вимоги містять також Правила складання актів, затверджені Наказом Міністерства транспорту України від 28 05.2002р. № 334, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 08.07.2002р. за № 567/6855. Відповідно до п. 3 зазначених Правил, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності , зокрема, у разі затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під’їзної колії, порту підприємства.

Таким чином, відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства належним і допустимим доказом посвідчення обставин, що є підставою для нарахування плати за понаднормативне зберігання вантажу є Акт загальної форми.

Як зазначено вище, позивач, на підтвердження факту затримки вагонів в позовній заяві посилається на акти загальної форми. Аналіз залучених до матеріалів справи актів та накопичувальних карток свідчить про наступне.

У відповідності з положеннями п. 2.1 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України (тарифне керівництво № 1) після закінчення терміну безоплатного зберігання до моменту вивезення вантажів вантажоодержувачами (експедиторами), справляється збір за кожну добу в розмірі 1,50 грн. за одну тону при зберіганні вантажів у критих складах, вагонах, контейнерах.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачем безпідставно нарахована плата за зберігання вантажу (металобрухту) у вагонах № 60175403, № 60808144, № 60808078, № 63964217 згідно накопичувальної картки № 150473, виходячи з наступного. Загальна недостача у вказаних вагонах складає 22,370 тонн. Фактична загальна вага в цих вагонах після зважування складає 214,200 тонн., плата за зберігання складає 813,96 грн. без ПДВ. В накопичувальній картці вона визначена у розмірі 904,60 грн. без ПДВ, на підставі маси вантажу зазначеної в накладних.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що плата за зберігання вантажу у вагонах нарахована на підставі акту загальної форми № 574, який складено безпідставно. В акті зазначено, що вагони знаходились на станції з 18 год. 30 хв. 13.04.2007 р. до 00 год. 30 хв. 15.04.2007 р. по причині очікування подачі вагонів на фронт вивантаження у зв'язку із невиконанням технологічної норми вивантаження на раніше подані вагони. Однак фактично вагони прибули на станцію 13.04.2007 р. в 6 год. 40 хв., зважені 13.04.2007 р, о 10 год. 20 хв., замовлені під вивантаження 13.04.2007 р. о 16 годині телеграмою № 133. Подані на під'їзну колію під вивантаження 15.04.2007 р. в 00 год. 45 хв.

Вагони № 60796984, № 60804523, № 63956023 із металобрухтом прибули на станцію 12.04.2007 р. об 11 год. 50 хв., були подані на ваги залізниці для зважування 12.04.2007 р. о 16 годині. В акті загальної форми № 567 відповідальність Порта за зберігання визначена з 13 год. 50 хв. 12.04.2007 р. При зважуванні встановлено, що у вагоні № 60796984 нестача вантажу 10,470 тонн, :у вагоні № 60804523 - 5,760 тонн., у вагоні № 63956023 - 21,940 тонн. В акті загальної форми № 567 вага вантажу у вагонах зазначена згідно перевізних документів, а не фактична після зважування. В результаті чого залізницею невірно визначена плата за зберігання в накопичувальній картці № 130450.

Фактична вага в трьох вагонах складає 147,900 т., а тому плата за зберігання цього вантажу повинна бути нарахована у розмірі 562,02 грн. без ПДВ. В накопичувальній картці плата визначена в розмірі 714,40 грн. без ПДВ., і відповідно ця ж сума з урахуванням ПДВ заявлена до стягнення.

З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги у розмірі 1190грн. 12коп. з урахуванням ПДВ, за актом загальної форми № 508 від 28.-29.03.07 р. (накопичувальна картка № 300306) повністю та частково за актом загальної форми № 567 від 12-13.04.07 р. (накопичувальна картка № 130450). Такими, що не підлягають задоволенню, суд визнав позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 1699грн.96коп. з урахуванням ПДВ, за актом загальної форми № 574 від 13-15.04.07 р. (накопичувальна картка № 150473) повністю та частково за актом загальної форми № 567 від 12-13.04.07 р. (накопичувальна картка № 130450).

Колегія суддів вважає висновки господарського суду щодо часткового задоволення позовних вимог такими, що ґрунтуються на наданих сторонами доказах, та відповідають нормам чинного законодавства.

В апеляційній інстанції позивач не оспорив встановлені судом факти щодо неправомірного нарахування плати за користування вагонами в розмірі 1699грн.96коп. з урахуванням ПДВ, рішення господарського суду Херсонської області по даній справі в частині часткового задоволення вимог, вважає обґрунтованим та законним.

Заперечення заявника апеляційної скарги щодо неправомірності нарахування плати за зберігання вантажу протягом часу затримки складання комерційного акту суд до уваги не приймає на підставі наступного.

В обґрунтування доводів в цій частині заявник апеляційної скарги посилається на ті обставини, що у зв’язку з прибуттям вантажу з ознаками недостачі залізниця відповідно пункту 52 Статуту залізниць України, перевірила масу вантажу. Вагони №60796984, №60804523, №63956023 із металобрухтом прибули на станцію 12.04.2007р. вії год. 50хв., подані на ваги залізниці для зважування 12.04.2007р. о 16 годині. В акті №567 відповідальність порту за зберігання зазначена з 13 год. 50 хв. 12.04.2007р. тобто через 2 години після їх прибуття на станцію. При зважуванні встановлено, що у вагоні №60796984 недостача вантажу 10,470 тонн, у вагоні №60804523 - 5,760 тонн., у вагоні №63956023 - 21,940 тонн. Після встановлення недостачі вантажу у вагонах станції Херсон-Порт була передана в 15 год. 55 хв. 13.04.2007р. телеграма №132, що вагони будуть замовлені під вивантаження після одержання комерційних актів. Станція Херсон-Порт телеграмою №4 в 16 год. 35 хв. 13.04.2007р. повідомила порт про те, що комерційні акти будуть надані після встановлення фактичної недостачі шляхом повторного зважування тобто встановлення тари вагонів. Після отримання тел.№4 вагони були замовлені під вивантаження. Зважування порожніх вагонів відбулося 14.04.2007р. з 12 год. до 12 год. 15 хв., про що зазначено в комерційних актах. Комерційні акти складені 14.04.2007р. Апелянт зауважує, що до складання комерційних актів та визначення фактичної ваги вантажу у вагонах порт не мав змоги замовити вагони під вивантаження. Тому на його думку, плата за зберігання вантажу за час затримки складання акта з одержувача не стягується.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта, як слідує з вищевикладених обставин, вагони з ознаками недостачі, були перевірені залізницею одразу по прибуттю їх на станцію призначення. Телеграмою №4 залізниця заперечила проти відмови порту розвантажувати вагони до отримання комерційного акту, повідомивши про те, що для визначення остаточної ваги вантажу, буде проведене повторне зважування тари (пустих вагонів). Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає , що зберігання вантажу понад встановлений термін сталося саме з вини вантажоодержувача.

Колегія суддів, проаналізувавши матеріали справи, дійшла висновку, що господарський суд Херсонської області вірно застосував норми матеріального і процесуального права і правильно прийняв рішення про часткове задоволення вимог позивача, правових підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення господарського суду немає.

Судові витрати, за розгляд справи у суді апеляційній інстанції, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід віднести на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 49, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Херсонський річковий порт «Акціонерної судноплавної компанії «Укррічфлот» м.Херсон залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Херсонської області від 19.11.2007р. у справі № 14/392-07 без змін.

Головуючий суддя Колодій Н.А.

судді Колодій Н.А.

Кагітіна Л.П. Яценко О.М.