ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2008 р.

09:50

Справа № 1/935/07

м. Миколаїв

За позовом: Відкрите акціонерне товариство “Хлібзавод № 4”.

/54018, м. Миколаїв, вул. Старофортечна, 1/2/

Представник позивача: Шеремет Андрій Ігорович

/01054, м. Київ, вул. Тургенєвська, 15, офіс65/

До відповідача: Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими

платниками податків у м. Миколаєві

/54017, м. Миколаїв, вул. Чкалова, 20/

Прокурор: Прокурор Миколаївської області в інтересах держави в особі

Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими

платниками податків у м. Миколаєві

/54030, м. Миколаїв, вул. Спаська, 28/

про: скасування податкового повідомлення-рішення від 21.05.2007р. № 00004140/0 в частині визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 127 251 грн.

Суддя Васильєва Л.І.

Секретар судового засідання Сорогіна А.В.

Представники:

Від позивача: представник не з’явився.

Від відповідача: Бойко О.В., довіреність від 19.11.2007р.

В судовому засіданні бере участь прокурор Порошина Н.Г.

Позивач звернувся з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення від 21.05.2007р. № 00004140/0 в частині визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 127 251 грн., мотивуючі вимоги тим, що податкові зобов’язання по податку на додану вартість в сумі 84 834 грн. по господарським операціям з реалізації нерухомого майна він відобразив у податкових деклараціях за листопад 2006 року та січень 2007 року (а.с.80-81).

Відповідач проти позову заперечує з тих підстав, що позивач порушив вимоги пункту 3.1.1. статті 3 та 7.3.1. статті 7 Закону “Про податок на додану вартість” –не відніс до податкового зобов’язання у вересні 2006 року податок на додану вартість в сумі 84 833, 84 грн. по господарським операціям з продажу нерухомого майна на суму 424 169, 20 грн.

Розглянувши надані сторонами докази, заслухавши представників сторін у судовому засідання, - суд

встановив :

За результатами виїзної планової перевірки позивача з питань дотримання ним вимог податкового, валютного та іншого законодавства, що оформлено актом перевірки від 27.02.2007 року (а.с.9-31), відповідач направив позивачу податкове повідомлення-рішення від 21.05.2007р. № 00004140/0 щодо визначення податкового зобов’язання по податку на додану вартість на загальну суму 190 131 грн. , яке позивач просить скасувати в частині визначення податкового зобов’язання по податку на додану вартість в сумі 84 833, 84 грн. по господарським операціям з продажу нерухомого майна, та застосування штрафної санкцію в сумі 424 169, 20 грн.

Позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають з наступних підстав:

Надані позивачем докази (а.с.83, 86-105) та акт перевірки від 27.02.2007 року (а.с.24) свідчать, що 29-30 серпня та в вересні 2006 року позивач здійснив реалізацію нерухомого майна на суму 424 169, 20 грн.

У відповідності з пунктом 3.1.1. статті 3 Закону “Про податок на додану вартість” операції з реалізації нерухомого майна є об’єктом оподаткування.

Приписом пункту 7.3.1. статті 7 Закону “Про податок на додану вартість” встановлено, що датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а в разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку;

або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) –дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

З огляду на вимоги вказаної вище норми закону, приймаючи до уваги дати здійснення операцій з продажу нерухомого майна, позивач повинен був включити до складу податкових зобов’язань вересня 2006 року суму 84 833, 84 грн. податку на додану вартість.

Вказана вище норма закону позивачем порушена, в податковій декларації з податку на додану вартість вересня 2006 року сума 84 833, 84 грн. позивачем не відображена.

Отже, оспорюване рішення прийняте в межах повноважень та відповідає чинному податковому законодавству.

Судом не приймаються доводи позивача стосовно включення у податкових деклараціях за листопад 2006 року та січень 2007 року суми 84 833, 84 грн., оскільки вказані документи не були надані податковому органу під час перевірки, а також не надані й господарському суду в процесі судового розгляду спору.

Частина 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зобов’язує кожну сторону довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Приймаючи до уваги, що позивачем не доведені ті обставини, на які він посилається в адміністративному позові, в задоволенні вимог щодо скасування оспорюваного податкового-повідомлення-рішення в частині визначення податкового зобов’язання по податку на додану вартість в сумі 84 833, 84 грн. необхідно відмовити.

Пунктом 17.1.3. статті 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” передбачено застосування штрафу у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули. Відповідач правомірно визначив суму штрафної санкції –424 169, 20 грн.

За таких обставин в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 162-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, - суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову відмовити.

Постанова у відповідності зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

Л.I.Васильєва