ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" квітня 2008 р. Справа № 13/176-АП-08

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К. при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні справу

за позовом Генічеської міської ради

до Виконавчого комітету Геніческої міської ради

про визнання недійсним рішення № 194 від 16 червня 2005 року,

за участі:

3-ї особи, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –приватного підприємства Юридична агенція „Правозахист”,

представників сторін:

позивача –Гладка А.О.,

відповідача –не з’явився,

3-ї особи –не з’явився,

в с т а н о в и в:

Відповідно до позовної заяви вимоги ґрунтуються на недійсності спірного рішення з тих підстав, що відповідачем воно прийняте з порушенням діючого законодавства, яке регулює порядок введення в експлуатацію закінчених будівництвом об’єктів.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, заявивши клопотання про розгляд справи без його участі, проте позовні вимоги визнав в повному обсязі, що слідує з наданого ним відзиву на позов.

Крім викладеного з матеріалів справи слідує, що виконавчим комітетом Генічеської міської ради 21 квітня 2005 року прийнято рішення № 133 (а.с. 18), відповідно до якого приватному підприємству „Юридична агенція „Правозахист” погоджено реконструкцію існуючого ангару на міському пляжі по вулиці Свердлова, 40 у м. Генічеську у кафе-бар швидкого харчування на термін оренди приміщення.

В подальшому відповідачем прийнято рішення № 194 від 16 червня 2005 року, яким затверджено акт державної приймальної комісії на прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом кафе-бару після переобладнання ангару, загальною площею 290,83 м2, та площею торгівельної зали 177 м2, що знаходиться по вулиці Свердлова, 40 у м. Генічеську (а.с. 17).

Безпосередньо, згідно до затвердженого акту від 3 червня 2005 року (а.с. 10-16) приймальна комісія була утворена на підставі розпорядження міського голови № 48/05 від 30 березня 2005 року. При цьому з акту слідує, що він підписаний всіма членами комісії.

Приймаючи до уваги, що спірним рішенням затверджено названий акт, який, на думку позивача, складено не у відповідності до законодавства, судом констатується наступне.

Згідно до положень Земельного кодексу України початковим етапом для здійснення будівництва є відведення для такої цілі земельної ділянки. Для цього забудовник повинен звернутись до відповідної ради з клопотанням про відведення земельної ділянки, виконавши вимоги статей 123, 124 ЗК України. До клопотання про відведення земельної ділянки додаються документи, передбачені частиною 5 статті 151 того ж Кодексу.

Будь-які роботи по проектуванню майбутнього будівництва неможливі без одержання від власника землі погодження місця розташування об’єкту нерухомого майна та надання для такої цілі земельної ділянки. Розмір земельної ділянки повинен бути обґрунтований передпроектною пропозицією будівництва (ч. 15 статті 151 ЗК).

Проте, в даному випадку ПП „Юридична агенція „Правозахист” необхідні документи, що підтверджували б згоду власника землі, тобто позивача, або землекористувача на розміщення об’єкту нерухомості при його будівництві та перебудові не отримувалися.

Наступним етапом, передбаченим законодавством, повинні були б бути дії забудовника нa одержання технічних умов щодо будівництва та архітектурно-планувального завдання. Зокрема, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1999 р. № 2328 „Про Порядок надання архітектурно-планувального завдання та технічних умов щодо інженерного забезпечення об’єкту архітектури та плати за їх видачу” встановлено правила та механізм підготовки, надання замовникам архітектурно-планувального завдання і технічних умов щодо забезпечення об’єкту архітектури. Таке завдання надається з урахуванням граничних параметрів забудови, містобудівних, об’ємно-просторових вимог, встановлених на підставі комплексного висновку щодо місця розташування об’єкту, містобудівного обґрунтування, містобудівної документації. Тільки на підставі містобудівних даних на проектування архітектурно- планувального завдання та технічних умов організацією, що має ліцензію на виконання такого виду робіт, розробляється проект будівництва.

Так, наказом Держбуду України від 20.01.2004 р. № 8 затверджено ДБН „Проектування. Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва. ДБН A.2.2-3-2004”. Ці норми встановлюють склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації нa нове будівництво і реконструкцію будинків і споруд (об’єктів) цивільного призначення та нa нове будівництво, реконструкцію і технічне переоснащення об’єктів виробничого призначення. Вимоги цих норм є обов’язковими для застосування юридичними та фізичними особами-суб’єктами господарської діяльності у галузі будівництва незалежно від форм власності. Проектування об’єктів здійснюється з дотриманням законодавства України на підставі вихідних даних. Такі дані на підготовчій стадії замовник зобов’язаний надати до початку виконання проектно-вишукувальних робіт. До складу вихідних даних належать: архітектурно-планувальне завдання; технічні умови щодо інженерного забезпечення об’єкту; завдання нa проектування, інші вихідні дані. Проектна документація до їх затвердження підлягає комплексній державній експертизі згідно із Порядком затвердження інвестиційних програм і проектів будівництва та проведення їх комплексної інвестиційної державної експертизи, затвердженим постановою КМУ від 17.08.1998 р. № 1308.

Здійснення будь-якого будівництва забороняється без одержання дозволу нa виконання будівельних робіт. Порядок та процедури, перелік необхідних документів для отримання дозволу на виконання робіт з нового будівництва визначається згідно із Положенням про порядок надання дозволу нa виконання будівельних робіт, затвердженим наказом Держбуду від 05.12.2000 р. № 273.

3ційснення будівельних робіт нa об’єктах містобудування без дозволу нa виконання будівельних робіт вважається самовільним будівництвом, що слідує з пункту 12 Типових регіональних правил забудови, затверджених наказом Держбуду, архітектури та житлової політики від 10.12.2001 р. № 219.

Поряд з цим, статтями 375, 376 Цивільного кодексу України визначено, що право власника земельної ділянки на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм та правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо воно забудоване або будується на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво, не набуває права власності нa нього.

3акінченї будівництвом об’єкти підлягають прийому в експлуатацію. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об’єктів затверджений постановою КМУ від 22.09.2004 р. № 1243. Цей порядок визначає основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об’єктів незалежно від джерел фінансування їх будівництва. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об’єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об’єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель ї споруд як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних нa проектування. Датою введення в експлуатацію закінченого будівництвом об’єкту є дата затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію цього об’єкту органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, що утворив комісію. Проте, відповідачем така комісія не створювалася.

За змістом статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень суб’єкта владних повноважень обов’язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідач підтвердив, у наданому до суду відзиві, що ним спірне рішення прийнято неправомірно.

Приймаючи до уваги викладені обставини, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а тому сплачене позивачем державне мито покладається на відповідача.

На підставі зазначених правових норм і керуючись статтями 158-163, пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень КАС України,

п о с т а н о в и в :

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Визнати недійсним рішення виконавчого комітету Генічеської міської ради № 194 від 16 червня 2005 року.

3.Роз’яснити сторонам, що дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Дата підпису постанови –7 квітня 2008 року

Суддя М.К. Закурін