ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2008 р.

№ 16/294-ПН-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

В. Овечкін –головуючого,

Є. Чернов

В. Цвігун

за участю представників:

Херсонської міської ради

Бондар А.В. –(дор.№ 9-10-9/21 від 04.01.2008)

розглянув касаційну скаргу

ТОВ "Дніпровська торгово-промислова асоціація"

на постанову

Запорізького апеляційного господарського суду

від 17.01.2008 року

у справі

№ 16/294-ПН-07 господарського суду

Херсонської області

за позовом

Херсонської міської ради

до

ТОВ "Дніпровська торгово-промислова асоціація"

треті особи

Херсонська централізована міська санітарно-епідеміологічна станція

управління земельних ресурсів

про

вилучення земельної ділянки для суспільних потреб

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Херсонської області від 20.09.2007 (суддя: Л.Немченко) позовні вимоги про вилучення земельної ділянки, яка знаходиться на праві постійного користування у відповідача для суспільних потреб задоволені, відповідача зобов'язано передати земельну ділянку до комунальної власності.

Рішення мотивовано тими обставинами, що відповідачу було надано у постійне користування із земель запасу земельну ділянку площею 3,4781га під розміщення пляжу із зоною відпочинку за умови надання відповідачем права безоплатного користування територією пляжу та зони відпочинку громадянами, однак на протязі тривалого часу мешканці міста не мають можливості здійснення своїх гарантованих Конституцією прав щодо безперешкодного користування спірною земельною ділянкою, відповідачем використовується земельна ділянка на засадах підприємництва шляхом отримання плати за вхід, не здійснено заходи з благоустрою, як було передбачено рішенням міської ради № 187 від 27.04.2000.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 11.12.2007 (судді: С.Антонік, Л.Кагітіна, О.Юхименко) рішення господарського суду першої інстанції залишено без змін з аналогічних мотивів та підстав.

Відповідач в касаційній скарзі просить постанову апеляційної інстанції та рішення господарського суду першої інстанції скасувати, з підстав порушення господарськими судами норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів для скасування судових рішення та постанови скаржник посилається на те, що спірна земельна ділянка протягом усього часу використовувалася з метою передбаченою рішенням міської ради саме для розміщення пляжу із зоною відпочинку, відсутність дозвільних документів є виною самого відповідача, відповідачем не доведено необхідність вилучення спірної земельної ділянки, ст. 141 Земельного кодексу України не передбачає серед підстав для припинення права користування земельною ділянкою недотримання додаткових умов її використання.

Вищий господарський суд України у відкритому судовому засіданні дослідив матеріали справи, доводи касаційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Господарськими судами встановлено, що відповідно до рішення Херсонської міської ради від 27.04.2000 № 187 відповідачу попередньо погоджено місце розташування пляжу "Юність" та зони відпочинку за умови безоплатного користування територією пляжу та зони відпочинку громадянами.

Рішенням виконкому Херсонської міської ради від 18.09.2000 № 374 відповідачу відведено у постійне користування земельну ділянку площею 3,4781га із земель запасу в районі турбази "Лілея" під розміщення пляжу "Юність" із зоною відпочинку. На підставі зазначеного рішення видано державний акт на право постійного користування землею.

Господарськими судами також встановлено, що на момент прийняття судом рішення відповідачем не вчинено дій по благоустрою території пляжу, не створено умов для безперешкодного та безкоштовного відпочинку громадян.

Матеріалами справи, зокрема, перевіркою прокуратури м. Херсон, управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення м. Херсон, Херсонською центральною міською санітарно-епідеміологічною станцією, підтверджено обставини введення в експлуатацію пляжу з порушенням вимог чинного законодавства, функціонування пляжу без відповідних погоджень з погоджень та дозволів.

Відповідно до рішення Херсонської міської ради від 10.11.2006 № 195 відповідачу запропоновано надати згоду на вилучення земельної ділянки з метою створення громадського пляжу.

Відповідно до рішення Херсонської міської ради від 26.04.2007 № 422 у відповідача вирішено вилучити для суспільних потреб раніше надану у постійне користування земельну ділянку.

Пунктом "а" ст. 9 Земельного кодексу України відповідачеві надані повноваження щодо розпорядження землями територіальної громади, пунктом "в" ст. 9 цього кодексу - щодо надання земельних ділянок із земель комунальної власності у користування відповідно до Земельного кодексу України.

Відповідно до положень ст.141 Земельного кодексу України однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є вилучення земельної ділянки.

Згідно зі ст. 143 Земельного кодексу України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі, зокрема, викупу (вилучення) земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб.

За змістом ст. 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.

У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку.

Таким чином господарські суди на підставі встановлених фактичних обставин дійшли правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог та припинення права користування земельною ділянкою відповідачем.

Доводи скаржника щодо використання спірної земельної ділянки за призначенням, обставин вини відповідача у ненадання дозвільних документів не спростовують висновків господарського суду та оцінюються касаційною інстанцією з позиції вимог ст. 1117 ГПК України щодо меж перегляду справи в касаційній інстанції як намагання встановити інші обставини та переоцінити докази.

Інші твердження щодо неправильного застосування норм ст. 27 Земельного кодексу УРСР, ст. 141 чинного Земельного кодексу України є помилковим тлумаченням норм матеріального права скаржником.

Підставою для припинення права користування земельною ділянкою в даному випадку є її вилучення для суспільних потреб з мотивів суспільної необхідності, а саме під розміщення об'єкту загального користування для обслуговування населення, а не порушення норм земельного законодавства чи нецільове використання земельної ділянки, що можуть бути самостійними підставами. Зазначена судом підстава припинення права користування земельною ділянкою є передбаченою законодавством, тому посилання скаржника на відсутність передбачених законом підстав є необґрунтованим.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 11.12.2007 та рішення господарського суду Херсонської області від 20.09.2007 у справі № 16/294-ПН-07 залишити без зміни, а касаційну скаргу –без задоволення.

Головуючий                                         В. Овечкін

судді                                         Є. Чернов

В. Цвігун