КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2008                                                                                           № 21/2

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Отрюха Б.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від Генеральної прокуратури України: Рубан Д.В. прокурор відділу

відпозивача : Шеремет О.В. юрист

від відповідач: не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Техмедальянс"

на рішення Господарського суду м.Києва від 29.01.2008

у справі № 21/2

за позовом                               Міністерство оборони України

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Техмедальянс"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  визнання правочинів недійсними

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 29.01.2008 у справі № 21/2 позов задоволено частково. Визнано недійсним інвестиційний договір №9/3/03-061ДК від 23.03.2006 року про спільну діяльність шляхом будівництва (реконструкції) об'єктів житлово-цивільного призначення, розташованих на території військового містечка №7 (м.Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, 63), створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін повністю з моменту укладання. Визнано недійсним договір №9/4/03-062ДК від 23.03.2006 року про викуп (компенсацію пайової участі) паю Міністерства оборони України в інвестиційному договорі від 23.03.2006 року №9/3/03-061ДК про спільну діяльність шляхом будівництва (реконструкції) об'єктів житлово-цивільного призначення, розташованих на території військового містечка №7 (м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, 63), створення інженерної інфраструктури для їх будівництва відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін повністю з моменту укладання. Визнано недійсним акт про припинення дії інвестиційного договору від 23.03.2006 року про спільну діяльність шляхом будівництва (реконструкції) об'єктів житлово-цивільного призначення, розташованих на території військового містечка №7 (м.Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, 63), створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін. Провадження по справі в частині визнання недійсним акту прийому-передачі розміру пайової участі (паю) за інвестиційним договором від 23.03.2006 року про спільну діяльність шляхом будівництва (реконструкції) об'єктів житлово-цивільного призначення, розташованих на території військового містечка №7 (м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, 63), створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін припинено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Техмедальянс" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити в повному обсязі.

Представник Генеральної прокуратури України просив рішення суд першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Представник позивача просив рішення Господарського суду міста Києва залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та представника Міністерства оборони України, колегія встановила наступне.

23.03.2006 року між Державою Україна в особі органу, уповноваженого управляти майном Міністерства оборони України, від імені якого діяла філія Центрального спеціалізованого будівельного управління (госпрозрахункового) Міністерства оборони «УКРОБОРОНБУД» в особі директора Мельник В.Л., та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕХМЕДАЛЬЯНС» укладений інвестиційний договір №9/3/03-061ДК про спільну діяльність шляхом будівництва (реконструкції) об'єктів житлово-цивільного призначення, створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін (копія договору міститься в матеріалах справи).

Відповідно до п. 2.5 договору, його предметом є спільна діяльність сторін по проектуванню та будівництву (реконструкції) об'єктів житлово-цивільного призначення з вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового, торгівельного та адміністративного призначення, підземним паркінгом та інженерними мережами на будівельному майданчику, що знаходиться за адресою: військове містечко №7 орієнтованою площею 3,4 га (м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, 63) та подальша їх експлуатація відповідно до призначення.

Згідно п. 2.9 договору пайовим внеском відповідача будуть його витрати на проектування та будівництво (реконструкцію) 100% площі об'єкту та кожної його складової частини та всі інші витрати безпосередньо пов'язані з виконанням предмету договору та всіх інших заходів, що його забезпечують.

Пунктом 2.6 договору встановлено, що пайовий внесок позивача складає нерухоме майно (будівлі і споруди військового містечка №7) згідно переліку, який відповідно до п. 2.7 договору було передано відповідачу за актом прийому-передачі від 23.03.2006 року.

Відповідно до п. 10.1 та п. 10.2 договору встановлено право відповідача здійснити викуп пайової участі позивача шляхом укладання цивільно-правових угод (правочинів) купівлі-продажу, міни матеріальних активів та інших угод, за якими буде здійснено перехід права власності на майно що складає розмір пайової участі (паю) позивача за даним договором.

На виконання п. 10.1 та п.10.2 вищезазначеного договору, 26.03.2006 року між тими ж сторонами укладений договір №9/4/03-062ДК про викуп (компенсацію пайової участі) паю Міністерства оборони України в інвестиційному договорі від 23.03.2006 року № 9/3/03-061ДК про спільну діяльність шляхом будівництва (реконструкції) об'єктів житлово-цивільного призначення, розташованих на території військового містечка №7 (м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська,63), створення інженерної інфраструктури для їх будівництва відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін.

Відповідно до п. 2 договору №9/4/03-062ДК, компенсація вартості пайової участі (паю) позивача в договорі від 23.03.2006 року №9/3/03-061ДК здійснюється відповідачем шляхом купівлі-продажу майна, що становить розмір пайової участі позивача, згідно переліку до договору №9/3/03-061ДК, за ціною 8 500 000 грн. з урахуванням ПДВ.

26.03.2006 року, сторонами був складений акт про припинення дії інвестиційного договору від 23 березня 2006 року №9/3/03-061ДК.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання недійсними договору інвестиційного договору №9/3/03-061ДК від 23.03.2006 року, договору №9/4/03-062ДК від 23.03.2006 року, договору від 23.03.2006 року №9/3/03-061ДК, акту про припинення дії інвестиційного договору від 23.03.2006 року з огляду на таке.

Відповідно до наказу Міністерства оборони України № 772 від 28.12.2005 р. „Про деякі питання організації будівництва житла" (чинного на момент укладення договору про компенсацію паю), право на підписання договорів пайової участі в будівництві, інвестування будівництва житла, підряду на капітальне будівництво, інші види договорів, предметом яких є будівництво житла для військовослужбовців та членів їхніх сімей, на земельних ділянках, закріплених за органами військового управління, військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, та здійснення усіх правочинів надано від імені Міністерства оборони України директору Департаменту будівництва та відчуження фондів Міністерства оборони України.

Як вбачається з матеріалів справи, від імені Міністерства оборони України договори від 23.03.2006р. № 9/3/03-061ДК та від 26.03.2006 р. № 9/4/03-062ДК були укладені директором філії Центрального спеціалізованого будівельного управління „Укроборонбуд" Мельником В'ячеславом Леонідовичем, який діяв на підставі довіреності Міністерства оброни України від 09.03.2006 р. Так, згідно довіреності від 09.03.2006р. директор філії ЦСБУ „Укроборонбуд" Мельник В.Л має право укладати від імені Міністерства оборони України на підставі рішення Міністра оборони України та за погодженням директора Департаменту будівництва Міністерства оборони України за кошти суб'єктів господарювання правочини (договори, контракти) спільної діяльності, про пайову участь у будівництві житла, на виготовлення проектно-кошторисної документації, підряду на капітальне будівництво, врегулювання відносин, заміни сторони, купівлі-продажу житла (квартир). Проте, відповідне рішення Міністра оборони України та погодження директора Департаменту будівництва Міністерства оборони України на укладення директором філії ЦСБУ „Укроборонбуд" Мельник В.Л договорів від 23.03.2006р. № 9/3/03-061ДК та від 26.03.2006 р. № 9/4/03-062ДК не приймалось.

А відтак, договори від 23.03.2006р. № 9/3/03-061 ДК та від 26.03.2006 р. № 9/4/03-062ДК укладено не уповноваженою особою.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що умови договорів від 23.03.2006р. № 9/3/03-061 ДК та від 26.03.2006 р. № 9/4/03-062ДК суперечать законодавству України з огляду на наступне.

Відповідно до умов договору № 9/4/03-062ДК предметом угоди є пайова участь (пай) Міністерства оборони України в інвестиційному договорі від 23.03.2006 р. № 9/3/03-061ДК про спільну діяльність сторін по проектуванню та будівництву (реконструкції) об'єктів житлово-цивільного призначення з вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового, торгівельного та адміністративного призначення, підземним паркінгом та інженерними мережами на будівельному майданчику, що знаходиться за адресою: військове містечко №7 (м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, 63) та подальша їх експлуатація відповідно до призначення. При цьому згідно інвестиційного договору № 9/3/03-061ДК спірні об'єкти нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці на території військового містечка № 7, є державною власністю.

Тобто, умовами договору фактично передбачено відчуження військового майна, яке є державною власністю.

Згідно ст. 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, інженерне майно, майно зв'язку тощо.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" відчуження військового майна здійснюється Міністерством оборони України через уповноважені Кабінетом Міністрів України підприємства та організації, визначені ним за результатами тендеру, після його списання, за винятком майна, визначеного частиною другою цієї статті. Рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України. Порядок відчуження військового майна визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, повноваження щодо визначення порядку прийняття рішення про відчуження військового майна визначаються згідно з окремим нормативно-правовим актом, прийняття якого делеговано Кабінету Міністрів України.

На виконання статті 6 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" Кабінетом Міністрів України прийнята постанова № 1919 від 28.12.2000 р., якою затверджено Положення про порядок відчуження та реалізації військовою майна Збройних Сил. Пунктом 1 Положення про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил (далі - Положення про порядок відчуження військового майна) встановлюється порядок відчуження та реалізації військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил.

Пунктом 2 Положення про порядок відчуження військового майна (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що відчуження військового майна - це вилучення військового майна із Збройних Сил у результаті його реалізації через уповноважені підприємства (організації) або безпосередньої передачі виконавцям державного оборонного замовлення, іншим постачальникам матеріально-технічних засобів (ресурсів), виконавцям робіт, надавачам послуг з метою проведення з ними розрахунків, а також передачі юридичним особам в обмін на житло для військовослужбовців та членів їх сімей.

Реалізація військового майна в пункті 2 Положення про порядок відчуження військового майна визначена як господарська операція, що здійснюється уповноваженим підприємством (організацією) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на військове майно іншим юридичним або фізичним особам на платній або компенсаційній основі.

Відповідно до пункту 3 Положення про порядок відчуження військового майна повноваження суб'єктам підприємницької діяльності на реалізацію військового майна, яке є придатним для подальшого використання, але не може бути застосоване у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна (крім майна, зазначеного у пункті 4 цього Положення), а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна надає Кабінет Міністрів України у встановленому порядку.

Згідно пункту 6 Положення про порядок відчуження військового майна рішення про відчуження військового майна, зазначене у пунктах 3 і 4 цього Положення, приймає Кабінет Міністрів України із затвердженням за пропозицією Міноборони погодженого з Мінекономіки переліку такого майна за формою згідно з додатком 1.

Таким чином, рішення щодо відчуження військового майна приймається Кабінетом Міністрів України або Міністерством оборони України з урахуванням особливостей майна. Однак, рішення на відчуження спірного майна ні Кабінетом Міністрів України, ні Міністерством оборони України не приймалось.

Крім того, пункт 12 Положення (в редакції Постанови КМУ від 19.05.2005 р., чинній на момент укладення спірного договору) передбачав, що реалізація цілісних майнових комплексів виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про надання цих земель у користування. Будь якого рішення щодо зазначеної земельної ділянки органами виконавчої влади або місцевого самоврядування не приймалися, що підтверджується довідкою. Наслідками порушення порядку зміни цільового призначення земель, відповідно до п. б ст. 21 зазначеного Кодексу, є визнання недійсними угод щодо земельних ділянок.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин є юридичним фактом та являє собою вольові дії, спрямовані на досягнення певного результату.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором купівлі-продажу одна сторона - продавець передає або зобов'язується передати майно (товар), у власність другій стороні - покупцеві, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і оплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону встановлені у статті 215 Цивільного кодексу України, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) іншої, які передбачені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України, статтею 203 Цивільного кодексу України визначені загальні вимоги до чинності правочину, що стосуються правомірності його змісту, дієздатності сторін, волевиявлення їх, форми укладеного правочину, реальності передбачуваних правових наслідків. Частина 2 цієї статті встановлює, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної відповідальності.

Крім того, судова колегія зазначає, що акт про припинення дії інвестиційного договору від 23.03.2006 року про спільну діяльність шляхом будівництва (реконструкції) об'єктів житлово-цивільного призначення, розташованих на території військового містечка №7 (м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, 63), створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін за своєю правовою природою є правочином, тобто домовленості двох сторін про припинення зобов'язань (ч. 1 ст. 604 Цивільного кодексу України).

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Отже, вказаний акт за своєю правовою природою є договором, який протирічить вказаним вище вимогам закону, оскільки його укладено про припинення основного договору, який не відповідає вимогам законодавства та підлягає визнанню недійсним.

З огляду на викладене, судом першої інстанції цілком правомірно задоволені позовні вимоги в частині визнання недійсними договорів та акту про припинення дії інвестиційного договору.

Щодо визнання недійсними акту прийому-передачі розміру пайової участі (паю) за інвестиційним договором від 23.03.2006 року про спільну діяльність шляхом будівництва (реконструкції) об'єктів житлово-цивільного призначення, розташованих на території військового містечка №7 (м. Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, 63), створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін, судова колегія зазначає, що акт, укладений на виконання інвестиційного договору є підтвердженням виконання зобов'язань по договору, по своїй суті одним з доказів виконання зобов'язань, а отже не є самостійним правочином (зокрема договором), який спрямований на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

За таких обставин, судом першої інстанції цілком обґрунтовано припинено провадження у справі в частині визнання недійсним акту прийому-передачі розміру пайової участі (паю) за інвестиційним договором від 23.03.2006 року про спільну діяльність шляхом будівництва (реконструкції) об'єктів житлово-цивільного призначення, розташованих на території військового містечка №7 м. (Дніпропетровськ, вул. Комсомольська, 63), створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого і затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін, оскільки відсутній предмет спору.

З врахуванням зазначеного, колегія приходить до висновку, що місцевим господарським судом прийнято обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Техмедальянс" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 29.01.2008р. у справі №21/2 залишити без змін.

3. Матеріали справи №21/2 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді