ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"31" березня 2008 р.

Справа № 6/2

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Колодій С.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №6/2

за адміністративним позовом: відкритого акціонерного товариства "Світловодський маслосиркомбінат" (далі по тексту – ВАТ), Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Макаренка, 2,

до відповідача: Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції (далі по тексту – ОДПІ), Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Леніна, 14,

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення,

Секретар судового засідання – Іванов В.В.

Представники сторін:

від позивача - Вигонська Т.В., довіреність № 300 від 01.03.08р.;

від позивача - Довженко О.В., довіреність № 324 від 31.03.08р.;

від відповідача - Кійко С.В., довіреність № 35 від 05.12.07р.;

від відповідача - Комарінська О.В., довіреність № 31 від 03.08.07р.;

Час прийняття постанови: 17 год. 35 хв.

ВАТ „Світловодський маслосиркомбінат” звернулося з позовом про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення Світловодської ОДПІ №0/0 від 08.11.2007 р., яким позивачу визначено податкове зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 4466349 грн. податку на додану вартість та 4466349,00 грн. штрафної (фінансової) санкції, а всього 8932698,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про безпідставність та необґрунтованість висновку державного податкового органу про неправомірність віднесення ВАТ „Світловодський маслосиркомбінат” відповідних сум податку на додану вартість на спеціальну (дотаційну) декларацію в зв’язку з тим, що платник податку здійснював виробництво молочної продукції на частково орендованому обладнанні.

Позивач вважає, що виключення орендованого обладнання із загальних потужностей підприємства з метою оподаткування операції з виробництва та реалізації молочної продукції не відповідає нормам як податкового, так і господарського права.

Позивач звертає увагу суду, що згідно з вимогами абзацу 2 пункту 1 Порядку нарахування, виплат і використання коштів, спрямованих для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за продані ними переробним підприємствам молоко та м’ясо в живій вазі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №805 від 12.05.1999 р., законодавець передбачає наявність власних переробних потужностей, але при цьому Порядком не передбачено наявність обладнання у власності переробного підприємства.           Відповідно до вимог Закону України „Про власність”, зазначає позивач, право власності складається з таких складових як право володіння, користування та право розпорядження. Правовідносини оренди передбачають передачу орендарю по відношенню до орендованого обладнання прав володіння та користування ним.

Позивач стверджує, що податкове та цивільне законодавство не містить тлумачення терміну „власні переробні потужності”, в зв’язку з чим немає імперативної норми, яка не дозволяє відносити орендоване обладнання, яке задіяне у переробному цикл до власного обладнання підприємства.

Свою позицію позивач підтверджує тим, що податкове законодавство не містить методики розподілу податкових зобов'язань підприємства, яке в процесі переробки використовує виробничий комплекс, частина якого або окреме обладнання знаходиться в оренді та наполягає на необґрунтованому застосуванні відповідачем при розподілі податкових зобов'язань коефіцієнту відсоткового співвідношення орендованого обладнання до загального наявного обладнання на підприємстві.

В запереченнях на позов Світловодська ОДПІ не погоджується з заявленими вимогами, вважає свої дії правомірними та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

В С Т А Н О В И В :

Світловодською ОДПІ проведена документальна планова перевірка дотримання вимог податкового та валютного законодавства ВАТ „Світловодський маслосиркомбінат” за період з 01.07.2006 р. по 30.06.2007 р., за результатами якої складено акт №190/2300-00446061 від 29.10.2007 р.

Документальною перевіркою встановлено порушення позивачем підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7, пункту 11.21 статті 11 Закону України „Про податок на додану вартість”, що призвело до заниження податку на додану вартість за період з 01.07.2006 р. по 30.06.2007 р. на загальну суму 4466349,00 грн. та виявлено недоплату за перевіряємий період, а саме липень 2006 р. – 237 232,00 грн., серпень 2006 р. – 235087,00 грн., вересень 2006 р. - 108180,00 грн., жовтень 2006 р. – 630880,00 грн., листопад 2006 р. – 639345,00 грн., грудень 2006 р. – 907240,00 грн., січень 2007 р. – 304796,00 грн., лютий 2007 р. - 298754,00 грн., березень 2007 р. – 778061,00 грн., квітень 2007 р. – 39125,00 грн., травень 2007 р. - 112277 грн., червень 2007 р. - 175372,00 грн.

В зв’язку з встановленим порушенням Світловодської ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення від 08.11.2007 р. №/0 про визначення суми податкового зобов’язання по податку на додану вартість в розмірі 4466349,00 грн. основного платежу та 4466349,00 штрафних (фінансових) санкцій.

Господарський суд частково задовольняє позовні вимоги в силу наступного.

Порядок та строки сплати податку на додану вартість визначені статтею 7 Закону України „Про податок на додану вартість” та статтю 4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

При цьому згідно пункту 11.21 статті 11 Закону України „Про податок на додану вартість” сума податку на додану вартість, що повинна сплачуватися до бюджету переробними підприємствами усіх форм власності за реалізовані ними молоко та молочну продукцію, м’ясо та м’ясопродукти, у повному обсязі спрямовується виключно для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за продані ними переробним підприємствам молоко і м’ясо в живій вазі.

Порядок нарахування і використання зазначених коштів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог Закону Постановою Кабінету Міністрів від 12.05.1999 р. №805 затверджено Порядок нарахування, виплат і використання коштів, спрямованих для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за продані ними переробним підприємствам молоко та м’ясо в живій вазі, яким встановлено механізм нарахування та виплат дотацій переробними підприємствами сільськогосподарським товаровиробникам усіх форм власності і господарювання, включаючи особисті селянські господарства, за реалізовані ними переробним підприємствам молоко та м’ясо в живій вазі.

Відповідно до частини 2 пункту 1 цього Порядку нарахування і виплата дотацій проводиться переробними підприємствами всіх форм власності, які мають власні переробні потужності.

З матеріалів справи вбачається, що ВАТ „Світловодський маслосиркомбінат” є переробним підприємством, видами діяльності якого згідно довідки Кіровоградського обласного управління статистики від 30.07.2007 р. №141 є виробництво молочних продуктів.

Згідно договору оренди №05-348 від 30.03.2005 р. та додаткових угод до нього та договору №16/06 від 23.10.2006 р. позивач прийняв від ДП «Молоко» та ТОВ «Світловодськмолсервіс» відповідно в тимчасове платне користування обладнання з метою використання в виробничий діяльності.

Дана обставина стала підставою для висновку податкового органу про неправомірність віднесення ВАТ „Світловодський маслосиркомбінат” відповідних сум податку на додану вартість на спеціальну (дотаційну) декларацію для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам.

Господарський суд не погоджується з висновком податкового органу, оскільки з договорів оренди від 30.03.2005 р., від 23.10.2006 р. вбачається, що позивачем прийняте в користування обладнання для використання в виробничої діяльності, отже включено в комплекс засобів праці позивача .

Відповідно до вимог Закону України „Про власність” право власності складається з таких складових як право володіння, користування та право розпорядження. Правовідносини оренди передбачають передачу орендарю по відношенню до орендованого обладнання права володіння та користування ним.

Згідно з вимогами абзацу 2 пункту 1 Порядку законодавець передбачає наявність власних переробних потужностей, але при цьому Порядком не передбачено наявність обладнання у власності переробного підприємства.

Господарський суд погоджується з твердженням позивача , що податкове та цивільне законодавство не містить тлумачення терміну „власні переробні потужності”, отже відсутня імперативна норма, яка не дозволяє відносити орендоване обладнання , яке задіяне у переробному циклі до власного обладнання підприємства.

Господарський суд вважає, що власні переробні (виробничі) потужності це комплекс засобів праці, що використовуються в ході виробничого процесу підприємства, в які можуть входити, як основні засоби, що перебувають у власності підприємства та обліковуються на балансі, так і орендовані основні засоби, які використовуються в процесі виробництва підприємства.

Така позиція находить підтвердження в практиці Вищого господарського суду України, постанова від 25.11.2004 р. по справі №5/799-29/100.

Порядок нарахування та виплати дотацій, затверджений Постановою КМУ №805 від 12.05.1999 р. встановлює єдине виключення щодо кола суб'єктів, на яких він не поширюється, а саме на операції з реалізації молока, молочної продукції, м’яса та м’ясопродуктів, виготовлених переробними підприємствами з імпортованої сировини та із сировини, закупленої не в живій вазі і не власного виробництва сільськогосподарського товаровиробника, з продажу імпортованої сировини, з продажу молока і м’яса в живій вазі посередниками та переробки сировини на давальницьких умовах.

Слід також зазначити, що з аналізу норми частини 1 пункту 11.21 статті 11 Закону України „Про податок на додану вартість” не вбачається, що законодавець ставить в залежність від складу переробних потужностей переробного підприємства спрямування останнім суми податку на додану вартість, що повинна сплачуватися до бюджету за реалізовані ними молоко та молочну продукцію, на виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам.

Дана позиція підтверджується тим, що податкове законодавство не містить методики розподілу податкових зобов'язань по податку на додану вартість підприємства, яке в процесі переробки використовує виробничий комплекс, частина якого або окреме обладнання знаходиться в оренді.

Відповідно до акту перевірки, відповідач для визначення сум, що, за висновком податкової служби, невірно віднесені до податкового кредиту, застосував власну методику, що базується на коефіцієнті, який розрахований на підставі відсоткового співвідношення орендованого обладнання до загального наявного обладнання на підприємстві. При цьому відсоткове співвідношення розраховано на підставі балансової вартості такого обладнання. Така методика не відображає коефіцієнту участі того чи іншого обладнання у виробничому процесі.

Господарський суд вважає, що застосований податковим органом порядок визначення сум податкового зобов’язання з використанням власної методики, яка не встановлена жодною правовою нормою, є неправомірним, отже безпідставним нарахування по податку на додану вартість позивачу, яке при виготовленні молочної продукції використовує орендоване обладнання.

Позивач підтвердив правомірність висновку податкового органу щодо заниження ним суми податкових зобов'язань по наданим послугам оренди офісного приміщення згідно договору оренди від 01.07.2006 р. №12 між ВАТ «Світловодський маслосиркомбінат» та ДП «Молоко» за період з 01.07.2006 р. по 30.06.2007 р. на загальну суму 120,00 грн.

Враховуючи викладене, господарський суд задовольняє вимоги позивача про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення Світловодської ОДПІ №/0 від 08.11.2007 р. в частині визначення податкового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 4466229,00 грн. основного платежу та 4466179,00 грн. штрафної (фінансової) санкції.

Керуючись частинами 1 - 3 статті 160, частинами 1 - 2 статті 162, статтею 163, частинами 1- 4 статті 254, статтею 258, пунктом 6 розділу 7 "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції №/0 від 08.11.2007 року в частині визначення податкового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 4466229,00 грн. основного платежу та 4466179,00 грн. штрафної (фінансової) санкції.

Стягнути з Державного бюджету України на користь відкритого акціонерного товариства "Світловодський маслосиркомбінат" (Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Макаренка, 2, ідентифікаційний код 00446061) судові витрати по справі в розмірі 3,39 грн. державного мита.

За заявою стягувача після набрання постановою законної сили господарський суд видає виконавчий лист.

В задоволені іншої частини позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження , але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Кіровоградської області.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України – з дня складання в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, і копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя

С. Б. Колодій