КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2008                                                                                           № 20/368

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Смірнової Л.Г.

суддів:           Коротун О.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Волкова А.В. – представник за дов. № 29/12 від 15.01.2008;

від відповідача -Буцан Є.А. – представник за дов. № 26 від 22.01.2008;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державне підприємство Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр

на рішення Господарського суду м.Києва від 22.11.2007

у справі № 20/368

за позовом                               Державне підприємство Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр

до                                                   Закрите акціонерне товариство "Телекомпанія "Тет"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  внесення змін до договору

Державне підприємство Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр в вересні 2007 року звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Закритого акціонерного товариства „Телекомпанія „ТЕТ” про зміну договірної ціни, за допомогою коефіцієнту 1,28, яка встановлена додатками № 1 (а) від 17.08.2005 та № 1 (б) від 01.03.2006 до договору № 23/Х/2004 про надання послуг зв’язку для розповсюдження телепрограм від 01.07.2004 між державним підприємством Одеським обласним радіотелевізійним передавальним центром та закритим акціонерним товариством „Телекомпанія „ТЕТ” з 01.01.2007. Крім того, сторона просила стягнути з відповідача на користь позивача 85 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.11.2007р. у справі № 20/368 в позові відмовлено повністю.

Рішення мотивоване тим, що позивачем не доведено існування одночасної наявності умов, передбачених ч.2 ст. 652 ЦК України, за яких можливе змінення договору за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони.

Також суд першої інстанції керувався ч. 4 ст. 652 ЦК України, в якій вказано, що зміна договору у зв’язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін спричинення шкоди, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення по задоволенню позову.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2007 № 20/368 скарга прийнята до розгляду та порушено апеляційне провадження.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 38 Закону України „Про телекомунікації” оператори телекомунікацій мають право на установлення тарифів на телекомунікаційні послуги, що ними надаються крім тих послуг, тарифи на які регулюються державою. Позивач являється оператором телекомунікацій, що підтверджується ліцензією серії АБ №222681, рішенням НКРЗ №384 від 28.09.2006 та витягом із списку суб’єктів господарювання, що внесені до реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій, копії яких надавались разом з письмовими поясненнями від 23.11.2007 за № 636/12. Позивач, також обґрунтовує свою позицію посилаючись на ч. 2 ст. 66 Закону України „Про телекомунікації”, якою встановлено, що державному регулюванню підлягають тарифи на загальнодоступні послуги та тарифи на надання в користування каналів електрозв’язку операторів телекомунікацій, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку цих послуг.

Позивач надає відповідачу послуги зв’язку для розповсюдження телепрограм. Таким чином, на думку апелянта, тарифи на послуги, які надаються позивачем відповідачу, не підлягають державному регулюванню і встановлюються оператором телекомунікацій самостійно.

У відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні відповідач заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити рішення господарського суду міста Києва від 22.11.2007 по справі № 20/368 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач вказує на те, що позивач ані в позовній заяві, ані в апеляційній скарзі не навів доказів, які б свідчили про істотну зміну обставин, що вказували на умови, визначені ч.ч. 2, 4 ст. 652 ЦК України, які є єдиними можливими підставами для зміни договору. Також, посилання позивача та те, що договірна ціна залежить від діючих тарифів, а також, що у випадку зростання тарифів відповідно пропорційно зростає договірна ціна, є безпідставними, оскільки, на думку відповідача, таке положення не передбачено умовами договору та чинним законодавством України.

29.01.2008 в судовому засіданні представником відповідача був наданий додатковий відзив, в якому сторона вказала, що аналіз ч. 5 ст. 188 ГК України не дає підстав для висновку про право позивача вимагати зміни договору з дати, що передує в часі набранню чинності судовим рішенням. Зазначена норма встановлює правові наслідки прийняття рішення про зміну або розірвання договору для правовідносин сторін, проте не визначає підстав для прийняття судом такого рішення.

Розпорядженням Голови Київського апеляційного господарського суду № 01-23/1/5 від 21.01.2008 „Про зміну складу колегії суддів”, в зв’язку з виходом судді Алданової С.О. в щорічну відпустку доручено розгляд апеляційної скарги у справі № 20/368 колегії суддів у складі: Смірнова Л.Г.- головуючий суддя, суддів Калатай Н.Ф., Коротун О.М.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін та враховуючи доводи сторін, Київський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом (згідно вхідногоштампу загального відділу вх. № 26923) 25 вересня 2007 року. Тоді як просив змінити договірну ціну (фактично внести зміни до договору) з 01 січня 2007 року. Позивач обґрунтовував позов тим, що у випадку надання телекомунікаційних послуг відповідачу застосовувався договірний тариф, оскільки відповідно до п. 5 Максимально граничних тарифів на оренду технічних засобів мовлення (2003 рік) за технічне обслуговування та експлуатацію технічних засобів замовників оплата здійснюється за договірними цінами. Договірна ціна залежить від діючих тарифів, оскільки зросли діючі тарифи та телекомунікаційні послуги, то відповідно зросла і договірна ціна. Тому з 01.01.2007 договірна ціна збільшилась з урахування підвищуючого коефіцієнту 1,28 і повинна становити 10,59 грн., що становить 61,4% від нині діючого тарифу в м. Одеса та 2,83 грн., що становить 66% в м. Ізмаїл. Позивач зазначив про те, що шляхом переговорів згода щодо зміни ціни між сторонами не була досягнута. За наведених обставин, позивач звернувся до суду та просив суд змінити договірну ціну за допомогою коригуючого коефіцієнту 1,28, яка встановлена Додатком №1 (б) від 01.03.2006 та Додатком №1 (а) від 17.08.2005 до договору №23/Х/2004. (аркуші справи 11, 12).

Як правильно встановлено судом першої інстанції, між Державним підприємством Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр, визначеним як виконавець (далі - позивач), та Закритим акціонерним товариством „Телекомпанія „ТЕТ”, визначеним як замовник (далі – відповідач), 01.07.2004 був укладений договір № 23/X/2004 про надання послуг зв’язку для розповсюдження телепрограм (далі – договір), відповідно до п. 1.1. якого предметом цього договору є надання позивачем відповідачу послуг зв’язку по розповсюдженню телепрограм відповідача, згідно ліцензії серії HP № 0936 від 04.06.2003 на право користування каналами мовлення та відповідних додатків до неї, виданої відповідачу Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення.

Відповідно до п. 1.2 вищенаведеного договору послуги по розповсюдженню телепрограм надаються відповідачу з використанням технічних засобів, які є власністю відповідача та за допомогою технічних засобів, які є власністю позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, та правильно встановлено судом першої інстанції, п. 2.5. даного договору послуги, що надаються виконавцем у відповідності до умов даного договору, оплачуються замовником, виходячи з розцінок, наведених у протоколі узгодження договірної ціни (додаток №1 до цього договору), який є невід’ємною частиною цього договору. У вартість обслуговування входить використання контрольно-вимірювальної техніки та її повірка.

Згідно з п.п. 7.2.,7.3. договору, він автоматично пролонгується на тих самих умовах на кожний наступний рік, якщо жодна із сторін не заявить письмово про припинення договірних зобов’язань не пізніше, ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору. Всі зміни та доповнення до договору дійсні лише в тому випадку, якщо вони виконані в письмовій формі і підписані належним чином повноважними представниками обох сторін.

Враховуючи, що, ні позивач, ні відповідач не заявляли про своє бажання припинити договір, відповідно до п. 7.2. договору, він вважається пролонгованим на 2007 рік на таких самих умовах.

Крім того, вказані позивачем листи №№ 689/7 від 08.11.2006 та 952/7-2 від 07.12.2006 не приймаються судом апеляційної інстанції як належні докази, що доводять про зміну договору, тому що лист № 689/7 від 08.11.2006 не містить доказів його відправки відповідачу саме в строк 30 днів до закінчення строку дії договору, згідно з п. 7.2 договору, а лист № 952/7-2 від 07.12.2006 був направлений відповідачу після встановленого строку (п. п. 7.2.,7.3. договору), тобто після пролонгації договору на 2007 рік на таких самих умовах в розумінні ст.ст. 33, 34, 36 ГПК України.

Сторонами неодноразово узгоджувалися ціни.

Як встановлено судом першої інстанції, 01.07.2004 сторонами підписано протокол узгодження договірної ціни відповідно до договору № 23/X/2004 про надання послуг для розповсюдження телепрограм від 01.07.2004 (додаток 1 до договору № 23/X/2004), відповідно до якого за послуги зв’язку для розповсюдження телепрограм замовника, згідно ліцензії Серії НР №0936 від 04.06.2003 на право користування каналами мовлення та відповідних Додатків до неї, виданої замовнику Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення, за допомогою ТВ твердотільних передавачей, сторони встановили ціни, що наведені в таблиці, керуючись Максимально граничними тарифами (наказ КРРТ 135 від 31.12.2003): м. Одеса, договірна ціна грн. в год. склала 9,45грн. з ПДВ.

17.08.2005 сторонами підписано протокол узгодження договірної ціни відповідно до договору № 23/X/2004 про надання послуг для розповсюдження телепрограм від 01.07.2004 (додаток 1(а) до договору № 23/X/2004), відповідно до якого за послуги зв’язку для розповсюдження телепрограм замовника, згідно ліцензії Серії НР №0936 від 04.06.2003 на право користування каналами мовлення та відповідних Додатків до неї, виданої замовнику Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення, за допомогою ТВ твердотільних передавачей, сторони встановили ціни, що наведені в таблиці, керуючись Максимально граничними тарифами (наказ КРРТ 135 від 31.12.2003): м. Одеса, договірна ціна грн. в год. склала 3,2 грн. з ПДВ.

01.03.2006 сторонами підписано протокол узгодження договірної ціни відповідно до договору № 23/X/2004 про надання послуг для розповсюдження телепрограм від 01.07.2004 (додаток 1 (б) до договору № 23/X/2004), відповідно до якого за послуги зв’язку для розповсюдження телепрограм замовника, згідно ліцензії Серії НР №0936 від 04.06.2003 на право користування каналами мовлення та відповідних Додатків до неї, виданої замовнику Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення, за допомогою ТВ твердотільних передавачей, сторони встановили ціни, що наведені в таблиці, керуючись Максимально граничними тарифами (наказ КРРТ 135 від 31.12.2003): м. Одеса, договірна ціна грн. в год. склала 9,92 грн. з ПДВ.

Дані протоколи, як в них зазначено, є невід’ємною частиною договору № 23/X/2004 „Про надання послуг зв’язку для розповсюдження телепрограм” від 01.07.2004.

Посилання позивача на те, що договірна ціна залежить від діючих тарифів, а також, що у випадку зростання тарифів відповідно пропорційно зростає договірна ціна є безпідставними, оскільки таке положення не передбачено умовами договору та чинним законодавством України.

Спір виник через те, що відповідач не погодився з такими доводами позивача. І, в свою чергу, заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що розмір договірної ціни змінювався сторонами у 2005-2006р.р., відповідно посилання позивача на збільшення вартості електроенергії, рівень індексу інфляції за період з 2004р.-2006р. є некоректним, у зв’язку з тим, що у зазначений період за домовленістю сторін вже відбулось збільшення договірної ціни.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України кожен має право звернутись до суду за захистом своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси можуть захищатися також шляхом установлення, зміни і припинення правовідносин.

Згідно ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, а у випадку не досягнення сторонами згоди –з підстав, встановлених ч.4 цієї статті, змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Київський апеляційний господарський суд вважає правомірним висновок суду першої інстанції стосовно того, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Частиною 2 статті 652 ЦК України встановлено, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

При цьому відповідно до ч. 4 зазначеної статті зміна договору у зв’язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Позивачем не доведено одночасної наявності умов, визначених вищенаведеними нормами Цивільного Кодексу України. Крім того, із суті спору суд не вбачає виняткового випадку, який був би підставою для зміни за рішенням суду договору у зв’язку з істотною зміною обставин.

Відповідно до приписів ст. 188 ГК України встановлено наступний порядок зміни та розірвання господарських договорів: 1) зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором; 2) сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором; 3) сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду; 4) у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. В силу ч 5 цієї ж статті, якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Зміна та розірвання сторонами договору вважаються такими, що відбулися, з моменту укладення відповідної угоди (вчинення правочину), якщо інше не визначено сторонами. Якщо ж підставою для зміни або розірвання договору є рішення суду, договір вважається зміненим чи розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили. У судовому рішенні може бути визначений інший момент, з якого договір вважається зміненим або розірваним.           Проте, по даному спорі не вбачається підстав для зміни договору у заявленій позивачем частині.

Відповідно до п. 1.2 договору №23/Х/2004 послуги по розповсюдженню телепрограм надаються замовнику з використанням технічних засобів, які є власністю замовника та за допомогою технічних засобів, які є власністю виконавця.

Суд першої інстанції, проаналізувавши протоколи узгодження договірної ціни від 01.07.2004, 17.05.2005 та від 01.03.2006, в яких сторонами при встановленні цін за послуги зв’язку для розповсюдження телепрограм замовника керувались Максимально граничними тарифами (наказ КРРТ 3135 від 31.12.2003р.), які погоджено Комітетом свободи слова та інформації Верховної Ради України, затверджено Національною Радою України з питань телебачення і радіомовлення, погоджено Концерном РРТ, Управлінням кадрів Апарату Верховної Ради України, повно з’ясував обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до п. 7 Максимально граничних тарифів на оренду технічних засобів мовлення, в разі зростання експлуатаційних витрат (при змінах цін і тарифів у народному господарстві України на електричну і теплову енергію, зміною систем оподаткування та інше) понад 10% максимально граничні тарифи цього Прейскуранту підлягають обов’язковому перегляду. Матеріали справи не містять доказів перегляду Максимально граничних тарифів на оренду технічних засобів мовлення, які були погоджені Комітетом свободи слова та інформації Верховної Ради України, затверджені Національною Радою України з питань телебачення і радіомовлення, погоджені Концерном РРТ, Управлінням кадрів Апарату Верховної Ради України.

Стосовно рішення Національної комісії з питань регулювання зв’язку України від 25.01.2007, на яке позивач посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог, то зазначеним рішенням Комісія погодилась із обґрунтованістю розрахунку коефіцієнта підвищення 1, 28, який застосовано Концерном РРТ при коригуванні тарифів на телекомунікаційні послуги. Разом з цим, згідно з рішенням, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Концерн РРТ повинен був надати НКРЗ на розгляд та погодження Методику розрахунку економічно обґрунтованих тарифів та телекомунікаційні послуги, що надаються Концерном РРТ. Матеріали справи не містять доказів погодження Національною комісією з питань регулювання зв’язку України Методики розрахунку економічно обґрунтованих тарифів та телекомунікаційні послуги, що надаються Концерном РРТ.

Суд апеляційної інстанції приймає, як обґрунтовані, доводи відповідача, що „Модель розрахунку підвищую чого коефіцієнту для корегування тарифів на послуги Концерну РРТ”, на яку позивач посилається в якості обґрунтування позову, не може вважатися доказом істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, оскільки цей розрахунок зроблений за умови, що останнє коригування тарифів відбулося в 2004 році, в той час, як коригування договірної ціни по місту Одеса проводилось сторонами в березні 2006 року, а правовідносини, щодо надання послуг по експлуатації обладнання ЗАТ „ТК „ТЕТ” для розповсюдження програм ТК „ТЕТ” в місті Ізмаїл, виникли в серпні 2005р.

Відповідно до ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки, тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Тарифи на телекомунікаційні послуги не встановлюються та не регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування, так само, як і позивач, будучи оператором телекомунікацій, не є уповноваженим органом державної влади або органом місцевого самоврядування. Отже, з огляду на викладене посилання позивача, що йому як оператору телекомунікацій надано право встановлювати тарифи на телекомунікаційні послуги (на підставі ст. 1, 66 Закону України „Про телекомунікації), є безпідставними щодо застосування до спірних правовідносин.

Крім того, посилання позивача на інфляційне зростання цін в економіці України не приймається Київським апеляційним господарським судом, як необґрунтовані, в розумінні ст. 32, 33, 34 ГПК України.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Крім того, відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, позивач не надав, а матеріали справи не містять жодних доказів збільшення власних витрат, пов’язаних з наданням таких послуг.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також, апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Апелянтом було подано суду апеляційної інстанції копію листа Національній комісії з питань регулювання зв’язку України від 26.12.2006 за № 08-9338/103, згідно якого компанія вимагала до 12.01.2007 надати нормативні документи, якими встановлені тарифи на телекомунікаційні послуги, що надаються підприємствами концерну. Після затвердження методики розрахунку тарифів, концерн радіомовлення, радіозв’язку та телебачення планував розробити нові тарифи для надання в користування каналів електрозв’язку для поширення програм телебачення та радіомовлення і подати в НКРЗ на затвердження. Таким чином, апелянтом не спростовано висновок суду першої інстанції щодо не подання НКРЗ на розгляд та погодження методики розрахунку економічно обґрунтованих тарифів та телекомунікаційних послуг.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч 4 ст. 179 ГК України при укладанні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Таким чином, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності відмови у позові у зв’язку з необґрунтованістю позовних вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в розумінні ст. 104 ГПК України. Судові витати за розгляд апеляційної скарги у зв’язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Державного підприємства Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр залишити без задоволення.

2.          Рішення господарського суду міста Києва від 22.11.2007 у справі № 20/368 залишити без змін.

3.          Матеріали справи № 20/368 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Коротун О.М.

05.02.08 (відправлено)