СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.08                                                                                 Справа № 14/36(5/285).

За позовом

Відкритого акціонерного товариства по газифікації та газопостачанню «Луганськгаз», м. Луганськ

до Комунального підприємства «Сєвєродонецьктеплокомуненерго», м. Сєвєродонецьк, Луганської області

про стягнення10353360 грн. 74 коп.,

Суддя Лісовицький Є.А.

Представники:

від позивача: Кузьмін Ю.Л., дов. № 18 від 18.12.07, Мажар З.В., дов. № 21 від 20.12.07, Лісова О.М., дов. № 56 від 05.03.08, Дегтяр О.П., дов. № 41 від 20.12.08.

від відповідача –Колотович Д.О., дов. № 7 від 01.01.08

До початку слухання справи по суті не заявлено вимогу про фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв’язку з чим відповідно до ст. ст. 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України таке фіксування судом не здійснювалося.

Суть спору: позивачем заявлені вимоги стягнення з відповідача боргу у сумі 5997975 грн. 61 коп. згідно мирової угоди затвердженої судом 14.05.01.

Заявою від 05.03.08, що здана у судовому засіданні 06.03.08 позивач збільшив позовні вимоги в частині стягнення інфляційних нарахувань 3667801 грн. 20 коп., 3% річних у сумі 687583 грн. 93 коп. Судом приймається до розгляду заява позивача про збільшення позовних вимог, з огляду на дотримання вимог статті 22 Господарського процесуального Кодексу України. Таким чином, загальна сума позовних вимог по вказаній справі становить –10353360,74 грн.

Позивач у поданому до суду поясненні до позову посилається на те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав того, що відповідачем не виконані умови мирової угоди, яка затверджена рішенням господарського суду Луганської області від 14.05.01р. по справі № 19/8.

Згідно пункту 3 вказаної мирової угоди встановлено, що відповідач зобов’язаний погасити заборгованість у сумі 5997975,61 грн., яка склалася у зв’язку з невиконанням зобов’язань по оплаті природного газу поставленого відповідачу у 1997-1998 роках за договорами від 13.01.1997 року № 44 та від 01.07.1998р. № 74 у строк що не перевищує 08.05.2004 року.

Позивачем також наводиться посилання на те, що відповідно до умов статті 604 Цивільного Кодексу України визначено, що зобов’язання припиняються за домовленістю сторін про заміну первісного зобов’язання новим зобов’язанням між тими ж сторонами (новація), за таких ознак позивач дійшов до висновку про те, що первісне зобов’язання по сплаті природного газу за договорами 1997 - 1998 років припинилися та виникло нове зобов’язання відповідача за мировою угодою від 14.05.2001 року, яке повинно бути виконано боржником у встановлені строки та у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечує та в обґрунтування наводить те, що позивач листами від 24.07.2002 року за № 371, від 01.10.2003 року за № 504 повідомив відповідача про списання простроченої дебіторської заборгованості по природному газу за 1997 –1998 рік у розмірі 6250621,86 грн. Тобто відповідач вважає визначені дії позивача є фактичним прощенням боргу та відмовою від прийняття зобов’язання.

Відповідач послався на приписи норм статті 215 Цивільного Кодексу УСРС згідно якої визначено, що кредитор визнається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не зробив дій, до вчинення яких боржник не міг виконати свого зобов'язання. В обґрунтування визначеного відповідачем наведено той факт, що позивач на протязі 2002 –2007 року не звертався до відповідача з вимогою про стягнення заборгованості за мировою угодою від 08.05.2001 року або про розірвання визначеної мирової угоди та фактично знав про те, що відповідач здійснив усі дії щодо списання суми заборгованості за мировою угодою та відображення цього списання у своєму бухгалтерському та податковому обліку.

Відповідачем в обґрунтування своїх заперечень також зроблено послання на приписи норм статті 210 Цивільного Кодексу УССР згідно якої встановлено, що коли невиконання або неналежне виконання зобов'язання обумовлено умислом або необережністю кредитора, боржник звільняється від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. З урахуванням вказаної норми відповідач вважає, що позивач не має правових підстав для стягнення з нього суми інфляційних нарахувань та 3 % річних з наявності підстав неналежного виконання позивачем своїх зобов’язань та фактичного прощення (списання) заборгованості, що є ухиленням від прийняття зобов’язання.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд дійшов до висновку про необгрунтованість заявлених позовних вимог позивача, з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Луганської області від 14.05.01 було затверджено мирову угоду, укладену 08.05.01 між сторонами у справі № 19/8 про стягнення з відповідача - 8108370 грн. 44 коп. суми заборгованості за поставлений природний газ у 1997 –1998 роках.

За умовами зазначеної мирової угоди сторони дійшли згоди із врахуванням зміни позову про стягнення з відповідача 5997975 грн. 61 коп. заборгованості, у тому числі по договору № 44 від 13.01.97 у сумі 1344897 грн. 07 коп. (460213 грн. 72 коп. балансова вартість та курсова різниця - 884683 грн. 35 коп.) та по договору № 74 від 01.07.98 у сумі 4653078 грн. 54 коп. (також 2909021 грн. 28 коп. балансова вартість та 1744057 грн. 26 коп. курсова різниця).

Згідно п. 3 мирової угоди відповідач мав перерахувати вказану заборгованість до 08.05.2004 року, що ним не було зроблено, тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом та відповідною заявою про збільшення позовних вимог.

Визначена справа вже розглядалася господарським судом, так у Постанові Вищого господарського Суду України від 20.12.2007 року по даній справі судом було встановлено, що укладення мирової угоди від 08.05.2001 року, як правочину, який припинив зобов’язання в цілому за договорами поставки газу № 44 від 13.01.1997 року та № 74 від 01.07.1998 року шляхом заміни суб’єктивних прав, вимог та обов’язків, повинно ґрунтуватися на встановленні виникнення у відповідача нових зобов’язань за мировою угодою, які повинні виконуватись належним чином та їх належному доказі у судовому засіданні.

Судом надано правову оцінку листам позивача від 24.07.2002 року за № 371, від 01.10.2003 року за № 504, згідно яких позивач повідомив відповідача про припинення зобов’язань за договорами постачання природного газу від 13.01.1997 року № 44 та від 01.07.1998р. № 74 та здійснив дії щодо фактичного прощення боргу.

Так, листом від 24.07.2002 року за № 371 позивач фактично простив борг відповідачу на суму –3355417,79 грн. та листом від 01.10.2003 року за № 504 позивач простив борг відповідачу на суму –2895204,07 грн.

До цього висновку суд приходить також з наступного. Так, згідно рішення господарського суду Луганської області по справі № 19/8 від 14.05.2001 року визначено, що судом встановлено наявність загальної вартості поставленого позивачем до відповідача природного газу у 1997 –1998 роках на загальну суму –6667986,59 грн.

У даному рішенні суду по справі № 19/8 від 14.05.2001 року було встановлено, що позивач звернувся до відповідача із позовними вимогами про стягнення 8108370,44 грн. заборгованості за поставлений природний газ у 1997 –1998 роках, а також пені у розмірі –1440383,85 грн.

Позивач змінив суму позову з 8108370,44 грн. до 5997975,61 грн. шляхом укладення мирової угоди та встановлення нових термінів погашення закріпленої угодою сторін заборгованості.

На виконання зазначених листів відповідачем було зроблено комплекс дій по списанню визначеної заборгованості за мировою угодою від 08.05.2001 року та затверджену господарським судом Луганської області рішенням від 14.05.2001р. по справі № 19/8, а саме: відповідач списав та відобразив цю операцію у своєму бухгалтерському обліку та надав відповідні документи до податкового обліку про списання вказаної суми кредиторської заборгованості.

Відповідачем була також надана відповідь позивачу за № 04-654 від 01.10.2003 року згідно якої підтверджено включення у склад валового доходу по податку на прибуток підприємств за податкової декларацією за 9 місяців 2002 року суму списаної заборгованості за мировою угодою. Судом надано оцінку складеного між сторонами акту звірення взаємних розрахунків станом на 01.07.2003 року, згідно якого заборгованість відповідача перед позивачем складала –277683,60 грн., тобто визначений акт було складено з урахуванням прощення (списання) заборгованості за домовленістю сторін. Після даного акту сторонами складались акти звірення у якому відповідач то відображував, то заперечував наявність даного боргу. Як пояснив представник відповідача наявність боргу відображувалась з метою додержання процедури списання боргів за газ згідно постанови Кабінету міністрів України від 29.04.04 № 550, але борг вже був списаний як прощений, що вказано також в акті від 03.04.07.

В підтвердження правомірності проведення відповідачем списання суми заборгованості за поставлений у 1997 –1998 роках природний газ суд вважає достатніми надані докази про проведені контролюючими органами перевірки, а саме - акт перевірки податкового органу щодо встановлення порушень податкового законодавства за період 2001 –2003 рік діяльності відповідача за № 182/23-107/13405551 від 14.07.2003р. та акт перевірки органами контрольно-ревізійного управління Луганської області від 04.07.2003 року.

У відповідності до статті 220 Цивільного Кодексу УРСР, який був чинним на день укладання мирової угоди, визначено, що зобов`язання припиняється угодою сторін.

Наявність угоди сторін, щодо припинення зобов’язань за рішенням господарського суду Луганської області по справі № 19/8 –повністю знайшло своє підтвердження у матеріалах справи, а саме –волевиявлення позивача, що знайшло свою реалізацію у листах позивача від 24.07.2002 року за № 371, від 01.10.2003 року за № 504, а також було закріплено у акті звірення взаємних розрахунків станом на 01.07.2003 року та додаткового відображено у відповіді відповідача за № 04-654 від 01.10.2003 року і підтверджено актами перевірки контролюючих органів, а саме –актом перевірки податкового органу щодо встановлення порушень податкового законодавства за період 2001 –2003 рік діяльності відповідача за № 182/23-107/13405551 від 14.07.2003р. у якому здійснено вказане списання заборгованості та актом перевірки Державної контрольної –ревізійної служби від 04.07.2003р. щодо перевірки ведення бухгалтерського обліку відповідачем за визначений період.

Повноваження особи, що підписала листи, перевірено судом. Наданими положенням про Сєвєродонецьке міжрайонне управління з експлуатації газового господарства, філії акціонерного товариства з газопостачання і газифікації «Луганськгаз», довіреністю на її керівника від 27.12.01 підтверджуються їх повноваження вчиняти від імені позивача правочини та юридично значимі дії, у тому числі щодо припинення зобов’язання угодою сторін.

За таких обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати відносяться на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального Кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1.          У задоволені позову відмовити.

2.          Судові витрати покласти на позивача.

В судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення. Рішення, оформлене відповідно до ст. 84 ГПК України, підписано 04.04.2008 р.

На підставі ч. 3 ст. 85 ГПК України дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя                                                                                                    Є.А. Лісовицький