ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

25.03.08                                                                                           Справа № П-8/247

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді                                                                        Краєвської М.В.

суддів:                                                                        Галушко Н.А.

Орищин Г.В.

розглянувши апеляційну скаргу ТзОВ “Спільне українсько-німецьке підприємство “Станім” без дати та без номера

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06.12.2007 р.

у справі № П-8/247

за позовом Заступника прокурора м.Івано-Франківська в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної ради, м.Івано-Франківськ

до ТзОВ “Спільне українсько-німецьке підприємство “Станім”, м.Івано-Франківськ

за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1) Державного науково-реставраційного управління Івано-Франківської області управління містобудування та архітектури Івано-Франківської облдержадміністрації, м.Івано-Франківськ

2) Управління майна спільної власності територіальних громад області Івано-Франківської облради, м.Івано-Франківськ

про розірвання охоронно-орендних договорів

За участю представників:

від прокуратури Львівської області –Овчаренко О.З. (старший прокурор відділу представництва інтересів громадян і держави в судах, службове посвідчення № 565);

від позивача –Пітеляк А.В. (начальник юридичного відділу, довіреність від 13.12.2006 р. № 14-136/811-р/079 в матеріалах справи, а.с.32);

від відповідача – не з”явився;

від третіх осіб - не з”явилися

Прокурору та представнику позивача роз”яснено їх права й обов”язки, передбачені ст.ст.22, 29 ГПК України. Заяв про відвід суддів не поступало.

За усним клопотанням відповідача в судових засіданнях 11.03.2008 р., 25.03.2008 р. забезпечувалося повне фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перегляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалах Львівського апеляційного господарського суду від 22.01.2008 р., 12.02.2008 р., 26.02.2008 р., 11.03.2008 р.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 06.12.2007 р. у справі № П-8/247 (суддя Шіляк М.А.) позов задоволено повністю за доведеністю й обгрунтованістю, розірвано охоронно-орендні договори № 31 від 01.11.1998 р. і № 19 від 01.01.2000 р., укладені між Державним науково-реставраційним управлінням Івано-Франківської області та ТзОВ “Спільне українсько-німецьке підприємство “Станім”, а також зобов”язано останнього повернути орендоване приміщення балансоутримувачу.

Відповідач з даним рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, з наступних підстав: відсутні, а позивачем не доведені факти несплати орендної плати протягом 3-х місяців підряд; вартість комунальних послуг не входить до орендної плати та сплачувалась відповідачем окремо; витрати зі сплати податку на землю теж не входять у розмір орендної плати; позивач не був письмово попереджений про розірвання договорів; відповідач належним чином виконує всі умови договорів, у т.ч. страхування, проведення ремонтно-реставраційних робіт; прокурором не обгрунтовано, в чому полягає захист інтересів держави.

У судовому засіданні 11.03.2008 р. представник апелянта апеляційну скаргу підтримав та пояснив, що вважає рішення суду першої інстанції незаконним через те, що суд належним чином не дослідив обставини щодо відсутності у ТзОВ "Спільне українсько-німецьке підприємство "Станім" заборгованості по сплаті орендної плати протягом трьох місяців підряд від дня закінчення строку платежу.

Апелянт вважає, що дана обставина є суттєвою і тільки за наявності заборгованості протягом трьох місяців підряд договори оренди можна було б розірвати. ТзОВ "Спільне українсько-німецьке підприємство "Станім" у своїх розрахунках, зазначених в апеляційній скарзі та в письмових поясненнях, визнає невчасне та не в повному розмірі внесення орендної плати за користування спірним приміщенням відповідно до виставлених рахунків у період з квітня по липень 2005 року, однак стверджує, що це був період, який менший за трьохмісячний термін, який встановлений ст.26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 р. № 2269-ХП з наступними змінами та доповненнями (далі –Закон № 2269-ХП). ТзОВ “Спільне українсько-німецьке підприємство "Станім" також зазначає про те, що відповідно до охоронно-орендних договорів № 19 та № 31 величина орендної плати за місяць становить фіксовану суму в розмірі 196, 89 грн. та відповідно 417, 54 грн., а тому в суми що були надані до оплати орендарю, орендодавець включив вартість комунальних послуг. Крім того апелянт вказує про безпідставність звернення до суду в даній справі прокурора в інтересах Івано-Франківської обласної ради, мотивуючи це відсутністю підстав його звернення до суду, так як не можна ототожнювати інтереси держави з майновими інтересами суб"єктів господарювання.

У судовому засіданні та у відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення з наступних підстав: суд першої інстанції, розриваючи спірні договори оренди, правомірно посилався на ст.ст. 18 та 26 Закону № 2269-ХП, якими передбачено, що орендар зобов'язаний вносити оренду плату своєчасно і у повному обсязі. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду, арбітражного суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України. Позивач вважає доведеним неналежне виконання ТзОВ “Спільне українсько-німецьке підприємство “Станім” зобов'язань за договором і за законом, а саме: несистематичність сплати і сплату не в повному обсязі орендної плати за охоронно-орендними договорами № 19 та № 31, що в свою чергу є однією з підстав, визначеною в законі для розірвання відповідних договорів. Позивач також вважає безпідставним твердження апелянта про те, що вказані у позовних вимогах розрахунки стосуються не тільки орендної плати, а й плати за комунальні послуги та податок на землю, що підтвердив поданою до справи довідкою (інформацією).

Третя особа-2 - Управління майна спільної власності територіальних громад області Івано-Франківської облради просить розглядати апеляційну скаргу за відсутності його представника (телеграма від 11.02.2008 р. вх. № 99).

24 березня 2008 року до Львівського апеляційного господарського суду поступило чергове клопотання від відповідача про відкладення перегляду справи в зв”язку з хворобою директора (вх. вх. № № 215, 217).

Прокурор і позивач заперечили проти даного клопотання, оскільки останні подаються з метою затягування судового процесу.

Розглянувши подане клопотання, заслухавши думки інших учасників судового процесу, суд апеляційної інстанції відмовляє в його задоволенні, оскільки, по-перше, у господарському процесі розгляд справи не пов”язується з особистою явкою представника, пояснення сторін не є засобом доказування; по-друге, заявлене клопотання не містить додаткових доказів, які б перешкодили розгляду апеляційної скарги по суті. За таких обставин колегія суддів вважає за доцільне переглянути оскаржуване рішення у відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення прокурора, представника позивача, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06.12.2007 р. у справі № П-8/247 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ТзОВ “Спільне українсько-німецьке підприємство “Станім” - без задоволення.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

В процесі розгляду справи в суді першої інстанції позивачами було доведено неналежне виконання ТзОВ “Спільне українсько-німецьке підприємство "Станім" зобов'язань за договором, а саме: несистематичність сплати і сплату не в повному обсязі орендної плати за охоронно-орендними договорами № 19 та № 31, що в свою чергу є однією з підстав, визначеною в законі для розірвання відповідних договорів на підставі ст.26 Закону № 2269-ХП. Дана норма знайшла своє відображення в пункті 13 Роз'яснення Вищого Арбітражного суду України від 25.05.2000 р. № 02-5/237 "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про оренду державного та комунального майна" з наступними змінами та доповненнями, де зазначено що підставою для розірвання договору може бути належним чином доведене невиконання орендарем хоча б одного з його зобов'язань, передбачених ст.18 Закону № 2269-ХП.

ТзОВ “Спільне українсько-німецьке підприємство "Станім" у своїй апеляційній скарзі та в судовому засіданні визнав факт систематичного неналежного виконання ним положень ст. 18 Закону № 2269-ХП, п. 6 договору № 19 та п. 5 договору № 31 в частині оплати орендної плати.

Тому твердження апелянта про відсутність заборгованості протягом трьох місяців, що, на його думку, є істотною та єдиною умовою для вирішення даного питання судом, не заслуговує на увагу, оскільки, крім заборгованості впродовж квітня-липня 2005 року, заборгованість по орендній платі мала місце і в серпні, і в грудні 2005 року.

З огляду на такі обставини, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про задоволення позову і розірвання охоронно-орендних договорів № 19 та № 31 у зв'язку із невиконанням відповідачем положень ст. 18 Закону № 2269-ХП та умов договорів.

Апелянт зазначає, що, крім загальної норми ст.783 ЦК України, що встановлює підстави розірвання договору оренди, ЦК України містить спеціальну норму - ст.782, яка регулює наслідки постійної несплати орендної плати, та передбачає строк, з настанням якого в орендаря виникає право на відмову від договору оренди, а саме: три місяці несплати орендної плати.

Однак дане трактування скаржником колегією суддів не береться до уваги, оскільки не відповідає дійсності.

Так, за змістом статті 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Втім відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Отже, наймодавець має право вимагати розірвання договору найму (оренди) у будь-якому разі істотного порушенням наймачем договору. До істотних порушень договору найму (оренди) можна віднести, зокрема, порушення строку внесення плати за користування річчю наймачем.

Враховуючи невиконання орендарем обов”язку по своєчасній та повній сплаті орендної плати, внаслідок чого виникла заборгованість, доказів погашення якої відповідачем не надано, господарським судом обгрунтовано зроблено висновок про необхідність розірвання спірних договорів.

Частиною 3 ст.18 Закону № 2269-ХП передбачено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і в повному обсязі.

Як зазначає ТзОВ “Спільне українсько-німецьке підприємство "Станім" в своїх розрахунках, і це підтверджується матеріалами справи, орендар протягом трьох місяців підряд не вносив плату за користування річчю відповідно до виставлених рахунків в тому обсязі, що передбачено ст.18 Закону № 2269-ХП, та договорами, тобто в повному обсязі відповідно до умов договору.

За таких обставин підтверджується факт (який визнається самим відповідачем) невнесення ТзОВ "Станім" протягом трьох місяців підряд плати за користування річчю та помісячно за інші місяці впродовж дії договорів.

Як зазначається в п. 1 апеляційної скарги ТзОВ “Спільне українсько-німецьке підприємство "Станім", в квітні 2005 року згідно з рахунком № 159 від 13.04.2005 р. орендар повинен був сплатити 1336,00 грн. до 10.05.2005 р. Остаточна оплата по рахунку проведена 06.07.2005 р., тобто оплата по рахунку не була проведена впродовж 1 місяця 26 днів, що підтверджує невиконання орендарем своїх обов'язків за договором належним чином.

За травень 2005 року згідно з рахунком від 18.05.2005 р. ТзОВ “Спільне українсько-німецьке підприємство "Станім" до 10.06.2005 р. повинно було сплатити 1344,82 грн. Оплату ж було проведено тільки 01.09.2005 р., із затримкою в 2 місяці 20 днів.

За червень 2005 року, як зазначає апелянт, він повинен був сплатити 1352,44 грн. по рахунку до 10.07.2005 р. Оплата була проведена 28.09.2005 р., тобто через 2 місяці 18 днів після встановленого строку.

Необхідно також зазначити, що систематичне невиконання своїх обов'язків по сплаті орендної плати орендар допускав і в серпні 2005 року (заборгованість станом на 10.08.05 становила 3311,26 грн.) і в грудні 2005 року (заборгованість станом на 10.12.2005 року –1076,33 грн.)

Викладені вище розрахунки є визнаними відповідачем обставинами, що підтверджують систематичне невиконання ТзОВ "Станім" зобов'язань за договорами № 19 та № 31 в частині своєчасної та повної сплати орендної плати.

Заперечення апелянта недотримання позивачем порядку розірвання господарських договорів з надісланням пропозиції суд вважає помилковим з огляду на те, що названий порядок не стосується випадку односторонньої відмови від договору, про що правильно зазначив суд першої інстанції.

Не заслуговує на увагу і твердження ТзОВ “Спільне українсько-німецьке підприємство "Станім" про те, що відповідно до охоронно-орендних договорів № 19 та № 31 розмір орендної плати за місяць становить фіксовану суму, а саме: 196,89 грн. та відповідно 417,54 грн., а тому в суми, що були надані до оплати орендарю, орендодавець включив вартість комунальних послуг.

Як передбачено в п. 6 та 7 відповідно договору № 31 та договору № 19, у разі зміни чинних тарифів на оренду пам'яток архітектури орендна плата відповідно змінюється, починаючи з строку запровадження нового тарифу, і вноситься у термін, зазначений у повідомленні орендодавця про перерахунок.

Згідно з п. 4 вказаних охоронно-орендних договорів вартість комунальних послуг (вода, каналізація, електроенергія, опалення, санітарна очистка, телефон) оплачується орендарем додатково, пропорційно займаній площі, або за показами лічильника.

Отже, відповідно до умов договорів, орендодавець надавав орендарю повідомлення і розрахунки конкретно по орендній платі (що підтверджується копіями рахунків), і саме по орендній платі в ТзОВ “Спільне українсько-німецьке підприємство "Станім" була несвоєчасна оплата і систематична заборгованість, що є підтвердженим фактом.

Такі розрахунки і повідомлення орендодавця приймались орендарем, не оскаржувались і не оспорювались ним, але невчасно сплачувались. В подальшому, несистематично і з затримкою орендар сплачував за цими рахунками орендну плату, тим самим погоджуючись із її вартістю.

Посилання апелянта на виконання ремонтно-реставраційних робіт орендованого об'єкта та на страхування орендованих приміщень на користь орендодавця жодним чином не вказує на відсутність підстав для розірвання договорів, оскільки, по-перше, зарахування відповідачем вартості ремонтних робіт самостійно в сплату орендної плати безпідставне, так як згода на таке зарахування орендодавцем не надавалася; по-друге, орендар виконав обов'язкову умову охоронно-орендних договорів щодо страхування об'єкта.

Не заслуговує на увагу суду твердження ТзОВ “Спільне українсько-німецьке підприємство "Станім" про порушення прокуратурою своїх повноважень при його зверненні до суду з даним позовом, оскільки прокурор повністю довів і обґрунтував своє право на звернення до суду з даною позовною заявою саме в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної ради, яка не є суб"єктом господарювання.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про задоволення позову і розірвання охоронно-орендних договорів № 19 від 01.01.2000р. та № 31 від 01.11.1998 р. у зв'язку з невиконанням відповідачем положень ст.18 Закону № 2269-ХП та умов даних договорів.

Отже, з огляду на вище викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області відповідає матеріалам справи, грунтується на чинному законодавстві, доводи скаржника документально необгрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 06.12.2007 р. у справі № П-8/247 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТзОВ “Спільне українсько-німецьке підприємство “Станім” - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя                                          М.В.Краєвська

Суддя                                                                                                      Н.А.Галушко

Суддя                                                                                                     Г.В.Орищин