ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

№ 17/148

28.05.08

За позовом Закритого акціонерного товариства «Українсько-російська акціонерна страхова компанія «Авіоніка»

До Відкритого акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант»

Про стягнення 5266,66 грн.

Суддя Кролевець О.А.

Представники :

Від позивача: Блудиліна М.Є. (довіреність №232 від 04.04.2008)

Від відповідача: Стеценко Т.М. (довіреність №3378-1/14 від 19.11.2007)

Відповідно до ст.77 ГПК України в судових засіданнях оголошувалась перерви: 19.05.2008 до 26.05.2008, до 28.05.2008.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги ЗАТ «Українсько-російська акціонерна страхова компанія «Авіоніка»про стягнення з відповідача суми завданих збитків у розмірі 5266,66 грн.

Позовні вимоги мотивовані наступним. Між позивачем та громадянином Харук І.П. був укладений договір страхування наземного транспорту (автомобіля «Daewoo Lanos»), одним із страхових випадків за яким є «пошкодження транспортного засобу внаслідок ДТП». 28.03.2007 стався страховий випадок –дорожньо-транспортна пригода, винним у якої було визнано громадянина Степанюка О.О., відповідальність якого застрахована відповідачем по справі. Посилаючись на ст.993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України «Про страхування», позивач просить суд стягнути суму страхового відшкодування, виплачену позивачем на користь гр.Харук І.П., саме з відповідача –страховика за договором страхування, укладеним між відповідачем та винною у ДТП особою.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з тих підстав, що відповідно до приписів чинного законодавства позов слід пред’являти до винної особи –водія транспортного засобу, якого визнано винним у ДТП, а не до Страховика, який застрахував цей транспортний засіб.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.01.2007 між позивачем (страховик) та громадянином Харук І.П. (страхувальник) було укладено договір страхування наземного транспорту №007500/3, відповідно до умов якого предметом вказаного договору є майнові інтереси страхувальника, пов’язані з володінням та/або користуванням, та/або розпорядженням застрахованим транспортним засобом (далі –ТЗ) –легковим автомобілем «Daewoo Lanos»(реєстраційний номер АА 8637 ВВ, 2005 року випуску, номер кузову SVPTF69YD5W246656) та його додатковим обладнанням.

Серед страхових випадків, передбачених Договором, зокрема, є Дорожньо-транспортна пригода.

Строк дії Договору страхування визначений з 04.01.2007 по 03.01.2008.

28.03.2007 стався страховий випадок –ДТП за участю автомобіля «Камаз»(держ.номер 056-39 КМ) та автомобілем «Daewoo Lanos»(держ.номер АА 8637 ВВ). Згідно з постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 17.04.2007 у адміністративній справі №3-11254/07р. винним визнано водія автомобіля «Камаз»Степанюка О.О.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Камаз»Степанюка О.О. застрахована на підставі Полісу №ВА/7953217 обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 20.12.2006. Страховиком за вказаних Полісом є Українська страхова компанія «Дженералі Гарант».

Строк дії вказаного Полісу становить 1 рік і діє до 19.12.2007.

Оскільки в результаті ДТП було завдано пошкоджень автомобілю «Daewoo Lanos», позивач відповідно до умов Договору страхування №007500/3 від 03.01.2007 виплатив власникові автомобіля страхове відшкодування.

07.08.2007 позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою про відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП на суму 5266,66 грн., у відповідь на яку відповідач погодився про виплату страхового відшкодування в розмірі 3688,33 грн.

Однак, оскільки відповідач добровільно грошові кошти не перерахував, позивач звернувся з позовом до суду.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив суду, що вважає заявлені позовні вимоги безпідставними, оскільки позов слід пред’являти саме до винної особи, а не до Страховика (відповідача по справі).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ст.979 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов’язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або інший особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов’язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.993 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) та ст.27 Закону України «Про страхування»до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об’єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ст.1187 ЦК України).

Згідно зі ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п.37.4 Закону України «Про обов’язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів»страховик має право здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що падають послуги з ремонту пошкодженого майна, лікування потерпілих та інші послуги, пов’язані з відшкодуванням збитків.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем будь-яких договірних відносин не існує.

Як вже зазначалось вище, постановою суду винним у ДТП визнано водія автомобіля «Камаз»громадянина Степанюка О.О.

За таких обставин, з огляду на приписи ст.ст. 993, 1191 ЦК України в разі відшкодування позивачем по справі шкоди, завданою водієм Степанюком О.О., у позивача виникло зворотнє право звернутися з регресною вимогою саме до Степанюка О.О., а не до відповідача по справі. Також судом встановлено, що позивач до винної особи з регресною вимогою не звертався.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми страхового відшкодування, оскільки відповідач не є відповідальною особою за заподіяні збитки, а є лише страховиком за укладеним між відповідачем та винною особою договором страхування.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити повністю.

Суддя О.А.Кролевець