ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

12.03.08
Справа  № 10/83

Львівський
апеляційний господарський суд,  в складі
колегії:

головуючого-судді:                  Бойко С.М.,

суддів:                                         Бонк Т.Б.,

Марко Р.І.,

при
секретарі   Чаплик І.,

з
участю представників:

від
скаржника (відповідача) -    не
з”явився,

позивача -
з”явився,

розглянув
апеляційну скаргу
приватного підприємця ОСОБА_1, м.Чернівці

на рішення    господарського суду Чернівецької області
від 15.11.2007 року,

суддя
Ковальчук Т.І.,  у справі   № 10/83

за
позовом           дочірнього підприємства «Імпекс
Інтернешнл Трейд Україна», м.Чернівці

до відповідача приватного
підприємця ОСОБА_1, м.Чернівці

про  тлумачення
змісту договору,

в с т а н о в и в :

рішенням
господарського суду Чернівецької області від 15.11.2007 року задоволено
позов   дочірнього підприємства «Імпекс
Інтернешнл Трейд Україна»до приватного підприємцяОСОБА_1 про тлумачення змісту
договору та роз»яснено, що положення пункту 4.1 договору №6 про надання
юридичних послуг від 01.12.2003 р. треба розуміти так, що Замовник зобов'язався
щомісячно перераховувати Підприємцю за
виконану   ним  роботу
4000   доларів   у
гривневому   еквіваленті   по офіційному курсу долару США на день
проведення розрахунку, факт виконання роботи повинен підтверджуватися
відповідними двосторонніми актами, проте належна до сплати сума ніяким чином не
співвідноситься з кількістю (обсягом) виконаної роботи чи її матеріальним
результатом, а також не є предметом окремої щомісячної домовленості сторін за
Договором. Валюта розрахунку(гривня) визначена, виходячи із співвідношення валютного
курсу на день підписання Договору, і визначається за офіційним курсом
Національного банку України валюти ціни Договору - долару США. Якщо на день
розрахунку валютний курс зміниться, суму платежу буде відповідно змінено у
співвідношенні до офіційно  встановленого  Національним банком України курсом валюти
ціни.

Рішення
суду мотивоване аналізом зміст пункту 4.1 договору, діями сторін по його
виконанню, правовими нормами цивільного законодавства, якими регулювалися
відносини сторін під час укладення і виконання договору, а також судовими
рішеннями по справах між сторонами по стягненню заборгованості за даним
договором.

В
апеляційній скарзі  скаржник (відповідач)
просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові
відмовити, з підстав неповного з”ясування судом обставин, що мають значення для
справи та порушення норм матеріального права, апелюючи тим, що позивачем
пропущено строк позовної давності звернення з даним позовом, оскільки термін
дії спірного позову закінчився 20.04.2004 року з моменту підписання  між тими сторонами аналогічного нового
договору тільки з іншою ціною.

Скаржник
покликається на те, що спірний договір вже було витлумачено по справі №2/127 та
не погоджується з висновком суду про те, що предмет позову по даній справі є іншим,
ніж по справі №2/127, оскільки тлумачення договору в даній справі   стосується саме точної суми і порядку
розрахунків за договором, що було витлумачено по справі №2/127.

Скаржник
також вважає, що місцевим судом здійснено
не тлумачення змісту договору, а встановлено новий порядок  його виконання і розрахунків, що суперечить
правилам ст.213 ЦК України.

У
відзиві на апеляційну скаргу  позивач
просить в її задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що потреба в тлумаченні
правочину не прив»язується лише до моменту закінчення його дії, а може
виникнути й пізніше. Вимога про
тлумачення є різновидом вимоги про визнання  права, а тому строк позовної давності на цю
вимогу не поширюється.

Позивач
вважає правильним покликання суду на різні предмети спору в даній справі та
справі №2/127, а відтак відсутність підстав для припинення провадження в даній
справі на підставі п.2 ст.80 ГПК України, а також  вважає безпідставними інші доводи апелянта з
огляду на відсутність їх нормативного та документального обгрунтування.

В
судове засідання представник скаржника повторно не з»явився, письмовим
клопотанням просить розгляд справи відкласти, проте, зважаючи на строк розгляду
спору та можливість його розгляду без участі скаржника та відсутності
поважності причин щодо відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в справі доказами про права і обов”язки сторін.

Суд,
заслухавши пояснення представника позивача, який підтримав свою позицію,
пояснення дав аналогічні, викладені в письмових поясненнях та дослідивши наявні
докази по справі,  вважає, що апеляційна
скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Судом
встановлено, що 01.12.2003 р. між ДП "Імпекс Інтернешнл Трейд
Україна" та підприємцем ОСОБА_1 укладено договір про надання юридичних
послуг №6, згідно якого ДП "Імпекс Інтернешнл Трейд Україна"
(замовник) доручає, аОСОБА_1. (підприємець) бере на себе зобов'язання надавати
юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором (а.с.7).

Згідно  з
розділом  2  Договору підприємець  бере
на себе  виконання  наступної правової роботи: надає юридичні
консультації замовнику з поточних питань діяльності, забезпечує відповідність
здійснюваної господарської та комерційної діяльності вимогам чинного
законодавства; організує та веде претензійну роботу за матеріалами, які
підготовлює замовник; представляє у встановленому порядку інтереси замовника в
суді, а також в органах

виконавчої
влади та місцевого самоврядування при розгляді правових питань; перевіряє
відповідність вимогам законодавства внутрішніх документів замовника,

надає   допомогу
замовнику   з   підготовки
та   правильного   оформлення
зазначених

документів;
узагальнює  та  аналізує
розгляд  судових,  інших
справ  та  спільно
з  іншими

підрозділами   замовника
-   результати   розгляду
претензій,   практику   укладання
та

виконання
договорів - надає замовнику пропозиції з усунення виявлених недоліків;
організовує систематичний облік та збереження-нормативних актів, що надходять
до замовника.

Замовник
(позивач) у свою чергу зобов'язався, зокрема, оплачувати підприємцю
(відповідачеві) витрати, необхідні для виконання його доручень, та оплачувати
послуги підприємця (розділ 3 договору).

У
розділі 4 визначено порядок оплати послуг підприємця, а саме згідно з п. 4.1 за
роботу, виконану підприємцем, замовник щомісячно перераховує 4 (чотири) тисячі
доларів США, що становить 21000 (двадцять одну) тисячу гривень на день
укладання договору по курсу Національного банку України. Пунктом 4.2 договору
обумовлено, що розрахунки за виконану роботу здійснюються замовником не пізніше
третього числа кожного місяця.

Інші
пункти договору не мають значення для тлумачення змісту п. 4.1 Договору.

Як
вбачається з матеріалів справи, в процесі виконання договору сторонами
складалися

акти
прийому-здачі виконаних юридичних послуг, зокрема від 23.01.2004 р., від

23.02.2004
р., від 15.03.2004 р., у яких зазначалося про прийняття позивачем від

відповідача
виконання певних видів юридичних послуг, передбачених розділом  2 Договору (а.с.9-12).  В акті від 15.03.2004 р. також вказано, що
роботу оплачено згідно прибуткового касового ордеру в сумі 5000
грн.(а.с.11,13).

Судом
також встановлено, що постановою Львівського апеляційного господарського суду
від 01.03.2007 р. скасовано рішення господарського суду Чернівецької області
від 25.12.2006 р. по справі №1/52, яким за позовом ДП "Імпекс Інтернешнл
Трейд Україна" до приватного підприємцяОСОБА_1 визнано недійсними договори
про надання юридичних послуг

№6
від 01.12.2003 р. та №12/А від 20.04.2004 р. (а.с.19-20, 21-24), що свідчить
про дійсність

спірного
договору.

Також,
рішенням господарського суду Чернівецької області від 11.64.2007 р. по справі
№2/127 з ДП "Імпекс Інтернешнл Трейд Україна" стягнуто на користь
приватного підприємцяОСОБА_1 заборгованість по оплаті за надані відповідно до
договору №6 від 01.12.2003 р. та №12/А від 20.04.2004 р. юридичні послуги в
сумі 138000 грн., 26001,02 грн. пені, 8631,64 грн. річних, 27876 грн.
інфляційних (а.с.26-27).

Постановою
Львівського апеляційного господарського суду від 17.07.2007 р. рішення
господарського суду Чернівецької області від 11.04.2007 р. по справі № 2/127
змінено, стягнуто з ДП "Імпекс Інтернешнл Трейд Україна" на користь
приватного підприємцяОСОБА_1 133000 боргу, 8071 грн. 3% річних, 26175,56 грн.
інфляційних збитків (а.с. 38-40), а постановою Вищого господарського суду
України від 09.10.2007 р. постанову Львівського апеляційного господарського
суду від 17.07.2007 р. по справі № 2/127 змінено, вирішено стягнути з ДП
"Імпекс Інтернешнл Трейд Україна" на користь приватного
підприємцяОСОБА_1 133000 боргу, 8071 грн. річних, у стягненні інфляційних
відмовлено (а.с. 58-60).

Відповідно
до ч.2 ст.35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду
(іншого органу,  який вирішує
господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

З
наввведеного, місцевим судом підставно прийнято до уваги  встановлені вище судами факти по справі
№2/127 про те,  що протягом дії
договору сторонами складено три акти прийому-здачі виконаних юридичних послуг,
а саме від 23.01.2004 р., від 23.02.2004 р. та від 15.03.2004 р. і саме ці акти
підлягають оцінці в контексті позовних вимог про тлумачення змісту договору.

Щодо
акту прийому-здачі виконаних юридичних послуг від 03.12.2003 р., то він
свідчить, що до укладення договору між сторонами мали місце правовідносини
стосовно надання юридичних послуг, однак не може розцінюватися як доказ
усталеної практики відносин між сторонами щодо визначення належної до сплати
суми за виконані роботи в кожному конкретному випадку під час виконання
договору (а.с. 8, 17).

Згідно
з ч.2 ст.213 Цивільного кодексу України на вимогу однієї або обох сторін суд
може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

При
тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту
правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері
відносин значення термінів.

Якщо
буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері
відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин
правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину
зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо
за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості
визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета
правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між
сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового
договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Ч.2
ст. 637 ЦК України визначено також, що у разі тлумачення умов договору можуть
враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі
немає посилання на ці умови.

Таким
чином, враховуючи, що за своєю правовою природою спірний договір є різновидом
договору підряду, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що  укладення і зміст його повинні відповідати
загальним положенням Цивільного кодексу Української РСР 1963 р.

Відповідно
до ст.332 ЦК УРСР за договором підряду підрядчик зобов'язується виконати на
свій ризик певну роботу за завданням замовника, а замовник зобов'язується
прийняти та оплатити виконану роботу. Тобто за загальним правилом оплаті
підлягає уже виконана робота.

Відповідно
до ст.345 ЦК УРСР замовник зобов'язаний оплатити виконану підрядчиком роботу
після здачі всієї роботи, якщо інше не встановлене законом або договором.
Пунктом 4.2 Договору передбачено, що розрахунки за виконану роботу здійснюються
замовником не пізніше третього числа кожного місяця, що треба розуміти як
домовленість, що оплаті підлягає робота, виконана впродовж звітного місяця.

У
відповідності до ст.334 ЦК УРСР на виконання робіт, передбачених договором
підряду, складається кошторис.

Як
вбачається з матеріалів справи, при укладанні спірного договору кошторис
сторонами не складався, отже, за змістом п.4.1 сторони погодили розмір оплати
роботи, виконаних за місяць незалежно від її обсягу. Судом першої інстанції
підставно зазначено, що в іншому випадку може виникнути ситуація, що сторонами
не погоджено одну з істотних умов договору - розмір належної виконавцю робіт
винагороди, яке в свою чергу наслідком має визнання такого договору неукладеним
(ст.ст. 153 345 ЦК УРСР). Разом з тим, зважаючи
на судові рішення у справах № 2/127 та № 1/52 такий висновок є
безпідставним, а отже підтверджує факт погодження  сторонами в п.4.1 договору розміру оплати
роботи, виконаних за місяць незалежно від її обсягу.

Щодо
вираження ціни договору в доларах США, то це не суперечить закону за умови, що
розрахунки проводяться в національній валюті України (Декрет Кабінету Міністрів
України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю").

Таким
чином, з аналізу змісту пункту 4.1 договору, дій сторін по його виконанню,
правових норм цивільного законодавства, якими регулювалися відносини сторін під
час укладення і виконання договору, а також судових рішень по справах між
сторонами по стягненню заборгованості за даним договором, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що
оплаті   підлягає   виконана
підприємцем   робота,   тобто
платежі   не   повинні

здійснюватися
до виконання робіт, наперед (авансом, передоплатою); виконані роботи мають бути
підтверджені документально, передані стороною- виконавцем   і
прийняті
стороною-замовником;
зокрема,   шляхом   складання
актів приймання виконаних робіт; оплаті за виконану протягом одного
місяця роботу підлягають кошти  у гривнях
у сумі, еквівалентній   4000 доларів США,
по курсу Національного банку України на день проведення платежу; розмір
щомісячного платежу не ставиться у пропорційну залежність від обсягів
(кількості) виконаних робіт.

При
цьому, судом прийнято до уваги той факт, що договором не обумовлено будь-яких
кількісних характеристик юридичних послуг, які мають надаватися замовнику та їх
матеріально-правових результатів, зокрема, надати не менше як 10 консультацій
на місяць, здійснити представництво в суді не менш як 5 разів, виграти в
судовому порядку певної суми коштів протягом місяця тощо.

Також,
зі змісту п. 2.1 Договору вбачається, що визначені ним роботи носять постійний,
а не разовий характер, і повинні забезпечити стабільний юридичний супровід
господарської діяльності позивача.

Щодо
розміру валюти, то пункт 4.1 Договору належить тлумачити як такий, що містить
валютне застереження, зміст якого відповідає постанові Кабінету Мікстів України
від 21.06.1995 р. № 444 "Про типові платіжні умови зовнішньоекономічних
договорів (контрактів) і типові форми захисних застережень до зовнішньоекономічних
договорів (контрактів), які передбачають розрахунки в іноземній валюті".

У
Додатку 2 до цієї постанови визначені валютно-цінові застереження під час
укладення зовнішньоекономічних договорів (контрактів), зокрема, у разі коли
валюта ціни і валюта розрахунку різні, вказане застереження виглядає таким
чином:

"Валюта
розрахунку (назва валюти) визначена виходячи із співвідношення валютного курсу
на день підписання договору (контракту) і становить »одиниць валюти ціни
договору (контракту) (назва валюти). Якщо на день розрахунку валютний курс
зміниться більш як на  +/- У, суму
платежу буде відповідно змінено у співвідношенні  ».

Валюта
розрахунку (назва валюти) визначена виходячи із співвідношення валютного курсу
на день підписання договору (контракту) і становить »одиниць валюти ціни
договору (контракту) (назва валюти). Якщо на день розрахунку валютний курс
зміниться, суму платежу буде відповідно змінено у співвідношенні  ."

Хоча
визначені постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.1995 р. № 444 типові
платіжні умови зовнішньоекономічних договорів (контрактів) і типові форми
захисних застережень до зовнішньоекономічних договорів носять рекомендаційний
характер і передбачені для використання в зовнішньоекономічній діяльності, з
урахуванням положень ч.1 ст.З Декрету Кабінету Міністрів України "Про
систему валютного регулювання і валютного контролю" щодо визначення
статусу валюти України як єдиного законного засобу платежу на території
України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та
зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного
законодавства України, та дій позивача по оплаті виконаних робіт у національній
валюті, місцевий суд прийшов до правильного висновку, що п.4.1 Договору слід
тлумачити як такий, що містить відповідне валютне застереження щодо розрахунків
за Договором.

Оскільки
в пункті 4.1 Договору зазначено співвідношення валюти ціни договору та валюти
розрахунку відповідно до офіційного курсу долару США, установленого
Національним банком України, тому і розрахунки за Договором повинні
здійснюватися у гривнях по офіційному курсу до долара США на день здійснення
платежу.

Таким
чином, за змістом п.4.1 Договору замовник зобов'язався щомісячно перераховувати
підприємцю за виконану ним роботу 4000 доларів у гривневому еквіваленті по
офіційному курсу долару США на день проведення розрахунку, факт виконання
роботи повинен підтверджуватися відповідними двосторонніми актами, однак
належна до сплати сума ніяким чином не співвідноситься з кількістю (обсягом)
виконаної роботи чи її матеріальним результатом, а також не є предметом окремої
щомісячної домовленості сторін за Договором. Зазначений висновок
підтверджується і висновком суду при тлумаченні умов договору, здійсненого під
час вирішення справи № 2/127.

Покликання
скаржника на пропуск позивачем строку позовної давності звернення з  даним позовом судом до уваги не приймається,
оскільки вимога про  тлумачення є
різновидом вимоги про визнання  права, а
тому строк позовної давності на цю вимогу не поширюється. Крім цього, потреба в
тлумаченні договору не прив'язується лише до моменту закінчення його дії, а
може виникнути й пізніше.

Також
безпідставним є покликання скаржника на припинення провадження в даній справі
на підставі п.2 ст.80 ГПК України, оскільки предметом спору у справі №2/127
було стягнення заборгованості за договорами про надання юридичних послуг № 6
від 01.12.2003 р. та № 12/А від 20.04.2004 р., що свідчить про інший  предмет спору в справі №10/83 від предмету
спору в справі  №2/127. Під час вирішення
спору в справі №2/127 судові інстанції тлумачили, зокрема, положення договору
№6 від 01.12.2003 р., проте, це не позбавляє сторони права звернутися до суду з
завою про тлумачення договору в порядку ст.213 ЦК України.

Інші
доводи апелянта судом до уваги не приймаються з огляду на відсутність їх
нормативного та документального обгрунтування.

З
вищенаведеного доводи скаржника про скасування рішення місцевого суду є
безпідставними.

Рішення
місцевого суду прийняте у відповідності з вимогами  діючого законодавства, а тому підстав для
його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись
ст.ст.99,103,105 ГПК України, суд,

постановив:

рішення
господарського суду Чернівецької області від 15.11.2007 року в справі за
номером 10/83  - залишити без
змін, а апеляційну скаргу  приватного
підприємця ОСОБА_1 -без задоволення.

Постанова
набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному
порядку.

Матеріали
справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя:
С.М.Бойко

Судді:
Т.Б.Бонк

Р.І.Марко