ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2008                                                                                Справа №13/66

м. Полтава

за позовом Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів ,м. Полтава

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислове об'єднання фермерських господарств "Еліта", с. Лобачі

про стягнення 21241,64 грн.

Суддя Босий В.П.

Секретар: Жорняк Т.С.

Представники:

від позивача: Фищук В.В., дов. від 15.02.2007р.

від відповідача: Стребко В.І., дов. від 04.12.2007р.

Обставини справи: Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій в сумі 19939,00 грн. та 1303,64 грн. пені.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні та у наданому запереченні на позовну заяву проти позовних вимог заперечує, зазначає, що з метою працевлаштування інвалідів відповідач звертався до Виконавчого комітету Лобачівської сільської ради Решетилівського району, безпосередньо звертався до єдиного інваліда, який є в даній місцевості з пропозицією працевлаштування, однак отримав відмову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив: Статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (в редакції Закону № 2606-111 від 05.07.2001 р.) передбачено, що для підприємств (об’єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості одного робочого місця, якщо інше не передбачено законом.

Згідно "Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006р." середньооблікова чисельність штатних працівників на підприємстві відповідача в 2006 році становила 200 осіб.

Таким чином, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів на підприємстві відповідача у 2006 році згідно проведеного розрахунку складає 8 робочих місць.

Фактично у відповідача в 2006р. працювало 4 інваліди.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (в редакції Закону № 2606-14 від 05.07.2001 р.) підприємства (об’єднання), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньорічної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об’єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Виходячи із середньорічної заробітної плати на підприємстві відповідача, яка складає 4984,50 грн., відповідач, за розрахунками позивача, повинен був перерахувати позивачу за незайняті інвалідами 4 робочі місця - 19938,00 грн.

Згідно ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" та Порядку нарахування пені та її сплати, затвердженим наказом Мінпраці України від 15.05.2007р. № 223, порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Позивачем нарахована пеня в розмірі 1303,64 грн.( розрахунки в матеріалах справи).

Дослідивши надані докази, оцінивши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Приймаючи до уваги зміст ст.17 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", можна дійти висновку, що підприємствам лише заборонено відмовляти інваліду в укладенні з ним трудового договору, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров'я перешкоджає виконанню професійних обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці праці інших осіб.

Отже, підставою для застосування до Відповідача штрафних санкцій, передбачених ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" можна розцінювати лише ухилення Відповідача від забезпечення певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а також відмову від укладення трудової угоди з інвалідом.

Такий висновок відповідає позиції Вищого Господарського Суду України (Лист „Про необхідність законодавчого врегулювання відповідальності підприємств, установ і організацій, передбаченої Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів" N 01-2.2/313 від 07.12.2001 року. )

Проте, Позивач не надав доказів, які б свідчили про порушення Відповідачем вимог чинного законодавства. Позивачем не надано доказів того, що відповідні органи у 2006 році направляли на підприємство відповідача інвалідів для працевлаштування, а відповідач відмовив їм у працевлаштуванні, або те, що інваліди самі звертались на підприємство відповідача для працевлаштування, а відповідач їх не працевлаштував.

Отже, нормами зазначених нормативних актів на Відповідача покладається тільки обов’язок забезпечити певну кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів та здійснювати їх працевлаштування у разі звернення.

Як вбачається з матеріалів справи, підприємство відповідача зверталось до виконавчого комітету Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області ( листи від 19.04.2006р., від 26.12.2006р.) про наявність вільних робочих місць та потребу в працівниках-інвалідах та про необхідність направлення на підприємство інвалідів. Згідно довідки Виконкому від 28.12.2006р., заяв на протязі 2006р. по питанню працевлаштування від громадян, які мають інвалідність, не поступало.

Проте, позивач не надав доказу належного виконання органами працевлаштування інвалідів їх обов’язків, органи працевлаштування не сприяли працевлаштуванню інвалідів.

Суд приходить до висновку, що підприємством відповідача не порушувались норми Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” щодо працевлаштування та створення робочих місць для інвалідів.

За таких обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 158-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислове об"єднання фермерських господарств "Еліта" про стягнення 21241,64 грн. - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України –з дня складання в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Босий В.П.

Згідно з оригіналом.

Помічник судді                    Онищенко О.В.