ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2008 р.

№ 10/60

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Кравчука Г.А.,

суддів:

Мачульського Г.М., Рогач Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Приватного підприємства "Інтерпап"

на постанову

Львівського апеляційного господарського суду від 04.03.2008 р.

у справі

№ 10/60

господарського суду

Чернівецької області

за позовом

Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області

до

Приватного підприємства "Інтерпап"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

Головне управління статистики у Чернівецькій області

про

стягнення 16 797,63 грн. за договором оренди

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача:

Сопко С.П., дов. № 18-08-01399 від 14.05.2008 р.;

відповідача:

Жалоба М.В., дов. № 10 від 17.06.2008 р.;

третьої особи:

— не з'явились;

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2007 р. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області (далі –Відділення) звернулось до господарського суду Чернівецької області з позовною заявою, у якій просило стягнути з Приватного підприємства "Інтерпап" (далі –Підприємство) у дохід Державного бюджету України неустойку у розмірі 13 267,68 грн. та збитки у розмірі 3 529,95 грн. (позовні вимоги наведені з урахуванням останньої заяви Відділення про зміну позовних вимог № 08-77/2852 від 12.09.2007 р., т. 1, а. с. 125 –126).

Позовні вимоги Відділення обґрунтовувало тим, що Підприємство несвоєчасно звільнило приміщення, яке є об'єктом договору оренди № 103 нерухомого майна, що належить до державної власності від 25.07.2005 р. (далі –Договір № 103), у зв'язку з чим, виходячи з норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, має сплатити неустойку у розмірі подвійної плати за користування вказаним майном за час прострочення та відшкодувати завдані цим збитки.

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 26.10.2007 р. (суддя Бутирський А.А.) позовні вимоги Відділення задоволено частково: з Підприємства стягнуто 13 267,68 грн. неустойки, а у задоволенні позовних вимог про стягнення з Підприємства 3 529,95 грн. збитків відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.03.2008 р. (колегія суддів: Краєвська М.В., Галушко Н.А., Орищин Г.В.) рішення господарського суду Чернівецької області від 26.10.2007 р. залишено без змін.

Вказані рішення та постанова у частині задоволення позовних вимог Відділення прийняті з посиланням на ст. 785 Цивільного кодексу України з мотивів, наведених Відділенням у позовній заяві.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог Відділення зазначені рішення та постанова мотивовані тим, що дія Договору № 103 припинилась 24.06.2006 р., а тому у Підприємства не існувало грошового зобов'язання щодо сплати орендної плати за період після 24.06.2006 р., у зв'язку з чим стягнення відповідних грошових сум з урахуванням індексу інфляції є безпідставним.

Підприємство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.03.2008 р. і рішення господарського суду Чернівецької області від 26.10.2007 р. скасувати та закрити провадження у справі. Викладені у касаційній скарзі вимоги Підприємство обґрунтовує посиланням на ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст. 291 Господарського кодексу України та ст. ст. 785 та 795 Цивільного кодексу України.

Відділення та Головне управління статистики у Чернівецькій області не скористались правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, та відзивів на касаційну скаргу Підприємства до Вищого господарського суду України не надіслали, що не перешкоджає касаційному перегляду судових актів, які оскаржуються.

За розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 18.06.2008 р. справа розглядається колегією суддів Вищого господарського суду України у складі Кравчука Г.А.(головуючого), Мачульського Г.М. та Рогач Л.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Підприємства не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджується, що:

– між Відділенням та Підприємством укладено Договір № 103, термін дії якого –до 24.06.2006 р.;

– Відділення заявою № 09-77/1963 від 04.07.2006 р. повідомило Підприємство про припинення Договору № 103;

– заява Відділення № 09-77/1963 від 04.07.2006 р. була одержана Підприємством 08.07.2006 р.

Відповідно до частини другої ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно з частиною другою ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Таким чином, місцевий та апеляційний господарські суди обґрунтовано прийшли до висновку, що Договір № 103 не було продовжено, тобто він був припинений у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено.

Подальші дії Відділення, а саме –відкликання заяви № 09-77/1963 від 04.07.2006 р. листом № 09-77/3310 від 06.11.2006 р., відкликання листа № 09-77/3310 від 06.11.2006 р. листом № 09-77/3470 від 17.11.2006 р. відбувались вже після припинення Договору № 103, а тому не мають юридичних наслідків щодо продовження строку вказаного договору.

Частина перша ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачає, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Аналогічна за змістом норма міститься у частині першій ст. 785 Цивільного кодексу України: у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Між тим, господарськими судами першої та другої інстанції також встановлено та з матеріалів справи вбачається, що Підприємство фактично повернуло майно, яке є об'єктом Договору № 103, балансоутримувачу –Головному управлінню статистики у Чернівецькій області, лише 20.08.2007 р.

Наведене свідчить про порушення Підприємством вимог частини першої ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та частини першої 785 Цивільного кодексу України.

Відповідальність за таке порушення встановлена частиною другою ст. 785 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що господарські суди попередніх інстанцій обґрунтовано задовольнили позовні вимоги Відділення про стягнення з Підприємства неустойки у розмірі 13 267,68 грн. за несвоєчасне повернення Підприємством об'єкту оренди за Договором № 103.

Що ж стосується позовних вимог Відділення про стягнення з Підприємства збитків, то колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що з розрахунку збитків, доданого до останньої заяви Відділення про уточнення позовних вимог випливає, що у вигляді збитків Відділення просило стягнути з Підприємства орендну плату за Договором № 103 та витрати від інфляції за період з 24.06.2006 р. по 20.08.2007 р.

Однак, як вказано вище, Договір № 103 було припинено 24.06.2006 р., і саме у цей момент у Підприємства припинився обов'язок сплачувати по ньому орендну плату.

За таких обставин місцевий та апеляційний господарські суди правильно відмовили Відділенню у задоволенні позовних вимог про стягнення з Підприємства збитків у розмірі 3 529,95 грн.

На підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України постанова Львівського апеляційного господарського суду від 04.03.2008 р. ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги Підприємства не спростовують висновків господарського суду другої інстанції, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Інтерпап" залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.03.2008 р. у справі № 10/60 господарського суду Чернівецької області –без змін.

Головуючий суддя                                                   Г.А. Кравчук

Суддя                                                                       Г.М. Мачульський

Суддя                                                                       Л.І. Рогач