СУД
Постанова

Іменем України

19
березня 2008 року

Справа
№ 2-5/9538-2007

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого
судді                                                  Латиніна
О.А.,

суддів                                                                      Антонової
І.В.,

Дугаренко О.В.,

за участю
представників сторін:

позивача: Лазутін І.В. дов. № 22 від 20.07.2007
року;

відповідача: Арбузов Д.В. дов. № 2/4-325 від
17.03.2008 року;

третіх осіб: не
з`явились;

розглянувши
апеляційні скарги
ОСОБА_1та товариства з обмеженою відповідальністю "Чаір-Інвест" на
ухвалу господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Гаврилюк М.П. )
від 21 грудня 2007 року у справі № 2-5/9538-2007

за
позовом          товариства з обмеженою відповідальністю
"Чаір-Інвест" (вул. Севастопольське шосе, 26-28, м.Ялта, АР Крим,
98600)

до
Лівадійської
селищної Ради (вул. Батуріна, 8, смт.Лівадія, м. Ялта, АР Крим, 98655)

3-ті
особи:

1. ОСОБА_1(АДРЕСА_1)

2.
ОСОБА_2(АДРЕСА_2)

про спонукання до виконання певних дій та
про визнання недійсними рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство
з обмеженою відповідальністю „Чаір-Інвест” звернулось до господарського суду АР
Крим з позовом до Лівадійської селищної ради про визнання недійсним та
скасування рішення Лівадійської селищної ради № 60 від 07.03.2007 року про
надання ОСОБА_1. дозволу на складання проекту землеустрою по відводу у
власність земельної ділянки орієнтованою площею 0,15 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд за
адресою: АДРЕСА_3; визнання недійсним та скасування рішення Лівадійської
селищної ради № 154 від 18.05.2007 року „Про затвердження проекту землеустрою
по відведенню у власність земельної ділянки ОСОБА_1. для будівництва та
обслуговування жилого будинку та господарських будівель та споруд, за адресою:
АДРЕСА_3; визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну
ділянку (кадастровий номер :01:002:0075) серія ЯД № 597978, а також
зобов'язання Лівадійську селищну раду утриматися від дій, направлених на
створення перешкод в оформленні і узгодженні проектної документації і
позбавлення ТОВ „Чаір-Інвест” права на земельну ділянку, на яку надано дозвіл
на складання проекту землеустрою на підставі рішення Лівадійської селищної ради
за № 56 від 18.08.2006 року.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що, на думку ТОВ „Чаір-Інвест”, воно набуло право
користування земельною ділянкою на підставі рішення Лівадійської селищної ради
від 18.08.2006 року № 56, яким було надано згоду на розроблення проекту
землеустрою по відводу в оренду земельної ділянки, орієнтованою площею 1 га для
будівництва та обслуговування туристичного готелю за адресою:АДРЕСА_3Позивач
посилається на той факт, що частина земельної ділянки, передана ОСОБА_1. у
приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку та
господарських будівель та споруд, накладається на земельну ділянку, на яку
надано дозвіл на розробку проекту землеустрою та, таким чином, порушуються його
права.

Рішенням
господарського суду АР Крим від 21.12.2007 року у справі № 2-5/9538-2007 у
задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю „Чаір-Інвест”
відмовлено у повному обсязі.

При
прийнятті рішення суд першої інстанції встановив, що, в силу частини 2 статті
125 Земельного кодексу України, право на оренду земельної ділянки виникає після
укладення договору оренди та його державній реєстрації. Оскільки позивач в
орендні правовідносини з Лівадійською селищною радою не вступав, той підстави
вважати порушеним його право як землекористувача відсутні.

Не
погодившись з рішення господарського суду АР Крим, ОСОБА_1та товариство з
обмеженою відповідальністю „Чаір-Інвест” звернулись до Севастопольського
апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просять
рішення суду першої інстанції скасувати.

Доводи
апеляційної скарги ОСОБА_1полягають у тому, що господарський суд АР Крим,
розглянувши спір по суті, не вирішив питання скасування заходів забезпечення
позову, застосованих ухвалою господарського суду АР Крим від 20.07.2007 року.

Товариство
з обмеженою відповідальністю „Чаір-Інвест” в апеляційній скарзі посилається на
неповне дослідження судом першої інстанції обставин справи, невірне
застосування норм земельного та цивільного законодавства. ТОВ „Чаір-Інвест”
вважає, що оскільки йому раніше, ніж громадянці ОСОБА_1. було надано дозвіл на
розроблення проекту відводу земельної ділянки, воно фактично - з моменту
прийняття Лівадійською селищною радою рішення про надання дозволу на складання
проекту відведення земельної ділянки набуло право користування такою
ділянкою.

Представник
відповідача у судовому засіданні з доводами апеляційної скарги ТОВ
"Чаір-Інвест" не погодився, надав відзив на апеляційну скаргу, в
якому вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції законним та
обгрунтованим.

Представники
третіх осіб у судове засідання не з`явились, причину неявки не повідомили, хоча
про час та місце слухання справи сповіщались належним чином ухвалами від
15.02.2008 року. Клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не
надходило. За таких обставин, судова колегія визнала можливим розглянути справу
за відсутності представників фізичних осіб: ОСОБА_1. та ОСОБА_2

Повторно
розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу
України, вислухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників
сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права, судова колегія приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування
оскаржуваного рішення з наступних підстав.

11.08.2006
року товариство з обмеженою відповідальністю „Чаір-Інвест” звернулось до
Лівадійської селищної ради з клопотанням про надання дозволу на складання
проекту землеустрою по відводу в оренду земельної ділянки орієнтованою площею
1,00 га для будівництва та обслуговування туристичного готелю за адресою: м.
Ялта, смт. Лівадія, вул. Батуріна - район будинку № 38 (а.с.8).

Судом
першої інстанції вірно встановлено, що порядок виникнення прав власності, прав
користування та передачі земельної ділянки в оренду чи у власність визначається
Законом України „Про оренду землі”, а також статтями 118, 123, 124, 125
Земельного кодексу України.

Так,
відповідно до статті 16 Закону України „Про оренду землі”, особа, яка бажає
отримати земельну ділянку в оренду із земель державної або комунальної
власності, подає до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування за місцем розташування земельної ділянки заяву (клопотання).

Розгляд
заяви (клопотання) і надання земельної ділянки в оренду проводяться у порядку,
встановленому Земельним кодексом України.

Статтею
124 Земельного кодексу України встановлено, що передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Передача
в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового
призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами
відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

Згідно
з пунктом 5 статті 123 Земельного кодексу України, відповідна сільська,
селищна, міська рада зобов'язана розглянути клопотання в місячний термін і дати
згоду на розробку проекту відводу земельної ділянки.

З
матеріалів справи вбачається, що 18.08.2006 року Лівадійською селищною радою
було прийнято рішення № 56, яким товариству з обмеженою відповідальністю
„Чаір-Інвест” надано дозвіл на складення проекту землеустрою по відводу в
оренду земельної ділянки орієнтованою площею 1 га для будівництва та
обслуговування туристичного готелю за адресою: м. Ялта, смт. Лівадія, вул.
Батуріна - район будинку № 38 (а.с.7).

В
подальшому, 07.03.2007 року Лівадійською селищною радою на 12 сесії 5-го
скликання було прийнято рішення № 60, яким громадянці ОСОБА_1. було надано
дозвіл на складання проекту землеустрою по відводу у власність земельної
ділянки орієнтованою площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового
будинку, господарських побудов та споруд за адресою: АДРЕСА_3

Рішенням
№ 154 від 18.05.2007 року Лівадійською селищною радою було затверджено проект
землеустрою по відводу у власність ОСОБА_1. вказаної вище земельної ділянки
площею 0,15 га - кадастровий номер № :01:002:0075, за адресою
АДРЕСА_3

ТОВ
„Чаір-Інвест” вважає, що оскільки йому раніше ніж громадянці ОСОБА_1. було
надано дозвіл на розроблення проекту відводу земельної ділянки, воно фактично -
з моменту прийняття Лівадійською селищною радою рішення про надання дозволу на
складання проекту відведення земельної ділянки набуло право користування такою
ділянкою.

Однак,
судова колегія вважає, що судом першої інстанції таким посиланням надано
належну оцінку та вірно звернено увагу на норму частини 2 статті 125 Земельного
кодексу України, відповідно до якої право на оренду земельної ділянки
виникає після укладення договору оренди та його державній реєстрації.

При
цьому, частиною 3 статті 125 Земельного кодексу України також
встановлено, що приступати до використання земельної ділянки до встановлення
меж в натурі (на місцевості), отримання документа, що посвідчує право не неї та
державної реєстрації забороняється.

Відповідно
до статті 13 Закону України „Про оренду землі”, договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві
земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар
зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та
вимог земельного законодавства.

Відповідно
до частини 1 статті 33 та частини 2 статті 34 Господарського процесуального
кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які  відповідно до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Однак,
позивачем не надано суду доказів того, що між ним та Лівадійською селищної
радою було укладено договір оренди земельної ділянки орієнтованою площею 1,00
га для будівництва та обслуговування туристичного готелю за адресою: м. Ялта,
смт. Лівадія, вул. Батуріна - район будинку № 38 та було проведено державну
реєстрацію такого договору.

На
підставі викладеного, за відсутності відповідного договору оренди землі, судова
колегія погоджується з висновком господарського суду АР Крим про те, що
товариство з обмеженою відповідальністю „Чаір-Інвест” не являється
користувачем, зокрема, орендарем спірної земельної ділянки, оскільки лише
отримало дозвіл на складання проекту землеустрою по відводу в оренду земельної
ділянки. У зв'язку з чим, факт передачі такої ділянки громадянці ОСОБА_1. не
являється порушенням прав ТОВ „Чаір-Інвест” як землекористувача.

Судом
першої інстанції також вірно зазначено, що на момент надання дозволу ОСОБА_1.
на складення проекту відводу та укладення між нею та Лівадійською селищною
радою договору купівлі-продажу земельна ділянка не була у користуванні інших
осіб, зокрема позивача, у зв'язку з чим, селищна рада мала право розпоряджатися
такою ділянкою.

При
цьому, доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що дії ОСОБА_1. з приводу
подальшого продажу земельної ділянки суперечать нормам цивільного законодавства
судова колегія не може визнати обґрунтованими виходячи з наступного.

На
підставі рішення Лівадійської селищної ради № 154 від 18.05.2007 року, ОСОБА_1.
було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД №
597978 площею 0,15га для будівництва та обслуговування житлового будинку,
господарський побудов та споруд за адресою: АДРЕСА_3

Згідно
з частиною 1 статті 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право
особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Частиною
1 статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно
до частин 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє,
користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною
1 статті 321 Цивільного кодексу України також передбачено, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Виходячи
з приписів наведених вище норм законодавства судова колегія вважає дії ОСОБА_1.
щодо подальшого продажу земельної ділянки громадянину ОСОБА_2. є такими, що
вчинені в рамках реалізації права власності, одним з елементів якого є право
розпоряджатись належним майном. При цьому, часові відрізки між набуттям права
власності та подальшим продажем земельної ділянки правого значення не
мають.

Судова
колегія вважає за необхідне зазначити, що, згідно з пунктом 4 частини 1 статті
97 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга (подання)
подається (вноситься) у письмовій формі і повинна містити: вимоги особи, яка
подає апеляційну скаргу (подання), а також підстави, з яких порушено питання
про перегляд рішення, з посиланням на законодавство і матеріали, що є у справі
або подані додатково.

У
даному випадку, апеляційна скарга ТОВ „Чаір-Інвест” за змістом збігається із
змістом позовної заяви та не наводить обставин, які б свідчили про невірність
вирішення судом першої інстанції даного спору. Зокрема, позивачем не спростовано
того висновку господарського суду АР Крим, що право на оренду земельної ділянки
виникає лише після укладення договору оренди та його державної реєстрації.

Надаючи правову оцінку доводам апеляційної
скарги ОСОБА_1., суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що вирішивши
спір по суті позовних вимог, господарський суд АР Крим мав вирішити питання про
подальше застосування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою від
20.07.2007 року.

Відповідно
до статті 68 Господарського процесуального кодексу України, питання про
скасування забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає
справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі.

Судова
колегія вважає, що судом першої інстанції належним чином надано оцінку наявним
доказам, повно і об'єктивно розглянуто усі обставини справи в їх сукупності,
правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ „Чаір-Інвест”, у зв'язку
з чим, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення господарського
суду АР Крим від 21.12.2007 року відсутні. Однак при цьому, судова колегія
вважає за необхідне доповнити резолютивну частину оскаржуваного рішення пунктом
про вирішення питання про подальше застосування заходів забезпечення позову.
При цьому, оскільки спір є вирішеним по суті позовних вимог, суд апеляційної
інстанції вважає, що підстави для подальшого застосування заходів забезпечення
позову відсутні.

ОСОБА_1.
в апеляційній скарзі також ставиться питання про стягнення з ОСОБА_2 на її
користь грошових коштів. Однак, згідно з частиною 3 статті 101 Господарського
процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції не приймаються і не
розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. У
даному випадку заявлені ОСОБА_1. в апеляційній скарзі вимоги предметом розгляду
суду першої інстанції не являлись, у зв'язку з чим, не підлягають розгляду у
суді апеляційної інстанції. Судова колегія зазначає, що у разі наявності
порушеного права ОСОБА_1. не позбавлена права звернутись до суду з відповідним
позовом до ОСОБА_2

На
підставі викладеного, керуючись статтями 68, 101, 103 п.1, 105, Господарського
процесуального права, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні
скарги товариства з обмеженою відповідальністю „Чаір-Інвест” та ОСОБА_1залишити
без задоволення.

Рішення
господарського суду Автономної Республіки Крим від 21 грудня 2007 року у справі
25/9538-2007 залишити без змін.

Заходи забезпечення позову,
застосовані ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від 20 липня
2007 року у справі № 2-5/9538-2007 скасувати.

Головуючий
суддя
О.А.Латинін

Судді
І.В. Антонова

О.В.
Дугаренко