ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.08                                                                                           Справа№ 3/69А

Суддя Н.Березяк при секретарі І. Торська розглянула матеріали справи

за позовом ТзОВ „Інтербуд-Вест”, м .Львів

до відповідача : Державна податкова інспекція у Залізничному районі м. Львова

Про визнання протиправними та нечинними податкових повідомлень-рішень

За участю представників:

Від позивача: Біла О. - представник

Від відповідача: Пилип”як П.В. - представник

Представникам сторін роз’яснено права та обов‘язки , передбачені ст.ст.49,51 КАС України.

Суть спору: ТзОВ „Інтербуд-Вест” м. Львів звернулось з позовом до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова про визнання протиправними та нечинними податкових повідомлень-рішень № 002882302/0/38374 від 24.12.2007р. та № /0/38375 від 24.12.2007р.

В судовому засіданні позивачем було подано доповнення позовних вимог, в якому він просить крім зазначених вище рішень визнати протиправними та нечинними податкові повідомлення-рішення від 04.03.2008 року №/1/7579 про донарахування податку на прибуток в розмірі 210314,00 грн. та № /1/7578 про донарахування податку на додану вартість в розмірі 168414,00 грн. Позивач позов підтримав, просив задоволити позовні вимоги з мотивів наведених в позовній заяві, матеріалах справи та поясненнях, наданих в судовому засіданні.

Відповідач позов заперечив з підстав і мотивів, викладених в своїх поясненнях та відзиві, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 12.05.2008 року оголошувалась перерва до 19.05.2008 року.

19.05.2008 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності , встановив наступне:

Державною податковою інспекцією у Залізничному районі м. Львова проводилась планова виїзна документальна перевірка ТзОВ „Інтербуд- Вест” з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 22.06.2006 року по 01.07.2007 року. За результатами перевірки 12.12.2007 р. складено Акт № 2501/23-2/34418987, на підставі якого винесено податкові повідомлення-рішення:

- № 002882302/0/38374 від 24.12.2007р., яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток в сумі 210 314,00 грн. (основний платіж – 161 780,00 грн., штрафна (фінансова) санкція –48 534,00 грн.);

- № /0/38375 від 24.12.2007р. , яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 168 414,00 грн. (основний платіж –112 276,00 грн., штрафна (фінансова) санкція –56 138,00 грн.).

В ході адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень за результатами розгляду скарг податковою інспекцією прийнято податкові повідомлення-рішення від 04.03.2008 року №/1/7579 про донарахування податку на прибуток в розмірі 210314,00 грн. та № /1/7578 про донарахування податку на додану вартість в розмірі 168414,00 грн.

ТзОВ „Інтербуд- Вест” не погоджується із зазначеними вище податковими повідомленням-рішенням, що стало підставою їх оскарження в судовому порядку.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення.

При прийнятті постанови, суд виходив з наступного :

Оскаржуване податкове повідомлення-рішення № /0/38374 від 24.12.2007р. прийняте відповідачем на підставі акту перевірки № 2501/23-2/34418987 від 12.12.2007 р., в якому зафіксовано порушення позивачем :

-          п.1.22.1 п. 1.22, п.1.25 ст. 1, п.п.4.1.6 п.4.1 ст.4, п.п.12.1.5 п. 12.1 ст.12 Закону України від 28.12.94 № 334/94-ВР „Про оподаткування прибутку підприємств" (із внесеними змінами та доповненнями), а саме - підприємством занижено скоригований валовий дохід в 1 кв. 2007р.на загальну суму 647 119,61 грн.

В обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на ту обставину, що як вбачається з акту № 2501/23-2/34418987 від 12.12.2007р., в ході проведення перевірки ТзОВ „Інтербуд- Вест” державною податковою інспекцією було встановлено, що станом на 30.03.2007р. по рахунку № 631 «розрахунки з вітчизняними постачальниками»числилась кредиторська заборгованість перед ТзОВ «Агроспецселект- ХХІ» в розмірі 647 119, 61 грн.

ТзОВ „Інтербуд- Вест” було представлено до перевірки документи, що свідчать про закриття кредиторської заборгованості перед ТзОВ «Агроспецселект- ХХІ»шляхом видачі (емітування) простого векселя, а саме акт прийому-передачі № 1 від 30.03.2007 р., в якому зазначено, що ТзОВ „Інтербуд - Вест” в особі директора Прожеріна О.В. («Векселедавець») з однієї сторони, та ТзОВ «Агроспецселект- ХХІ», в особі директора Саратіняна В. («Векселедержатель»), з другої сторони склали даний акт про те, що Векселедавець передав, а Векселедержатель отримав простий вексель в кількості одна штука на загальну суму 647 119,61 грн., строком погашення 30.03.2017р.

Податковий орган посилається на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 26.02.2007р. (справа № 2а-121), якою скасовано установчі документи та свідоцтво про реєстрацію ТзОВ «Агроспецселект- ХХІ»платником податку на додану вартість № 37670007 від 19.11.2004р. з моменту внесення його до реєстру платника податку на додану вартість. Крім того, відповідач посилається на те, що як встановлено постановою Святошинського районного суду м. Києва від 26.02.2007р. (справа № 2а-121) встановлено той факт, що Кислощаєва І.О. (являється засновником та власником товариства з 17.03.2006р., відповідно до протоколу № 4 від зазначеної дати та нової редакції статуту) не призначала на посаду директора товариства нікого, тому сама рахується директором, ніякої господарської діяльності від імені товариства не вела, а також не складала та не підписувала обов’язкову податкову звітність.

З огляду на викладене, податкова інспекція вважає, що невключення ТзОВ „Інтербуд- Вест” до валового доходу платника податку на прибуток сум безповоротної фінансової допомоги є порушенням п. 1.25 ст.1, пп..4.1.6 п.4.1 ст. 4, п.п. 12.1.5 п.12.1 ст.12 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого ТзОВ „Інтербуд- Вест” занижено валовий дохід на загальну суму 647 119,61 грн.

Проте доводи відповідача в цій частині необґрунтовані і не заслуговують на увагу суду.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (із змінами та доповненнями) валовий доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами.

Згідно з п. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.99 із змінами та доповненнями, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, які використовують грошовий вимір, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Визначення терміну "Дохід" міститься в ПБО-3 "Звіт про фінансові результати", затверджене наказом Мінфіну України від 31.03.99 N 87 (зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 21.06.99 N 397/3690).

Відповідно до п. 4 цього Положення доходи - це збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобов'язань, які приводять до зростання власного капіталу (крім зростання капіталу за рахунок вкладів власників). Власний капітал - це частина в активах підприємства, яка залишається після відрахування його зобов'язань.

Таким чином, кредиторська заборгованість не підпадає під визначення доходу, а як наслідок не може вважатися частиною валового доходу підприємства звітного періоду.

Згідно з пп. 1.22.1 п. 1.22 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" (із змінами та доповненнями) безповоротна фінансова допомога - це сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після її списання, якщо така безнадійна заборгованість була попередньо включена до складу валових витрат кредитора; сума заборгованості платника податку перед іншою юридичною чи фізичною особою, що залишилася нестягнутою після закінчення строку позовної давності.

Відповідно до пункту 1.25 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", в редакції Закону, що діяла на момент прийняття спірного рішення, безнадійна заборгованість - заборгованість, яка відповідає будь-якій з ознак, зазначених у переліку, наведеному у цьому пункті, зокрема - це заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності майна.

На підставі зазначених вище даних відповідач дійшов висновку про те, що до даних кредиторів, а також кредиторської заборгованості позивача може бути застосовано п.1.25 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" щодо безнадійної заборгованості.           Доводи відповідача необґрунтовані і не заслуговують на увагу суду.

Згідно п.1.25 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" безнадійна заборгованість - заборгованість, яка відповідає будь-якій з наведених нижче ознак:

-          заборгованість по зобов'язаннях, за якою минув строк позовної давності;

-          прострочена заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності майна фізичної особи, за умови, що дії кредитора, направлені на примусове стягнення майна позичальника, не призвели до повного погашення заборгованості;

-           заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності майна: фізичної особи, на яке в відповідно до закону може бути спрямовано стягнення; фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності або юридичної особи, оголошених банкрутами у порядку, встановленому законом, або при їх ліквідації (зняття з реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності);

-           заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності коштів, одержаних від продажу на відкритих аукціонах (публічних торгах) майна позичальника, переданого у заставу як забезпечення зазначеної заборгованості, за умови, що інші юридичні дії кредитора щодо примусового стягнення іншого майна позичальника не призвели до повного покриття заборгованості;

-          заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв'язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажору), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством;

-          прострочена заборгованість померлих фізичних осіб, а також визнаних у судовому порядку безвісно відсутніми, померлими або недієздатними, а також прострочена заборгованість фізичних осіб, засуджених до позбавлення волі.

Як вбачається з акту перевірки, відповідач посилається на заниження валового доходу в порушення позивачем п.п. 4.1.6 п.4.1 ст.4 та п.п.12.3.1 п.12.3 ст.12 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”.

Відповідно до п.п.12.3.1 п.12.3 ст.12 зазначеного Закону - „ сума заборгованості відноситься на валові витрати кредитора у разі, якщо строк позовної давності за відповідним договором з дебітором минув до моменту набрання чинності цим Законом. У цьому ж періоді дебітор збільшує свої валові доходи на таку саму суму. Заборгованість, за якою кредитор не звертається до суду щодо її примусового стягнення до закінчення строків позовної давності, не включається до складу валових витрат кредитора згідно з підпунктом 12.1.1 пункту 12.1 цієї статті та не може бути відшкодованою за рахунок його страхових резервів.”

Як вбачається з матеріалів справи, описана в акті перевірки заборгованість ТзОВ „Інтербуд- Вест” є не кредиторською, а дебіторською. Крім того, слід звернути увагу, що описана в акті перевірки заборгованість виникла у 2006 році і строк позовної давності по ній пройде лише у 2009 році, тобто після набрання чинності зазначеним вище Законом, що свідчить про неправильне трактування та застосування відповідачем положень чинного законодавства при прийнятті оскаржуваних рішень.

Що стосується посилання відповідача на кредиторську заборгованість по виданому позивачем векселі, то слід зазначити наступне:

Відповідно до статті 70 Конвенції, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі, від 07.06.30 (дата приєднання України 06.07.99), позовні вимоги до акцептанта, які випливають з переказного векселя, погашаються із закінченням трьох років, які обчислюються від дати настання строку платежу.

Статтею 77 зазначеної Конвенції передбачено, що до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо: індосаменту (статті 11 - 20); строку платежу (статті 33 - 37); платежу (статті 38 - 42); права регресу у разі неплатежу (статті 43 - 50, 52 - 54); платежу у порядку посередництва (статті 55, 59 - 63); копій (статті 67 і 68); змін (стаття 69); позовної давності (статті 70 і 71); неробочих днів, обчислення строків і заборони пільгових строків (статті 72, 73 і 74).

Виходячи зі змісту вказаних норм Конвенції, початок перебігу строку позовної давності для зобов'язань за простим векселем починається від дати настання строку платежу, зазначеному у векселі.

Як вбачається з матеріалів справи, датою погашення простого векселя, виданого позивачем є 30.03.2017 року. Враховуючи ті обставини, що строк погашення простого векселя не настав, а отже заборгованість позивача не є такою, за якою минув строк позовної давності, а відтак не підлягає включенню до складу валових доходів як безнадійна.

Що стосується податкового повідомлення-рішення № /0/38375 від 24.12.2007р., прийнятого на підставі акту № 2501/23-2/34418987 від 12.12.2007 р. за порушення позивачем пп.7.2.4 п.7.2, пп.7.4.1 п. 7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997р. № 168/97-ВР (із змінами і доповненнями) (далі –Закон), а саме - заниження ПДВ в сумі 112 276,00 грн. (в т.ч. за листопад 2006р. на суму 20 789,19 грн., у жовтні 2006р. на суму ПДВ 31 018,11 грн., у вересні 2006р. на суму ПДВ 27 348,00 грн., у серпні 2006р. на суму ПДВ 33 120,31 грн.). то слід зазначити наступне:

В обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на те, що за період з 22.06.2006р. по 30.06.2007р. ТзОВ „Інтербуд- Вест” мало господарські взаємовідносини з ТзОВ «Агроспецселект- ХХІ», що підтверджується виданими ТзОВ «Агроспецселект- ХХІ»податковими накладними на загальну суму 673 652,80 грн., в т.ч. ПДВ в сумі 112 276,00 грн. Представлені податкові накладні відображені в бухгалтерському обліку ТзОВ „Інтербуд- Вест” по рахунку 64 сума придбаних товарів включена до складу податкового кредиту за відповідні періоди.

В основу доводів податкової інспекції покладено постанову Святошинського районного суду м. Києва від 26.02.2007р. (справа № 2а-121), якою скасовано установчі документи та свідоцтво про реєстрацію ТзОВ «Агроспецселект- ХХІ»платником податку на додану вартість № 37670007 від 19.11.2004р. з моменту внесення його до реєстру платника податку на додану вартість. Цією ж постановою встановлено той факт, що Кислощаєва І.О. (являється засновником та власником товариства з 17.03.2006р., відповідно до протоколу № 4 від зазначеної дати та нової редакції статуту) не призначала на посаду директора товариства нікого, тому сама рахується директором, ніякої господарської діяльності від імені товариства не вела, а також не складала та не підписувала обов»язкову податкову звітність.

Таким чином, відповідач вважає, що податкові накладні, що видані ТзОВ «Агроспецселект- ХХІ», свідоцтво платника податку ПДВ якого визнано недійсним судом з моменту видачі, включені ТзОВ „Інтербуд- Вест” до податкового кредиту всупереч вимог Закону України «Про податок на додану вартість», чим, на думку відповідача, занижено податок на додану вартість на загальну суму 112 276,00 грн.

Доводи податкового органу є необґрунтованими та суперечать положенням чинного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується наявними у справі доказами, скасування державної реєстрації контрагента ТзОВ «Агроспецселект- ХХІ»здійснено 26.02.2007р., а господарські операції між ТзОВ „Інтербуд- Вест” та ТзОВ «Агроспецселект- ХХІ»проводились протягом 2006р. тобто до скасування державної реєстрації.

Крім того, здійснюючи державну реєстрацію суб’єкта підприємницької діяльності - ТзОВ «Агроспецселект- ХХІ», держава через свої органи легалізувала діяльність підприємства і взяла на себе відповідальність за факт надання йому статусу суб’єкта господарювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" від 15 травня 2003 р. N 755-IV якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

На момент здійснення господарських операцій, як і на момент розгляду справи по суті, ТзОВ «Агроспецселект- ХХІ»було зареєстроване у встановленому законом порядку і внесене до Єдиного державного реєстру, що підтверджується довідкою з ЄДРПОУ, виданою станом на 21.03.2008 року (а.с.86-88 ). ТзОВ „Інтербуд- Вест” не могло знати про причетність чи непричетність тих чи інших фізичних осіб до створення підприємства.

Позивачем правомірно сформовано податковий кредит на суму 112276,00 грн. згідно з п.п. 7.2.6. п .7.2., п.п. 7.4.1. п.7.4. ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” від 03.04.1997р. Відповідно до п.п. 7.2.6. підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна, видана платником податку, який поставляє товари (послуги). Податкові накладні виписані ТзОВ «Агроспецселект- ХХІ»на загальну суму ПДВ 112276,00 грн. були досліджені судом і не встановлено жодних порушень порядку її видачі.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Положеннями п.п.7.5.1 п.7.5. ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит є дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт,послуг), або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт,послуг).

Згідно із підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 цього ж Закону не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними.

Таким чином, виходячи із приписів вищевказаної норми Закону , лише відсутність податкової накладної позбавляє платника податку права на включення до податкового кредиту сплачених ( нарахованих) сум податків у звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат.

Визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію платника податку з моменту внесення в реєстр платників ПДВ не може бути підставою для висновку про недійсність податкових накладних, виданих таким контрагентом на час здійснення господарської операції.

Згідно із ч.4 ст.70 КАС України, обставини , які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно із вимогами ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти позову. В порушення зазначеної норми Відповідач не надав суду жодних доказів правомірності прийняття ним оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, що є підставою для задоволення позовних вимог ТзОВ „Інтербуд- Вест”.

З урахуванням положень чинного законодавства України, практики його застосування найвищою судовою інстанцією України та обставин справи, суд дійшов висновку що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення.

Судові витрати, за згодою сторін, покласти на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.7-9, 14, 17, 69-71, 79, 86,158-163, 167, п.п. 3, 6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги задоволити.

2. Визнати нечинними:

- податкові повідомлення-рішення : № 002882302/0/38374 та №/0/38375 від 24.12.2007р.,

- податкові повідомлення-рішення №/1/7579 та № /1/7578 від 04.03.2008 року.

3. Судові витрати покласти на позивача.

4. Постанову може бути оскаржено в порядку, визначеному главою 1 розділу ІV КАС України.

Повний текст Постанови виготовлений та підписаний, в порядку, визначеному ч.3 ст.160 КАС України 23.05.2008р.

Суддя                                                                                                     Березяк Н.Є.