ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2008 Справа № 39/17-08

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Павловського П.П. (доповідача)

суддів: Швеця В.В., Чус О.В.

при секретарі судового засідання Мацекос І.М.

За участю представників сторін:

від відповідача-2: Корнілов О.О. представник, довіреність № ;

від третьої особи-1: Томчук О.В. начальник відділу, довіреність №79 від 30.10.07;

від позивача, відповідача-1 та третьої особи-2: представники не з"явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

розглянувши матеріали апеляційної скарги відкритого акціонерного товариства “Самарський рибгосп”, с. Олександрівка на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.08 р. у справі № 39/17-08

за позовом відкритого акціонерного товариства “Самарський рибгосп”, с. Олександрівка (52041, с. Олександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області)

до відповідача-1: державного підприємства “Укрриба”, м. Київ

відповідача-2: товариства з обмеженою відповідальністю “Фірма ВВ”, м. Дніпропетровськ

третя особа-1: регіональне відділення фонду державного майна України по Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ

третя особа-2: Новомосковська районна державна адміністрація, м. Новомосковськ

про визнання договору зберігання державного майна з правом користування недійсним.

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2007 року позивач ВАТ “Самарський рибгосп”, с. Олександрівка звернулось в господарський суд Дніпропетровської області з позовом до відповідачів:1- ДП “Укрриба”, м. Київ, 2- ТОВ “Фірма ВВ” за участю третіх осіб: 1-РВФДМУ по Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ, 2- Новомосковської райдержадміністрації, м. Дніпродзержинськ про визнання договору зберігання державного майна з правом користування недійсним.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2008 р. по справі ( суддя Ліпинський О.В.) - в задоволені позову відмовлено.

При винесені оскаржуваного рішення господарський суд виходив з того, що доводи позивача щодо укладення між сторонами удаваного правочину, який вчинено для приховування іншого правочину, а саме договору оренди, слід визнати необґрунтованими. За умов цих доводів позивача відносно того, що стороною за спірним договором зберігання (оренди) мало виступати Регіонального відділення фонду державного майна України, як єдиний орган, який може бути орендодавцем державного майна, є безпідставними.

Суд першої інстанції також врахував, що об’єкти, які є предметом спірного договору, відносяться до захисних гідротехнічних споруд та мають загальнодержавне значення в силу вимог ст. 4 ЗУ “Про оренду державного та комунального майна”, згідно ст. 5 ЗУ “Про приватизацію державного майна” вони не підлягають приватизації та передачі в оренду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі ВАТ “Самарський рибгосп” зазначає, що суд першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення порушив норми матеріального та процесуального права. Також стверджує, що судом не надано відповідної оцінки змісту договору збереження з правом користування від 16.07.2007р., який заснований на договорі строкового платного користування майном, необхідним для здійснення підприємницької діяльності, що за вимогами ст. 2 ЗУ “Про оренду державного та комунального майна”, є договором оренди. Просить, скаргу задовольнити, рішення господарського суду скасувати, винести постанову, якою задовольнити позовні вимоги позивача.

В судове засідання, яке було призначено на 14.05.08р. не з”явились: представник позивача, відповідача-1 та третьої особи-2, хоча всі вони належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджують докази про отримання судових повідомлень, 14.05.08р. до канцелярії апеляційного господарського суду надійшла письмова заява від представника ВАТ “Самарський рибгосп” про перенесення слухання справи на іншу дату, у зв”язку з тим що уповноважений представник на цей час перебуває на лікуванні.

Враховуючи те що в суді першої інстанції в судових засіданнях від ВАТ “Самарський рибгосп” приймали участь два уповноважених представника, колегія суддів вважає, що можлива була присутність іншого представника від ВАТ “Самарський рибгосп” в судовому засіданні 14.05.08р.. Залучені до справи докази дозволяють визначитись відносно законності оскаржуваного рішення у зв”язку з чим колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутності не з”явившихся представників сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, а заяву представника ВАТ “Самарський рибгосп” залишити без задоволення.

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши присутніх в судовому засіданні представників сторін вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, наказом регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області №12/13-ПП від 16.08.1999 було затверджено план приватизації державного майна Самарського державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства.

На підставі Наказу регіонального відділення Фонду державного майна по Дніпропетровській області № 12/391-АО від 27.08.1999 року було проведено приватизацію майна Самарського державного виробничого сількогосподарсько-рибоводного підприємства, шляхом перетворення його у ВАТ "Самарський рибгосп", засновником якого виступило регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області.

Пунктом 5.4. плану приватизації були визначені водогосподарські об'єкти, які не підлягають приватизації, зокрема вирощувальні ставки, нагульні ставки, насосні станції, водовипускний канал, шляхи по дамбам, ремонтно-маточний ставок, водопостачальний ставок, роздільна дамба, цегляна насосна станція.

За змістом п. 7 плану приватизації зазначені об'єкти залишились в державній власності та утримувались на балансі та за рахунок підприємства і не підлягали відчуженню без рішення органу, уповноваженого управляти державним майном. Відповідальність за зберігання цього майна було покладено на керівництво підприємства.

Спільним Наказом Фонду державного майна України та Міністерства аграрної політики України № 126/752 від 06.05.2003 року „Про передачу гідротехнічних споруд", гідротехнічні споруди, в тому числі ставкові рибоводні споруди та інше майно, яке на момент приватизації не увійшло до статутного фонду ВАТ "Самарський рибгосп" передано до сфери правління Міністерства аграрної політики України, та в подальшому передано на баланс ДП "Укрриба" із закріпленням зазначеного майна за останнім на праві повного господарського відання.

16.07.2007 року між Відповідачами у справі було укладено договір зберігання з правом користування № 13/07, відповідно до умов якого Відповідач-1 передав, а Відповідач-2 прийняв на відповідальне зберігання з правом користування нерухоме державне майно, що перебуває на балансі ДП „Укрриба", та розташовано за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпропетровський район, с. Олександрівка, та Новомосковський район с. Піщанка.

В суді першої інстанції позивач зазначає, що укладений між Відповідачами договір зберігання з правом користування по суті є скритим договором оренди, а отже Відповідач-1, укладаючи даний договір, перевищив свої повноваження, оскільки єдиним орендодавцем нерухомого державного майна являється держаний орган приватизації.

Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцю у схоронності.

Статтею 944 ЦК України передбачено, що зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншим особам.

Господарський суд дійшов правильного висновку, що право зберігача користуватися майном переданим йому за договором зберігання, виникає в разі надання відповідної згоди поклажодавцем.

За спірною угодою, волевиявленням сторін було передбачено право зберігача на користування майном переданим на зберігання, що по суті є згодою поклажодавця, про яку йде річ у ст. 944 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що умова спірного договору щодо права користування річчю переданою на зберігання, є елементом договору зберігання, наявність якої у договорі не змінює правової природи такого договору.

Господарський суду правильно визначив що , доводи позивача щодо укладення між сторонами удаваного правочину, який вчинено для приховування іншого правочину, а саме договору оренди, слід визнати необґрунтованими. Доводи позивача відносно того, що стороною за спірним договором зберігання (оренди) мало виступати Регіональне відділення Фонду державного майна України, як єдиний орган, який може бути орендодавцем державного нерухомого майна, є безпідставними.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач також зазначає, що на момент укладення спірного договору, майно, що є його об'єктом, має чітке юридичне визначення -майно, що не увійшло до статутного фонду акціонерного товариства, у зв'язку з чим, згідно ст.ст. 4, 5, 6, 7, 9 Закону України „Про оренду державного та комунального майна", Позивач має першочергове право на одержання цього майна в оренду.

Суд апеляційної інстанції, враховує те що об'єкти, які є предметом спірного договору, відносяться до захисних гідротехнічних споруд та мають загальнодержавне значення не підлягають приватизації та передачі в оренду в силу вимог ст. 4 Закону України „Про оренду державного та комунального майна", ст. 5 Закону України „Про приватизацію державного майна".

Згідно Положення про управління майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, затвердженого Наказом ФДМУ та Міністерства економіки України від 19.05.99 № 908/68 одним із способів управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств є передача майна в управління центральних та місцевих органів виконавчої влади у порядку, затвердженому постановою КМУ від 21.09.1998 року № 1482.

Відповідно до п. 2.4.1. Положення № 908/68 від 19.05.1999 року, такий спосіб управління державним майном як передача його в управління центральних та місцевих органів виконавчої влади, передусім застосовується у випадках, за яких майно не підлягає приватизації та не може бути передано в оренду.

Отже, колегія суддів вважає, що майно, яке являється об'єктом спірного договору не підлягає приватизації та передачі в оренду, а отже органом приватизації було обрано спосіб управляння цим майном шляхом передачі його до сфери управління Міністерства аграрної політики України (наказ № 126/752 від 06.05.2003), яке у свою чергу передало зазначене майно на баланс ДП „Укрриба".

За змістом статуту ДП „Укрриба", Відповідач-1 є державним комерційним підприємством.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 ГК України майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання.

Право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами (ст. 136 ГК України).

Отже реалізовуючи своє право господарського відання Відповідачем-1 було укладено спірний договір зберігання з правом користування, що не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Як вбачається із матеріалів справи в судах першої та апеляційної інстанції позивачем не доведено належними та допустимими доказами виникнення права спільної сумісної власності Позивача та Держави на майно, яке є предметом спірного договору.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що правові підстави для скасування рішення господарського суду відсутні. Рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи і при його прийнятті судом не порушено норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Самарський рибгосп”, с. Олександрівка на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.08 р. у справі № 39/17-08 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.08 р. у справі №39/17-08 - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя П.П. Павловський

Суддя                                                             В.В.Швець

Суддя О.В.Чус