ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2008 р.

№
2-1/10901-2007

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

Муравйова
О.В. -головуючого Полянського А.Г. Фролової Г.М.

за
участю представників:

позивача

ОСОБА_1

відповідача

не
з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)

третьої
особи

не
з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Приватного
підприємця ОСОБА_1

на
постанову

Севастопольського
апеляційного господарського суду

від

24.12.2007
року

у
справі

№
2-1/10901-2007 господарського суду Автономної Республіки Крим

за
позовом

Приватного
підприємця ОСОБА_1

до

Комунального
підприємства "Управління міського господарства"

третя
особа

Алуштинська
міська рада

про

визнання
договору дійсним, відмови протиправною та спонукання до продовження строку
дії договору

ВСТАНОВИВ:

У
серпні 2007 року Приватний підприємець - фізична особа ОСОБА_1 звернувся до
господарського суду Автономної Республіки Крим з позовною заявою до
Комунального підприємства "Управління міського господарства" про
визнання договору оренди комунального майна приміщень площею 31 м2 по
вул. Вол. Хромих, 27 у м. Алушті від 01.12.2002 року дійсним до 25.09.2005
року, визнання відмови Комунального підприємства "Управління міського
господарства" від продовження строку договору оренди нежитлових приміщень
площею 31 м2 по вул. Володимира Хромих, 27 у м. Алушті, під офіс
строком до 01.12.2008 року -протиправною та зобов'язання відповідача на
виконання рішення Алуштинської міської ради АРК № 25/176 від 19.10.2005 року
"Про продовження строку дії договору оренди нежитлового приміщення по вул.
Володимира Хромих, 27 у м. Алушті Приватному підприємцю ОСОБА_1",
подовжити строк дії договору оренди нежитлових приміщень площею 31 м2,
розташованих по вул. Володимира Хромих, 27 у м. Алушті, під офіс строком до
01.12.2008 року шляхом укладення додаткового договору, або визнати додатковий
договір № 5 від 11.07.2007 року, надісланий відповідачу, - укладеним.

Позивач,
в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України подав заяву
про уточнення позовних вимог, в якій просив суд визнати договір оренди
комунального майна - нежитлових приміщень площею 31 м2 по вул. Вол.
Хромих, 27 у м. Алушті від 01.12.2002 року дійсним до 25.09.2007 року, визнати
відмову Комунального підприємства "Управління міського господарства"
від продовження строку договору оренди нежитлових приміщень площею 31 м2 по
вул. Володимира Хромих, 27 у м. Алушті, під офіс строком до 01.12.2008 року
-протиправною та визнати надісланий відповідачу додатковий договір № 5 від
11.07.2007 року про внесення змін у Договір оренди нежитлових приміщень № 47-А
від 01.12.2002 року в частині продовження строку дії до 01.12.2008 року -
укладеним.

Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що оскільки позивачем добросовісно виконувалися всі
умови договору оренди комунального майна, одностороння відмова відповідача від
своїх договірних обов'язків по подовженню строку дії договору є протиправною.
Крім того, позивач зазначає, що відповідно до статті 629 Цивільного кодексу
України, умови договору є обов'язковими для сторін, а відповідач не виконав
зазначену норму закону.

Рішенням
господарського суду Автономної Республіки Крим від 25.09.2007 року (суддя:
Ковтун Л.О.), залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного
господарського суду від 24.12.2007 року (судді: Дугаренко О.В. - головуючий,
Прокопонач Г.К., Ткаченко М.І.)  у справі
№ 2-1/10901-2007 господарського суду Автономної Республіки Крим в частині
позовних вимог щодо визнання дійсним договору оренди нерухомого майна № 47-А
від 01.12.2002 року провадження по справі припинено. В іншій частині позовних
вимог відмовлено.

Судові
рішення з посиланням на статті 215, 220, 627 Цивільного кодексу України, статтю
179 Господарського кодексу України, статтю 17 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна" вмотивовані тим, що орендарем не
доведено намірів орендодавця щодо укладання договору оренди приміщень з іншою
особою, як і обставин, які б мали свідчити про досягнення сторонами за
договором згоди щодо терміну договору оренди, що є істотною умовою договору.
Крім того, судами зазначено, що вирішення питання щодо пролонгації договору
оренди до спливу строку, на який він був укладений, передчасно.

Не
погоджуючись з постановою суду, Приватний підприємець ОСОБА_1 звернувся до
Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду від 24.12.2007 року у справі
№ 2-1/10901-2007 господарського суду Автономної Республіки Крим, в якій просив
постанову у справі  та рішення
господарського суду Автономної Республіки Крим від 25.09.2007 року у справі №
2-1/10901-2007 господарського суду Автономної Республіки Крим скасувати,
прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі,
мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення та неправильне застосування
судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, статті 188
Господарського кодексу України, статті 26 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна".

Відповідач
та третя особа відзиви на касаційну скаргу не надали.

Заслухавши
доповідь судді - доповідача, пояснення позивача, присутнього  у судовому засіданні, перевіривши наявні
матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та
повноти їх встановлення в рішенні та постанові та доводи, викладені у
касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга  підлягає задоволенню частково з таких
підстав.

Згідно
статті 108 Господарського процесуального кодексу України Вищий  господарський суд України переглядає за
касаційною скаргою (поданням) рішення місцевого господарського суду та
постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно
до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України
переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як
встановлено господарськими судами першої та апеляційної інстанції, 01.12.2002
року між Комунальним підприємством “Управління міського господарства”
(орендодавець) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (орендар) був укладений
договір оперативної оренди нерухомого майна №47-А, відповідно до якого, на
підставі розпорядження міського голови №01-3/536р від 25.11.2002 року,
орендодавець передав належне йому на праві повного господарського відання
майно: нежитлові приміщення площею 31 кв.м. у м. Алушта по вул. Вл. Хромих, 27,
а орендар прийняв його в оперативну оренду відповідно до акта прийому-передачі,
який є додатком №1 до зазначеного договору.

Згідно
пункту 4.1 договору оренди, договір набуває чинності з дати його підписання та
діє до 30.11.2003 року.

Відповідно
до пункту 4.9 договору оренди, орендар має переважне право на поновлення
договору оренди.

Судами
також встановлено, що 01.12.2003 року між сторонами зі спору була укладена
додаткова угода до договору оперативної оренди нерухомого майна від 01.12.2002
року, згідно якої строк дії договору оренди був продовжений до 01.12.2005 року.

19.10.2005
року на 25 сесії 4 скликання Алуштинська міська Рада Автономної Республіки Крим
прийняла рішення № 25/176 “Про подовження строку дії договору оренди
нежитлового приміщення по вул. В. Хромих, 27 приватному підприємцеві ОСОБА_1”,
згідно якого Комунальне підприємство “Управління міського господарства” м.
Алушти зобов'язано  продовжити строк дії
договору оренди нежитлових приміщень площею 31 кв.м., розташованих за адресою:
м. Алушта, вул. В.Хромих, 27 -під офіс, строком на три  роки. При цьому, на орендаря був покладений
обов'язок застрахувати об'єкт оренди та надати Комунальному підприємству
“Управління міського господарства” копію договору страхування та підтвердження
внесення страхових внесків, самостійно сплачувати земельний податок, погодивши
розмір орендних платежів із управлінням економіки Алуштинської міської ради.

01.12.2005
року між сторонами була укладена додаткова угода до договору оперативної оренди
нерухомого майна від 01.12.2002 року, за якою строк дії договору оренди був продовжений
до 01.11.2006 року.

Також
між Комунальним підприємством “Управління міського господарства” та фізичною
особою -підприємцем ОСОБА_1 була укладена додаткова угода №3 від 10.10.2006
року, за якою був змінений строк дії договору оренди та продовжений до
25.09.2007 року.

Як
встановлено судами, листом від 11.07.2007 року фізична особа -підприємець
ОСОБА_1 звернувся до Комунального підприємства “Управління міського
господарства” із заявою про продовження строку дії договору оренди.

Листом від 06.08.2007 року вих.
№116/04-С Комунальне підприємство “Управління міського господарства” надало
відповідь позивачу з дійсного спору, згідно якої повідомило орендаря, що
продовження строку дії договору оренди неможливо, оскільки договір оперативної
оренди №47-А від 01.12.2002 року діє до 25.09.2007 року відповідно до
додаткової угоди №3.

З
урахуванням викладеного, господарські суди дійшли висновку, що з наведеного
листа не вбачається, що орендодавець -комунальне підприємство “Управління
міського господарства” відмовило позивачу в продовженні строку дії договору
оренди. Крім того, на час розгляду справи не сплив строк договору оренди та
строк, встановлений статтею 17 Закону України "Про оренду державного та
комунального майна", у зв'язку з чим, підстави для задоволення позовних
вимог щодо визнання укладеним проекту додаткової угоди №5 від 11.07.2007 року
відсутні.

Також
судами зазначено, що орендарем не доведено намірів орендодавця щодо укладання
договору оренди приміщень з іншою особою.

Крім
того, припиняючи провадження в частині позовних вимог щодо визнання договору
оренди комунального майна - нежитлових приміщень площею 31 м2 по
вул. Вл. Хромих, 27 у м. Алушті від 01.12.2002 року дійсним до 25.09.2007 року,
господарськими судами зазначено, що, відповідно до частини 2 статті 220
Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов  договору, що
підтверджується  письмовими  доказами,
і  відбулося повне або часткове
виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.

При
цьому судами зазначено, що оскільки дійсність договору оренди не оспорюється
орендодавцем, форма договору дотримана сторонами за договором, провадження у
справі в частині позовних вимог щодо визнання договору дійсним підлягає
припиненню на підставі пункту 1-1 статті 80 Господарського процесуального
кодексу України, тобто у зв'язку з відсутністю предмета спору.

Відповідно   до
Роз'яснень   Пленуму   Верховного Суду   України,
викладених пунктах 1, 6 постанови від 29.12.1976 року №11 "Про
судове рішення",  рішення є законним
тоді, коли суд виконавши всі вимоги процесуального законодавства   і
всебічно   перевіривши всі
обставини справи;   вирішив   справу у відповідності з нормами  матеріального   права,
що  підлягають  застосуванню
до  даних правовідносин, а за їх
відсутності -на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із
загальних засад законодавства України.

Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення
для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами,
дослідженими у судовому засіданні.

Мотивувальна
частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення
для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких
суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Визнаючи одні і
відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати.

Судові
рішення цим вимогам не відповідають.

Згідно
частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський   суд   у
визначеному  законом  порядку
встановлює наявність  чи  відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно
частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини
справи, які  відповідно  до
законодавства  повинні бути  підтверджені
певними  засобами  доказування,
не    можуть підтверджуватись
іншими засобами доказування.

Частиною
1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що
господарський   суд   оцінює
докази   за  своїм
внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді  в судовому процесі
всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно
статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального
майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін. У  разі
відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну  умов
договору  оренди  протягом
одного  місяця  після закінчення  терміну дії договору він вважається
продовженим на той самий  термін  і
на  тих  самих
умовах,  які  були
передбачені договором.

Після  закінчення
терміну  договору оренди
орендар,  який належним чином виконував
свої обов'язки,  має переважне
право,  за інших рівних умов, на продовження
договору оренди на новий термін.

Умови   договору
оренди   на   новий
строк  встановлюються  за домовленістю  сторін.
У  разі недосягнення домовленості
щодо умов договору   переважне   право
орендаря   на   укладення
договору припиняється.

Однак,
як вбачається з матеріалів справи, листом від 12.09.2007 року №319/02
Комунальне підприємство “Управління міського господарства” повідомило ОСОБА_1
про те, що у зв'язку з закінченням строку дії договору оренди комунального
майна - нежитлових приміщень площею 31 м2 по вул. Вл. Хромих, 27 у
м. Алушті, договір оренди продовжено не буде; запропоновано позивачу повернути
орендоване майно згідно акта приймання-передачі.

Позивачу
запропоновано також прийняти участь у конкурсі на право оренди об'єктів комунальної
власності після оголошення в газеті "Алуштинський вісник".

Однак
зазначені обставини господарськими судами враховані не були.

Крім
того, судами не з'ясовано, на підставі яких саме норм матеріального права
позивачем була заявлена вимога щодо визнання дійсним договору.

Оскільки,
відповідно до частини 2 статті 1117 Господарського процесуального
кодексу України касаційна інстанція не наділена повноваженнями щодо
вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирання нових доказів або додаткової перевірки доказів, а
також враховуючи, що господарськими судами
порушено вимоги статті 43 Господарського процесуального кодексу
України  щодо оцінки доказів на підставі
всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин
справи в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення та
постанова суду підлягають скасуванню, а справа підлягає передачі на новий
розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим.

При
новому розгляді справи суду слід взяти до уваги наведене, з'ясувати всі
обставини справи, і, в залежності від встановленого та у відповідності до
діючого законодавства, вирішити спір.

Керуючись
статтями 1115, 1117, пунктом 3 статті 1119,
статтями 11110, 11111, 11112 Господарського
процесуального кодексу України,  Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
господарського суду Автономної Республіки Крим від 25.09.2007 року та постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду від 24.12.2007 року у справі
№ 2-1/10901-2007 господарського суду Автономної Республіки Крим скасувати.

Справу
передати на новий розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим.

Головуючий
О.Муравйов

Судді
А. Полянський

Г.
Фролова