ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2008 р.

№ 35/435

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого:

Михайлюка М.В.,

Суддів :

Дунаєвської Н.Г.,

Рибака В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова зірка"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2008 р.

у справі

№ 35/435 господарського суду м. Києва

за позовом

Комунального підприємства "Оренда"

до

ТОВ "Нова зірка"

про

стягнення 112429,93 грн.

за участю представників сторін:

позивача

не з’явились,

відповідача

Багрій В.І.,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду м. Києва від 11.12.2007 р. у справі № 35/435 (суддя: Літвінова М.Є.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2008 р. (судді: Корсак В.А., Авдєев П.В., Коршун Н.М.) позов задоволено: стягнуто з відповідача на користь позивача 112429,93 грн. боргу за договором № 11042/06 від 13.03.2006 р., 1124,30 грн. держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з постановою апеляційного господарського суду, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій посилаючись на порушення господарськими судами норм матеріального та процесуального права, просив судові рішення у даній справі скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як встановив апеляційний господарський суд, 13.03.2006 р. сторони у справі уклали договір оренди нерухомого майна комунальної власності територіальної громади Подільського району м. Києва № 11042/06 (надалі - Договір), відповідно до умов якого орендодавець на підставі рішення Подільської районної у м. Києві ради від 11.10.2005 р. № 400 передає, а орендар приймає в оренду приміщення по вул. Копилівській, 55 літ. "Б", площею 621,3 м2 для розміщення приватного дошкільного навчального закладу.

За користування орендованим приміщенням орендар сплачує орендодавцю оренду плату, місячний розмір якої становить 12959,95 грн., ПДВ –2591,99 грн, разом –15551,94 грн. Орендар зобов’язаний вносити орендні платежі в повному обсязі, незалежно від наслідків господарської діяльності, не пізніше 30 числа поточного місяця на рахунок орендодавця (п.п. 1.4, 2.4 Договору).

Відповідно до п. 6.2 Договору строк його дії з 13.03.2006 р. по 11.03.2007 р.

Пунктом 5.9 Договору передбачено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови орендаря від договору оренди, орендар зобов’язаний повернути орендоване приміщення орендодавцю по акту у стані, в якому перебував об’єкт оренди на момент передачі його в оренду.

Позивач у позові наголошував, що відповідач у порушення умов договору сплачував орендну плату не повному обсязі, а також те, що відповідач після закінчення строку дії договору користувався приміщенням і повернув його за актом приймання-передачі лише 22.06.2007 р.

За розрахунком наданим позивачем борг відповідача за орендну плату за період з 01.11.2006 р. по 22.06.2007 р. становить 112429,93 грн.

Відповідач заперечував проти позову, посилаючись на те, що 30.05.2006 р. сторони уклали додаткову угоду до Договору, в якій сторони погодили встановити розмір орендної плати на період проведення ремонту об’єкту оренди в розмірі 10 % від місячної плати, вказаної в п. 1.4 Договору. Відтак, розмір орендної плати становив 1296 грн., ПДВ - 259,20 грн., а разом 1555,20 грн.

Відповідач зазначив, що цю суму він сплачував своєчасно та в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями за період з 22.11.2006 р. по 25.06.2007 р.

Господарські суди з’ясували, що об’єкт оренди є комунальним майном. Відповідно до п. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (надалі - Закон) орендар зобов’язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін (ст. 21 Закону).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов’язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Положеннями ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Господарські суди спростували посилання відповідача на відсутність у нього боргу перед позивачем у зв’язку зі зміною розміру орендної плати додатковою угодою до Договору, з огляду на наступне.

Суди першої та апеляційної інстанцій з’ясували, що в додатковій угоді від 30.05.2006 р. до Договору сторони погодили пільгову орендну плату терміном на 6 місяців на період проведення ремонтних робіт в орендованій будівлі у розмірі 10% від орендної плати вказаної у Договорі.

Як зазначив місцевий господарський суд, дія пільги згідно вказаної угоди розпочиналась з 11.05.2006 р. та діяла протягом 6 місяців, тобто до 11.11.2006 року.

Водночас, відповідно до розпорядження Подільської районної у м. Києві держадміністрації № 487 від 30.05.2006 року ТОВ "Нова зірка" встановлено пільгову орендну плату терміном на 6 місяців на період проведення ремонтних робіт в орендованій будівлі по вул. Копилівській, 55 літ. "Б" (а.с. 85).

Таким чином, відповідач повинен був сплачувати орендну плату у розмірі 1555,20 грн. протягом 6 місяців, а після закінчення вказаного строку –сплачувати орендну плату в розмірі встановленому п. 1.4 Договору, а саме –15551,94 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України відповідач не довів того, що він сплачував орендну плату в повному обсязі.

Враховуючи викладене, місцевий та апеляційний господарські суди прийшли до правильного висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу за орендну плату у розмірі 112429,93 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування постанови апеляційного господарського суду, оскільки вона є законною та обґрунтованою.

Щодо доводів касаційної скарги то вони спростовуються вищенаведеним.

Крім того, відповідно до вимог ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, які не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2008 року у справі № 35/435 залишити без змін.

Головуючий, суддя            М. Михайлюк

Судді          :            Н. Дунаєвська

В. Рибак