ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2008 р.

№ 9/171

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді:

суддів:

Добролюбової Т.В.,

Гоголь Т.Г., Швеця В.О.

розглянувши матеріали касаційної скарги

Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Злагода"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 06.03.2008

у справі

№ 9/171

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрний науково-дослідний інститут "АНДІ" (надалі –товариство)

до

Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Злагода"

про

стягнення 2 144 310,00 грн.

В судовому засіданні взяли участь представники :

від позивача: Бородовський С.О. –за дов. від 23.01.08; Палій Д.М. –дир. протокол №3;

від відповідача: не з’явилися, належно повідомлені про час і місце розгляду касаційної скарги.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Аграрний науково-дослідний інститут "АНДІ" у серпні 2007 року заявлений позов про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Злагода" 1 465 350,00 грн –основної заборгованості, 249 109,50 грн –пені, 95340,08 грн - 3% річних, 334 517, 21 грн –інфляційних та 60 000,00 грн –витрат зі сплати адвокатських послуг.

доповідач: Добролюбова Т.В

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказував на невиконання відповідачем зобов’язань за договором від 21.03.05 б/н щодо сплати вартості поставленого насіння маку в кількості 9769 кг. Товариство посилалось на приписи статей 526, 625 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 16.10.07, ухваленим суддею Івченко С.М., позовні вимоги задоволено. Вмотивовуючи рішення суд дійшов висновку про невиконання відповідачем умов договору зі сплати за поставлену позивачем продукцію та відповідно наявність підстав для стягнення штафних санкцій та витрат зі сплати адвокатських послуг. Судове рішення обґрунтоване приписами статей 526, 625 Цивільного кодексу України.

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: Моторного О.А. –головуючого, Кошіля В.В., Алданової С.О., постановою від 06.03.08, перевірене рішення суду першої інстанції змінив в частині вимог про стягнення 249 109,50 грн пені. Позовні вимоги задовольнив частково шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 1 465 350,00 грн –боргу, 120 279,14 грн –пені, 95 340, 08 грн –річних, 334 517,21 грн –інфляційних, 60 000,00 витрат на оплату послуг адвоката.          В цій частині постанова прийнята із застосуванням обмежень, встановлених частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України при нарахуванні пені, які не були враховані судом першої інстанції.

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Злагода" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить судові рішення у справі скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи свої вимоги скаржник зазначає про неврахування судами того, що поставлене позивачем насіння маку є неналежної якості. На думку заявника, суд безпідставно ухилився від оцінки доказів наданих при здійсненні апеляційного провадження, а саме, результатам фітопотогенного аналізу насіння маку від 01.06.06 №05-11, аналізу насіння маку від 28.04.05 №1060/61. Скаржник зауважує на тому, що через поставку товару неналежної якості на підставі приписів статті 615, 678 Цивільного кодексу України він має право відмовитися від договору та проведення розрахунків за ним.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрний науково-дослідний інститут "АНДІ" отримано відзив на касаційну скаргу, в якому товариство просить судові рішення у справі залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Вищий Господарський суд України заслухавши доповідь судді Добролюбової Т.В. і пояснення представників позивача, переглянувши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій установлено та підтверджено матеріалами справи, що 21.03.05 Товариство з обмеженою відповідальністю "Аграрний науково-дослідний інститут "АНДІ" –продавець, уклало з Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Злагода" –покупцем, договір за умовами якого, продавець зобов’язався продати покупцеві насіння маку на загальну суму 1 465 350,00 грн. Судами з’ясовано, що на виконання умов договору позивач поставив відповідачеві насіння маку в кількості 9 769 кг на загальну суму 1 465 350,00 грн, що підтверджується накладною від 08.04.05 №366 та довіреністю серії ЯИД №435930. Предметом позову у даній справі є матеріально –правова вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрний науково-дослідний інститут "АНДІ" про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Злагода" 1 465 350,00 грн –вартості поставленого маку, 249 109,50 грн –пені, 95340,08 грн - 3% річних, 334 517, 21 грн –інфляційних та 60 000,00 грн –витрат зі сплати адвокатських послуг. Суди попередніх інстанцій задовольняючи позовні вимоги дійшли висновку про отримання відповідачем і несплату ним вартості насіння маку. Колегія суддів визнає такий висновок передчасним. Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України майново-господарськими зобов’язаннями визнаються цивільно-правові зобов’язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов’язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку. Майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Як зумовлено приписами статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов’язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов’язкові умови договору відповідно до законодавства. Тобто, в силу укладення договору певного виду сторони підпорядковують свої відносини як загальним положенням про зобов’язання, визначеним Господарським кодексом України або Цивільним кодексом України так і відповідним законодавчим актам, що регулюють такий вид господарських відносин. Проте, суди, ухвалюючи судові акти, не визначили правову природу укладеного між сторонами договору та не застосували до спірних правовідносин відповідні законодавчі приписи. Разом з цим, відповідно до частини 1 статті 47 Господарського процесуального кодексу України судове рішення, приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи. Статтею 77 названого Кодексу унормовано, що суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні. Питання про те, що певні обставини перешкоджають розгляду справи, вирішується судом залежно від конкретних обставин справи. З приписів пункту 1 частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що нез’явлення в засідання представників сторін, за відсутності відзиву або пояснень, є підставою для відкладення розгляду справи. Проте, місцевий суд справу вирішив по суті за відсутності відзиву та пояснень відповідача на позовну заяву та без участі його представника в судовому засіданні. Суд апеляційної інстанції викладеного не врахував, посилання відповідача на порушення місцевим судом приписів процесуального права щодо належного повідомлення його про час і місце розгляду справи, викладені в апеляційній скарзі (33 арк. спр.), залишив поза увагою. Водночас, приписами статті 101 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Зі змісту постанови вбачається, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою довід відповідача про поставку позивачем насіння маку неналежної якості, обмежившись лише посиланням на ненадання ним доказів розірвання спірного договору через передачу товару неналежної якості. При цьому, судом не надано оцінки і документам, які подані відповідачем, в підтвердження своїх доводів, а саме: результатам аналізу насіння від 28.04.05 №1060/61, висновку Інституту захисту рослин УААН від 02.10.07, Акту обстеження посівів маку від 25.06.05. Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності, і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Отже, суд апеляційної інстанції, повинен був навести зміст всіх заперечень та викласти обставини, з огляду на які ці заперечення не взято до уваги, адже викладення у судовому акті лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 42 Господарського процесуального кодексу України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Викладене свідчить про те, що господарськими судами попередніх інстанцій не вжито заходів для всебічного, повного і об’єктивного розгляду справи, а тому судові акти прийняті за неповно з’ясованими обставинами справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, всі рішення у справі підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду Чернігівської області. При новому розгляді справи судові необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 1117, 1119, 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.03.08 у справі №9/171 та рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.10.07 у цій справі скасувати.

Матеріали справи скерувати на новий розгляд до Господарського суду Чернігівської області.

Касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Злагода" задовольнити частково.

Головуючий суддя Т. Добролюбова

С у д д і Т.Гоголь

В.Швець