Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2008 р. Справа № 17/26-08

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Афанасьєв В.В., судді Бухан А.І. , Шевель О.В.

при секретарі Парасочці Н.В.

за участю представників сторін:

при секретарі Парасочці Н.В.

за участю представників сторін:

позивача –Лопайчука О.І. –дов., Кузнецова О.М. –дов.

відповідача –Сизоненка В.М. –дов.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вхідний № 552С/3-9) на рішення господарського суду Сумської області від 07 лютого 2008 року у справі № 17/26-08

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський м‘ясокомбінат», м. Глобине Полтавської області

до Приватного підприємства «Тристан», м. Охтирка Сумської області

про стягнення 131953,89 грн.

встановила:

Позивач, ТОВ «Глобинський м‘ясокомбінат», звернувся до господарського суду Сумської області з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 128671,89 грн. основного боргу, 2763,79 грн. пені, 518,21 грн. річних, 1319,53 грн. держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Заявою від 06.02.2008 року позивач просив зменшити суму позову на 20000 грн. основного боргу у зв‘язку зі сплатою цієї суми та просив стягнути з відповідача 108671,89 грн. основного боргу, 2650,99 грн. пені, 518,21 грн. річних, 1319,53 грн. держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням господарського суду Сумської області від 07 лютого 2008 року у справі № 17/26-08 (суддя Коваленко О.В.) позов задоволено частково. З відповідача на користь позивача стягнуто 108671,89 грн. заборгованості, 2650,99 грн. пені, 518,21 грн. річних, 1318,35 грн. витрат по держмиту та 117,83 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В частині стягнення 20000 грн. основного боргу та 112,80 грн. пені провадження у справі припинено.

Відповідач з даним рішенням не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 07 лютого 2008 року по справі № 17/26-08 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити. В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне з‘ясування обставин, що мають значення для справи. Відповідач вказує, що рішення прийняте без участі його представника, якого не було належним чином повідомлено про час та місце засідання суду. Як вважає відповідач, суд зобов‘язаний був відкласти розгляд справи, витребувати та дослідити позицію відповідача та докази, на які він посилається. Також, відповідач вважає, що позивачем свідомо значно завищено розмір позовних вимог, а судом не прийнято до уваги той факт, що відповідачем перераховано на користь позивача частину боргу, позивачем не надано, а судом не витребувано акту звірки розрахунків. Таким чином, на думку відповідача, місцевий господарський суд прийняв рішення, посилаючись виключно на необ‘єктивні дані, надані позивачем.

Позивач проти апеляційної скарги заперечує, рішення господарського суду Сумської області по даній справі вважає законним та обґрунтованим, просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення. У відзиві на апеляційну скаргу позивач стверджує, що відповідач належним чином був повідомлений про час та місце засідання суду, про що свідчать його клопотання про відкладення розгляду справи. Щодо стягнутої за рішенням суду суми грошових коштів, позивач стверджує, що така сума підтверджена наявними у справі доказами, в той час, як відповідачем не надано жодних обґрунтованих розрахунків та доказів, які б спростовували позовні вимоги.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши у судовому засіданні пояснення уповноважених представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне:

звертаючись до місцевого господарського суду з позовною заявою, позивач посилався на те, що відповідач, в порушення умов укладеного договору, порушив строки оплати товару, за що, згідно з умовами договору та нормами чинного законодавства, позивачем і нараховані штрафні санкції (пеня) та річні.

Задовольняючи позовні вимоги позивача місцевий господарський суд посилався на підтвердженість їх матеріалами справи та відповідність нормам чинного законодавства.

Припиняючи провадження по справі в частині 20000 основного боргу, місцевий господарський суд посилався на те, що така сума оплачена відповідачем до прийняття рішення по справі.

Припиняючи провадження у справі в частині стягнення 112,8 грн. пені місцевий господарський суд посилався та те, що позивач відмовився від позову в цій частині та така відмова прийнята судом.

Як свідчать матеріали справи, 05.12.2006 р. між ТОВ «Глобинський м'ясокомбінат»»і ПП «Тристан»був укладений договір поставки № 155/А, відповідно до умов якого позивач зобов'язувався передати у власність відповідачу продукцію на загальну суму 2500000 грн., а відповідач був зобов'язаний прийняти та оплатити її в обумовлені договором терміни, а саме: на підставі виставленого позивачем рахунку-фактури та/або накладної по цінам, зазначеним в специфікації, протягом 14 календарних, днів після отримання товару та супровідних документів до нього (п. 7.2 договору).

Строк дії договору відповідно до п. 11.1 сторонами встановлений до 31.12.2007 року.

Відповідно до наявних у матеріалах справи видаткових накладних (т. 1 арк. справи 101-140, т. 2 арк. справи 21-107) позивачем на виконання умов договору від 05.12.2006 р. та в межах строків його дії здійснена поставка відповідачу товару (ковбасні та м'ясні вироби) на загальну суму 584176,63 грн., з яких, як зазначено відповідачем, на час подання позовної заяви сплачено лише 455504,74 грн., та залишок заборгованості станом на дату подання позову складав 128671,89 грн. Станом на день розгляду справи заборгованість відповідача за даними позивача складала 108671,89 грн. (20000 грн. відповідачем сплачено після порушення провадження у справі).

Відповідно до п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як свідчать матеріали справи, заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 108671,89 грн. підтверджена належними доказами, будь-яких доказів оплати цієї суми відповідачем а ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанції надано не було, у зв‘язку з чим колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення 108671,89 грн. основного боргу є обґрунтованими та правомірно задоволені місцевим господарським судом.

Обґрунтованим також є і рішення суду першої інстанції в частині припинення провадження у справі в сумі 20000 грн. основного боргу, оскільки відповідні кошти сплачені відповідачем після порушення провадження у справі та станом на дату прийняття рішення в цій частині предмет спору був відсутнім.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимоги кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

П. 8.3 укладеного між сторонами договору передбачено нарахування пені за несвоєчасну оплату товару.

Як вбачається із наданих позивачем розрахунків, ним заявлено до стягнення 518,21 грн. - 3% річних на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України та 2650,99 грн. пені, яка нарахована в межах строку позовної давності, з урахуванням умов договору та вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Розрахунок вищезазначених сум позивачем здійснений за період з 03 жовтня 2007 року по 20 листопада 2007 року (за 49 днів), тобто, за період наявності заборгованості, а тому, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом обґрунтовано позовні вимоги в цій частині задоволені в повному обсязі.

Місцевим господарським судом обґрунтовано припинено провадження в частині стягнення 112,80 грн. пені на підставі п. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки, як вбачається із заяви позивача від 06.02.2008 р. (т. 2 арк. справи 111), позивач відмовився від позовних вимог в цій частині стягнення.

Твердження відповідача про те, що позивачем та судом не були враховані здійснені відповідачем платежі по погашенню основного боргу спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи усе зазначене вище, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача у апеляційній скарзі на те, що розмір позовних вимог був свідомо значно завищеним позивачем, що судом не враховано здійснених відповідачем платежів та не витребувано від сторін акт звірки розрахунків. Будь-яких доказів свідомого завищення розрахунків відповідачем не надано. Також, ні до апеляційної скарги, ні в подальшому до матеріалів справи відповідачем не надано будь-яких доказів оплати сум заборгованості, або доказів того, що він товар не отримував, або отримував у менших розмірах, ніж зазначено позивачем.

Також, безпідставними є і твердження відповідача щодо того, що рішення суду прийняте без участі представника відповідача, який не був належним чином повідомлений про час та місце засідання суду, та що суд, при наявності таких обставин, зобов‘язаний був відкласти розгляд справи.

Так, як свідчать матеріали справи, про належне повідомлення відповідача про час та місце засідання суду свідчать: повідомлення про вручення йому ухвали про порушення провадження у справі та його клопотання про відкладення розгляду справи, так і відзив на позовну заяву, в якому зазначено про повну оплату суми основного боргу (т. 1 арк. справи 34, 35, т. 2 арк. справи 112).

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, відкладення розгляду справи є правом, а не обов‘язком суду. При цьому, суд відкладає розгляд справи лише у разі неможливості вирішення спору у даному засіданні.

Матеріали справи свідчать, що судом першої інстанції для сторін були створені умови для встановлення фактичних обставин справи: розгляд справи двічі відкладався, однак, представник відповідача жодного разу в судові засідання не з‘являвся, будь-яких доказів, які б спростовували вимоги позивача до суду не надавав.

Що стосується посилання відповідача на відсутність у матеріалах справи акту звірки розрахунків, колегія суддів зазначає, що: по-перше: відсутність такого акту не є підставою відмови у задоволенні позову, за умови, що сума боргу підтверджена первинними бухгалтерськими документами; по-друге: позивачем до матеріалів справи залучено декілька актів звірки, що складені у різні періоди та надано докази направлення на адресу відповідача акту звірки (т. 1 арк. справи 40), в той час як відповідачем зі свого боку будь-яких контррозрахунків чи спростувань сум заборгованості не надано.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача у зв’язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю і відсутністю фактів, які б підтверджували наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення. Твердження відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі, зроблені при довільному трактуванні норм діючого законодавства і дійсних обставин справи, на їх підтвердження не надано відповідно до ст. 33, 36 ГПК України доказів з посиланням на конкретні норми матеріального та процесуального права, які б могли бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що неявка у судові засідання суду першої інстанції, неподання витребуваних місцевим господарським судом доказів та подання апеляційної скарги без будь-якого правового та документального аргументування своїх доводів є зловживанням відповідачем своїх прав, що направлене на штучне затягування судового процесу.

Також, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача до держбюджету 92,79 грн. держмита, що не було доплачене при поданні апеляційної скарги, оскільки, як вбачається із апеляційної скарги, рішення суду відповідачем оскаржується в повному обсязі, тоді як держмито сплачене частково –у розмірі 566,39 грн. На вимогу апеляційного господарського суду (ухвала від 06.03.2008 року) уточнити вимоги апеляційної скарги, з зазначенням частини оскаржуваного рішення, яку має бути скасовано, відповідачем жодних уточнень не надано. В судовому засіданні представником відповідача підтримано апеляційну скаргу та вказано, що рішення суду першої інстанції по даній справі він оскаржує в повному обсязі.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 44, 49, 99, 101, 102, п.1 ст. 103, ст. 105 ГПК України,

постановила:

Рішення господарського суду Сумської області від 07 лютого 2008 року у справі № 17/26-08 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Стягнути з Приватного підприємства «Тристан»(42700 Сумська область м. Охтирка, вул. Жовтнева, 4 р/рахунок 0265 в АК ПІБ м. Охтирка МФО 337319 Код 31877110) на користь держбюджету (одержувач: ВДК у м. Харкові, банк одержувача: УДК у Харківській області МФО 851011 Код 24134490 рахунок 0002) 92,79 грн. держмита, що не було доплачено при поданні апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Сумської області видати відповідний наказ.

Головуючий суддя Афанасьєв В.В.

суддя Бухан А.І.

суддя Шевель О.В.