ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2008 р.

№ 11/153

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Панової І.Ю.,

суддів

Заріцької А.О.,

Продаєвич Л.В.

розглянувши касаційну скаргу

відкритого акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод"

на постанову

за заявою

про

Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 6 грудня 2007 року

відкритого акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат"

визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в порядку статті 117 ГПК України

у справі

господарського суду

№ 11/153

Дніпропетровської області

за позовом

відкритого акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат"

до

відкритого акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод"

про

стягнення 17 286, 14 грн.

за зустрічним позовом

відкритого акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод"

до

про

відкритого акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат"

стягнення 45 599, 65 грн.

за участю представників:

ВАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" Водяної О.М.,

ВАТ "Марганецький рудоремонтний завод" Полякова В.В.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17 червня 2004 року у справі № 11/153 стягнуто з відкритого акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод" (далі –ВАТ "Марганецький рудоремонтний завод") на користь відкритого акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі –ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат») 2 048, 71 грн. основного боргу, 328, 27 грн. річних, 1 480, 84 грн. пені, 290, 86 грн., а за зустрічним позовом з ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»на користь ВАТ "Марганецький рудоремонтний завод" стягнуто 43 201, 08 грн. основного боргу, 2 398, 57 грн. річних та 573, 99 грн. судових витрат.

Рішення набрало законної сили, на його виконання 12 липня 2004 року видано накази (т. 1 а.с. 89, 90).

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Інгулецького районного управління юстиції м. Кривого Рогу (далі –ВДВС) 2 вересня 2004 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (т. 1 а.с. 100).

Постановою ВДВС від 14 жовтня 2004 року виконавче провадження зупинено на підставі п. 8 ст. 34, ст.ст. 35, 36 Закону України “Про виконавче провадження” від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі –Закон № 606-XIV ) (т. 1 а.с. 116).

9 липня 2007 року ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»у порядку ст. 117 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із заявою про визнання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 12 липня 2004 року у даній справі таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 19 липня 2007 року (суддя Мельниченко І.Ф.) заяву ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»залишено без задоволення.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 6 грудня 2007 року (колегія суддів у складі: Кузнєцова І.Л. –головуючий, Чимбар Л.О., Верхогляд Т.А.) апеляційну скаргу позивача задоволено частково, ухвалу суду першої інстанції від 19 липня 2007 року скасовано, визнано наказ господарського суду першої інстанції від 12 липня 2004 року у даній справі про стягнення з ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»на користь ВАТ "Марганецький рудоремонтний завод" 43 201, 08 грн. основного боргу, 2 398, 57 грн. річних та 573, 99 грн. судових витрат таким, що не підлягає виконанню, припинено провадження у справі про зобов'язання ВДВС закінчити виконавче провадження з примусового виконання зазначеного наказу .

В обґрунтування постанови суд послався на ч. 2 ст. 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ (зі змінами і доповненнями) (далі –Закон № 2343-ХІІ) та ч. 4 ст. 117 ГПК України.

Не погоджуючись з прийнятою у справі постановою, ВАТ "Марганецький рудоремонтний завод" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу і просить її скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 34, 36, 37, 40, 401 Закону № 606-XIV, ст. 14 Закону № 2343-ХІІ.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, проаналізувавши застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 1 лютого 2005 року у справі № Б29/21/05 порушено справу про банкрутство ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», а ухвалою суду від 10 серпня 2006 року затверджено реєстр кредиторів і визнано погашеними вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в строк встановлений для їх подання.

З матеріалів справи вбачається, що 11 березня 2006 року в газеті «Голос України»№ 45 було опубліковано оголошення про порушення справи про банкрутство ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат».

Згідно з п. 15 ст. 11 Закону № 2343-ХІІ після опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство в офіційному друкованому органі всі кредитори незалежно від настання строку виконання зобов’язань мають право подавати заяви з грошовими вимогами до боржника відповідно до ст. 14 Закону № 2343-ХІІ.

Статтею 14 вказаного Закону передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникають до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом 30 днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство, зобов’язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Правові наслідки неподання заяви з грошовими вимогами до боржника у передбачений строк встановлені ч. 2 ст. 14 Закону № 2343-ХІІ, відповідно до якої вимоги конкурсних кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі якою затверджує реєстр вимог кредиторів, а зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Таким чином, грошові вимоги ВАТ "Марганецький рудоремонтний завод" до відповідача підтверджені рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17 червня 2004 року і виникли до 1 лютого 2005 року, тобто до дня порушення провадження у справі про банкрутство ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», а тому грошові вимоги ВАТ "Марганецький рудоремонтний завод" відповідно до ст. 1 Закону № 2343-ХІІ є конкурсними.

Судом також встановлено, що ВАТ "Марганецький рудоремонтний завод", як конкурсний кредитор по стягненню заборгованості, що виникла до порушення провадження у справі про банкрутство ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», не звертався до господарського суду із заявою про визнання його кредитором боржника та про включення його вимог до реєстру вимог кредиторів. Докази, якими б ці обставини спростовувалися в матеріалах справи відсутні, а тому висновки про те, що дана заборгованість є погашеною ґрунтуються на вимогах ч. 2 ст. 14 Закону № 2343-ХІІ.

Наявність судового рішення та наказу про його виконання не звільняло позивача від обов’язку звернення із заявою про визнання його грошових вимог до боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2006 року провадження у справі про банкрутство відповідача припинено у зв'язку із затвердженням між боржником та кредиторами мирової угоди.

Таким чином, заборгованість відповідача у справі, відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону № 2343-ХІІ вважається погашеною, у зв'язку з чим підстави для здійснення виконавчого провадження з примусового виконання наказу від 12 липня 2004 року відсутні.

Згідно із ст. 202 ГК України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняються частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом.

Поряд із Законом України “Про виконавче провадження” до виконавчого провадження підлягає застосуванню Закон України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

В силу ст. 41 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом № 2343-ХІІ.

Отже, до відносин, які мали місце в справі про банкрутство, норми ГПК України застосовуються з урахуванням особливостей Закону № 2343-ХІІ, як спеціального нормативно-правового акта.

В даному випадку Закон встановлює додаткові підстави для закінчення виконавчого провадження, зокрема, в зв'язку з припиненням грошових зобов’язань в силу закону відповідно до ст. 598 ГК України, ч. 2 ст. 14 Закону № 2343-ХІІ, у зв’язку з чим ст. 117 ГПК України підлягає застосуванню з урахуванням особливостей цього Закону.

Згідно з ч. 4 ст. 117 ГПК України господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню, також і з інших причин.

До таких інших підстав слід відносити погашення грошових вимог відповідно до Закону.

За приписами ст. 1 Закону № 2343-ХІІ погашеними визнаються задоволені вимоги кредитора, вимоги, щодо яких досягнуто згоди про припинення, у тому числі заміну, зобов'язання або припинення зобов'язання іншим чином, а також інші вимоги, які відповідно до Закону вважаються погашеними.

Отже, у справі про банкрутство вимоги кредиторів є погашеними внаслідок оплати боргу; обміну вимог кредиторів на активи боржника та (або) його корпоративні права; прощення; новації (укладання мирової угоди у справі про банкрутство), а також застосування граничного строку для подання заяви з вимогами до боржника, встановленого ч. 2 ст. 14, ч. 5 ст. 31 Закону № 2343-ХІІ.

Враховуючи наведене, наказ господарського суду Дніпропетровської області від 12 липня 2004 року на виконання рішення суду від 17 червня 2004 року у даній справі є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вимоги ВАТ "Марганецький рудоремонтний завод", які підтверджені вказаним рішенням господарського суду Дніпропетровської області та цим наказом, є погашеними на підставі ч. 2 ст. 14 Закону № 2343-ХІІ.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема, в постанові від 2 жовтня 2007 року у справі № 6/73.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків господарських судів.

З аналізу ст. 117 ГПК України вбачається, що у разі, якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Оскільки вимоги ВАТ "Марганецький рудоремонтний завод" у справі є погашеними і підстави для поновлення виконавчого провадження відсутні, колегія суддів вважає, що постанова суду апеляційної інстанції від 6 грудня 2007 року у справі № 11/153 винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Марганецький рудоремонтний завод" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 6 грудня 2007 року у справі № 11/153 залишити без змін.

Головуючий І.Ю. Панова

Судді                                                    А.О. Заріцька

Л.В. Продаєвич