ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
справа № 20-7/006
ПОСТАНОВА

і м е н е м У к р а ї н и

"18" березня 2008 р. 12:02                                                            м. Севастополь

Господарський суд міста Севастополя у складі:

Судді - Ілюхіної Г.П.,

при секретарі          –Дмитренко Т.М.

за участю представників:

від позивача          –Власенко В.В., юрисконсульт, довіреність б/н від 10.09.2007;

від відповідача          –Маслова О.М., довіреність № 4051/24/2-07 від 16.07.2007,

від третіх осіб:

ПП Романової О. С.          – Макеєв Б.Ю., представник, довіреність № 16-10-С від 17.10.2006,

ДП „Севастопольське досвідне лісомисливське господарство” – не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за          Товариства з обмеженою відповідальністю „Югсевморсервіс”

адміністративним          (99001, м. Севастополь, вул. Героїв Севастополя, 13)

позовом

представник позивача:          Власенко Влада Володимирівна (м. Севастополь, вул. Кокчетавська, 28-37)

до відповідача          Севастопольської міської державної адміністрації

(99011, м. Севастополь, вул. Леніна, 2)

треті особи,          Приватного підприємця Романова О.С.

які не заявляють          (99011, м. Севастополь, вул Очаківців, 11-4)

самостійних вимог на

предмет спору, на          ДП „Севастопольське досвідне лісомисливське господарство”

стороні відповідача:          (99043, м. Севастополь, вул. Новикова, 60-А)

представники третіх осіб:

ПП Романової О.С.          Макеєв Борис Юрійович (99011, м. Севастополь, вул Очаківців, 11-4)

ДП „СДЛМГ”          Лавренов Геннадій Михайлович (м. Севастополь, бул. Полудений, 6)

про          визнання недійсним та скасування розпорядження Севастопольської міської державної адміністрації № 305-р від 27.02.2003 „Про дозвіл проектування і реконструкції одноповерхової будівлі під м’ясопереробний цех за адресою: Камишове шосе, 11”, -

в порядку статті 51 Кодексу адміністративного судочинства України, позовні вимоги змінені:

про          визнання недійсним розпорядження Севастопольської міської державної адміністрації № 305-р від 27.02.2003 „Про дозвіл проектування і реконструкції одноповерхової будівлі під м’ясопереробний цех за адресою: Камишове шосе, 11”, -

Обставини справи:

09.01.2007 Товариство з обмеженою відповідальністю „Югсевморсервіс” звернулось до господарського суду м. Севастополя з адміністративним позовом (вх.№49) до Севастопольської міської державної адміністрації про визнання недійсним розпорядження Севастопольської міської державної адміністрації № 305-р від 27.02.2003 „Про дозвіл проектування і реконструкції одноповерхової будівлі під м’ясопереробний цех за адресою: Камишове шосе, 11”, з посиланням на ст. 29 Закону України „Про планування і забудову територій”, ст. 50 Закону України „Про місцеві державні адміністрації” (т.1 арк. с. 3-6).

Ухвалою суду від 09.01.2007 відкрито провадження по справі, прийнято рішення про призначення підготовчого провадження та проведення попереднього судового засідання з метою всебічного та об’єктивного розгляду і вирішення справи в одному судовому засіданні протягом розумного строку в порядку статті 110 Кодексу адміністративного судочинства України (т.1 арк. с. 1-2).

Ухвалою суду від 06.02.2007 закінчено підготовче провадження та адміністративну справу призначено до судового розгляду в порядку статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Приватного підприємця Романову О.С. та ДП „Севастопольське досвідне лісомисливське господарство” (т.1 арк.с.53-55).

Ухвалою суду від 20.02.2007 судовий розгляд було відкладено (т.1 арк.с. 39-40).

Ухвалою суду від 12.03.2007 провадження у справі зупинено в порядку пункту 3 частини першої статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України до розгляду Севастопольським апеляційним господарським судом пов’язаної з цим спором господарської справи № 20-8/119-7/296 (т.1 арк.с.116-117).

Ухвалою суду від 17.04.2007 провадження у адміністративній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю „Югсевморсервіс” до відповідача Севастопольської міської державної адміністрації про „визнання недійсним розпорядження Севастопольської міської державної адміністрації № 305-р від 27.02.2003 „Про дозвіл проектування і реконструкції одноповерхової будівлі під м’ясопереробний цех за адресою: Камишове шосе, 11” поновлено (т.1 арк.с.133-135).

Від позивача надійшли доповнення до позовної заяви (вх.№№16038, 53764) про визнання недійсним розпорядження Севастопольської міської державної адміністрації від 27.02.2003 № 305-р (т.1 арк.с.161-163, 217-219).

Ухвалою суду від 14.05.2008 провадження у адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Югсевморсервіс” до відповідача Севастопольської міської державної адміністрації про „визнання недійсним розпорядження Севастопольської міської державної адміністрації № 305-р від 27.02.2003 „Про дозвіл проектування і реконструкції одноповерхової будівлі під м’ясопереробний цех за адресою: Камишове шосе, 11” зупинено до розгляду Вищим господарським судом України пов’язаної з цим спором господарської справи № 20-8/119-7/296 (т.1 арк.с.166-168).

Повістками від 14.11.2007 та 04.12.2007 сторони викликались до суду для вирішення питання про поновлення провадження по справі (т.1 арк.с.182-187, 204-209).

Усною ухвалою 19.12.2007 провадження по справі поновлено (т.1 арк.с.228-230).

Ухвалою суду від 19.12.2007 провадження у адміністративній справі № 20-7/006 зупинено строком до 18.03.2008 11 год. 00 хв. (т.1 арк.с.231-232).

Відповідач в запереченнях проти адміністративного позову (вх.№57834) позовні вимоги не визнає по мотивам, викладеним в запереченнях, основні з яких полягають в тому, що оскаржуване розпорядження не регламентує правовідносини з позивачем; матеріально-правові вимоги позивача про визнання права власності на майновий комплекс, розташований за адресою: м. Севастополь, вул. Лесхозна, 2-А, та усунення перешкод в користуванні ним залишені без задоволення, що підтверджується постановою Вищого господарського суду України від 13.06.2007 по справі № 20-8/119-7/296, якою встановлено, що спірний майновий комплекс створений за рахунок коштів ПП Романової О.С. в результаті проведення реконструкції об’єкту державної власності; позивачем не надані належні та допустимі докази, що підтверджують його право власності на зазначений вище об’єкт; тому оскаржуване Розпорядження не зачіпає права та інтереси позивача; просить в задоволенні позову відмовити, з посиланням на статті 1, 4, 17, 104 Кодексу адміністративного судочинства України (т.1 арк.с.225-226).

Третя особа (ПП Романова О.С.) в відзивах на позовну заяву (вх.№№7578, 57840) позовні вимоги вважає такими, що не підлягають задоволенню, просить в задоволенні позову відмовити по мотивам, викладеним в відзиві, основні з яких полягають в тому, що позивач посилається на порушення його права власності в реконструкції об’єкту, але своє право на нерухоме майно не підтверджує у встановленому діючим законодавством порядку; позивач не був і не є власником об’єкту реконструкції, його права та інтереси не порушені оскаржуваним Розпорядженням; вважає, що позивачем порушений строк звернення до адміністративного суду з вимогою про визнання недійсним Розпорядження, з посиланням на статті 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення господарського суду міста Севастополя від 06.02.2007 по справі № 20-8/119-7/296, яке набрало законної сили (т.1 арк.с.104-105, 223-224).

Третя особа (ДП „Севастопольське досвідне лісомисливське господарство”) явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечила, в поясненнях на позовну заяву (вх.№7767) вважає позовні вимоги таким, що не підлягають задоволенню по мотивам, викладеним в поясненні, основні з яких полягають в тому, що спірне майно знаходиться в постійному користуванні та на балансі ДП „Севастопольське досвідне лісомисливське господарство” з 1985 року, передано в користування ПП Романовій О.С. з дозволу Фонду державного майна, Державного комітету лісного господарства з 2000 року; з 2003 року була розпочата реконструкція майна на підставі оскаржуваного Розпорядження, Проект реконструкції узгоджений, з посиланням на статтю 49 Закону України „Про власність”, статті 24, 29 Закону України „Про планування і забудову територій”(т.1 арк.с.108-109).

Клопотання позивача про забезпечення адміністративного позову в порядку статей 117, 118 Кодексу адміністративного судочинства України (вх.№5392) шляхом:

-          зупинення дії розпорядження Севастопольської міської державної адміністрації № 305-р від 27.02.2003 „Про дозвіл проектування і реконструкції одноповерхової будівлі під м’ясопереробний цех за адресою: Камишове шосе, 11”;

-          заборони Севастопольській міській Раді, Севастопольському міському головному управлінню земельних ресурсів, Кримському республіканському комітету земельних ресурсів, Державному комітету України по земельних ресурсах здійснювати будь-які дії, направлені на оформлення ДП „Севастопольське досвідне лісомисливське господарство” права користування на земельну ділянку під майновим комплексом, розташованим за адресою: м. Севастополь, вул. Лесхозна, 2-А;

-          заборони Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, Севастопольській міській державній адміністрації здійснювати будь-які дії, направлені на приймання в експлуатацію майнового комплексу, розташованого за адресою: м. Севастополь, вул. Лесхозна, 2-А, а також видавати ДП „Севастопольське досвідне лісомисливське господарство”, ПП Романовій О.С. правовстановлюючі документи на майновий комплекс, розташований за адресою: м. Севастополь, вул. Лесхозна, 2-А,

задоволенню не підлягає, так як позивач не обґрунтував наявність фактичних обставин, з якими пов’язується застосування певного заходу до забезпечення позову, необхідність вжиття таких заходів, наявність підстав вважати, що невжиття саме таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду (т.1 арк.с.71-72).

Розгляд справи відкладався, провадження у справі зупинялось на поновлювалось в порядку статей 150, 156 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши представників позивача, відповідача та третьої особи (ПП Романова О.С.), суд, -

ВСТАНОВИВ:

Підстави для задоволення позовних вимог відсутні, так як позивач є неналежним позивачем, у якого відсутні належні та допустимі докази, що підтверджують право власності на об’єкт, по якому спірним розпорядженням надавався дозвіл на його реконструкцію.

Аудиторський висновок № 6 від 26.07.2006, складений Аудиторською фірмою „Ордер” на підставі юридичних та бухгалтерських документів про те, що три об’єкти основних засобів, розташованих за адресою: АР Крим, м. Севастополь, вул. Лесхозна, 2-А, передані в Статутний капітал ТОВ „Югсерморсервіс” від ВАТ „Севморзавод” та числяться на балансі ТОВ „Югсерморсервіс” станом на 20.07.2006 та Довідка ТОВ „Югсевморсервіс” № 304-342 від 23.06.2005 такими доказами не є, так як знаходження об’єкту не балансі не є підтвердженням права власності (т.1 арк.с.29-31, 33).

27.02.2003 Розпорядженням Севастопольської міської державної адміністрації № 305-р „Про дозвіл проектування і реконструкції одноповерхової будівлі під м’ясопереробний цех за адресою: Камишове шосе, 11” дозволено ПП Романовій О.С. проектування і реконструкції одноповерхової будівлі під м’ясопереробний цех за адресою: Камишове шосе, 11”; доручено розробити робочий проект, узгодити та затвердити його у встановленому законом порядку; отримати дозвіл на здійснення будівельних робіт; переоформити земельну ділянку відповідно до нового цільового призначення; пред’явити об’єкт після реконструкції для введення в експлуатацію (т.1 арк.с.34, 112).

19.02.2003 вих.№Р-11 Управління міського будівництва і архітектури направило Начальнику Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю містобудівельний висновок, в якому не заперечувало проти зазначеної в зверненні ПП Романової О.С. реконструкції та просило підготувати проект розпорядження про проектування та реконструкцію цього об’єкту по вул. Камишове шосе, 11 (т.1 арк.с.122).

Рішенням господарського суду міста Севастополя від 06.02.2008 по справі № 20-8/119-7/296 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Югсевморсервіс” до Державного підприємства „Севастопольське досвідне лісомисливське господарство” треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державне комунальне підприємство „Бюро технічної інвентаризації та державної реєстрації об’єктів нерухомого майна в м. Севастополі”, Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Севастополю, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю, Приватний підприємець Романова О.С., Фонд комунального майна Севастопольської міської Ради, Севастопольська міська Рада, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Відкрите акціонерне товариство „Севастопольський морський завод” про визнання права власності на майновий комплекс, розташований за адресою: м. Севастополь, вул. Лесхозна, 2-А та зобов’язання ДП „Севастопольське досвідне лісомисливське господарство” усунути перешкоди у користуванні майновим комплексом, розташованим за адресою: м. Севастополь, вул. Лесхозна, 2-А, в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю (т.2 арк.с.1-5).

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.04.2007 по справі № 20-8/119-7/296 рішення господарського суду міста Севастополя від 06.02.2007 залишено без змін (т.1 арк.с.128-132).

Постановою Вищого господарського суду України від 13.06.2007 по справі № 20-8/119-7/296 постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.04.2007 залишено без змін (т.1 арк.с. 178-179).

Зазначеним вище рішенням по справі № 20-8/119-7/296 встановлено наступне:

„28.11.1988 між Севастопольським лісогоспзагом Кримського обласного виробничого об’єднання „Кримліс” (правонаступником якого є відповідач) та ВО „Севастопольський морський завод ім. С. Орджонікідзе” укладено договір оренди приміщення складу корисною площею 480 кв.м., балансовою вартістю 75261, 66 руб. і побутове приміщення, корисною площею 10 кв.м. для використання під вирощування та відкорм свиней, строком оренди з 01.12.1988 р. по 01.12.1992 р. (далі –Договір).

Договір від 21.05.1990, наміри укладення якого між лісгоспзагом Кримського обласного виробничого об’єднання „Кримліс” та ВО „Севастопольський морський завод ім. С. Орджонікідзе” не містить домовленості про розмір часток у праві спільної часткової власності, відсутні докази виконання договору сторонами і докази розміру вкладу кожною стороною у спільну діяльність. Спільна діяльність в даному випадку направлена на вирощування свиней і предметом поділу, метою було поголів’я свиней, а не об’єкти нерухомості, не засвідчений печаткою ВО „Севастопольський морський завод ім. С. Орджонікідзе”, сторонами не виконувався.

Факт того, що мова йде про одну і ту ж адресу і об'єкт, підтверджує намір про укладення договору оренди № 304-274 від 01.04.1999 між позивачем і ПП Романовой О.С., об'єктом якого є прибудова, площею 108 кв.м до будівлі свиноферми і будівля котельної, площею 30 кв.м. строком до 01.04.2002, який сторонами не виконувався, що підтверджено сторонами в судовому засіданні.

26.12.1994 наказами Міністерства машинобудування, військово-промислового комплексу і конверсії № 1724,1725 на базі ДП „Севастопольський морський завод ім. С. Орджонікідзе” створено відкрите акціонерне товариство „Севастопольський морський завод”, затверджено Акт інвентаризації майна, яке було внесено в статутний фонд ОАО „Севастопольський морський завод”.

04.12.1998 Розпорядженням Севастопольської міської державної адміністрації № 2295–р на підставі технічного висновку БТІ та ДРОНМ у м. Севастополі на нього покладено обов’язок здійснити держреєстрацію права власності на об’єкти нерухомого майна, що належить ВАТ „Севастопольський морський завод” по мірі підготовки матеріалів технічної інвентаризації.

15.03.1999 Актом № 1 прийому - передачі майна основних фондів ВАТ „Севастопольський морський завод” передало в статутний фонд ТОВ „Югсевморсервіс”: майно - основні фонди на суму 13404345 грн. в номенклатурі згідно доданих інвентаризаційних відомостей на 96 аркушах: свинарник на 200 голів, за інвентарнім № 70511 (літера „А”), адміністративно-побутовий корпус, за інвентарним № 70512 (літера „Б-1”), котельна за інвентарним № 70513 (літера „аз”), розташування яких не відомо, так як їх адреса не зазначена у вказаних документах, не оформивши та не зареєструвавши право власності на ці об’єкти за собою.

11.02.2002 Фондом державного майна України затверджено перелік нерухомого майна, що передано у власність ВАТ „Севастопольський морський завод” –через 8 років після корпоратизації, яка відбулася 26.12.1994 за наказами Міністерства машинобудування, військово-промислового комплексу і конверсії №№ 1724, 1725.

19.02.2002 Фонд державного майна України затвердив конкретизований перелік майна, шляхом узгодження „Переліку нерухомого майна, яке передається у власність ВАТ „Севастопольський морський завод”.

Сторонами надано один і той же Перелік різної дати затвердження.

06.06.2002 між СДЛМГ та ПП Романовою О.С. укладено договір оренди нерухомого майна, що заходиться в державній власності, нежитлових приміщень площею 697,1 кв.м., обладнання, розташоване на земельній ділянці площею 0,6 га за адресою: Камишовське шосе, 11, що знаходиться на балансі орендодавця вартістю 192885,00 грн., згідно експертної оцінки станом на 31.03.2002 р. для відкорму та переробки м’яса, строком до 01.07.2005 р., договір узгоджено з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Севастополю. Аналогічний договір укладався сторонами з 15.11.2000 р. по 21.12.2003 р.

Відповідач надав інвентарну картку № 18 обліку основних засобів з інвентарним номером 01096.

Відповідач надав докази знаходження спірних об’єктів у нього на балансі з 1985 року.

03.09.2002 складено протокол виїмки документів: договорів, укладених Севастопольським державним лісопромисливським господарством по здачі в оренду свинарнику за адресою: вул. Камишовське шосе, 11.

15.09.2002 Фонд комунального майна України за вих. № 10-21-13021 вніс зміни в адресу спірного майна: замість Монастирське шосе, 13 змінив адресу: вул. Лісгоспна, 9А.

21.11. 2002 місцевим судом Балаклавського району м. Севастополя розглядалась справа по обвинуваченню головного лісничого СДЛМГ за частиною другою статті 167 Кримінального Кодексу України, який уклав договір оренди 27.01.2000 та 15.11.2000 з ПП Романовою О.С. без експертної оцінки вартості об’єкту без дозволу Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Севастополю на здачу державного майна в оренду (спірних об’єктів).

27.02.2003 розпорядженням № 305-р Севастопольська міська державна Адміністрація дозволила ПП Романовой О.С. проектування та реконструкцію одноповерхової будівлі під м’ясопереробний цех за адресою: Камишове шосе, 11, зареєструвати та отримати дозвіл у УДАБК на будівельні роботи, розроблення та затвердження у встановленому порядку Робочого проекту, переоформлення земельної ділянки у відповідності з новим цільовим призначенням.

02.09.2004 Управління містобудівництва та архітектури Севастопольської міської державної адміністрації повідомило Регіональне відділення Фонду Державного майна України в м. Севастополі, що майновий комплекс, розташований в районі Севастопольського лісництва, у зв’язку з наявністю об’єктів з дублюючими адресами, оформленому раніше довідкою Управління містобудівництва та архітектури Севастопольської міської державної адміністрації про привласнення адреси: Монастирське шосе, 13; Камишовське шосе, 11, привласнена уточнена адреса –Камишовське шосе, 9 А. Привласнені раніше адреси вважати анульованими.

24.10.2005 листом за вих. № 2168(5-2) Управління містобудівництва та архітектури Севастопольської міської державної адміністрації повідомило ПП Романову О.С., що майновому комплексу м’ясопереробного цеху, пойменованому в Договорі оренди № 6 від 06.06.2002 р. за адресою: Камишовське шосе, 11, у зв’язку з наявністю об’єктів з дублюючими номерами з метою упорядження адресної схеми, була привласнена нова адреса: м. Севастополь, вул. Лісгоспна, 2 А.

Згідно довідки Севастопольського державного лісопромисливського господарства від 04.05.06 р. будівля свинарника за адресою: вул. Лісгоспна, 2 А, станом на 03.05.06 р. заходиться на його балансі вартістю 140076, 98 грн.

31.03.2006 БТІ і ДРОНМ м. Севастополя відмовило позивачу в реєстрації права власності на спірні об’єкти, так як по результатам інвентаризації за адресою: вул. Лісгоспна, 2 А (колішня адреса: Монастирське шосе, 13 та Камишовське шосе, 9 А), знаходиться м’ясопереробний цех зі статусом незавершеного будівництва, мають місце різноописання об’єкту в переліку і даними технічної інвентаризації.

16.05.2006 за вих. № 5-2/758 Управління міського будівництва і архітектури на адресу відповідача повідомило, що об’єкти за адресою: Монастирське шосе, 13 та Камишовське шосе, 11 різні, так як знаходяться в різних місцях балки Бермана (Монастирське шосе); підсобне господарство заходиться в 2,5 км від ковбасного цеху (5-й км Балаклавського шосе, 2-й лісової кордон, вул. Лісгоспна, 2 А), помилка виникла у 2004 році у зв’язку з тим, що адреса: Камишовське шосе, 11, самопроголошувалась і була деякий час ідентичним по 2-м адресам, що підтверджується картографічним матеріалом.

08.08.2006 за вих. № 1720/5-2 Управління міського будівництва і архітектури повідомило, що майновому комплексу, іменуємому різними заявниками: „Підсобне господарство”, „Ковбасний цех”, „Свинарник на 200 голів”, первісно зазначеному за адресою: 5-й км Балаклавського шосе, 2-й лісний кордон, в різні періоди по причині наявності об’єктів з самопроголошеними ідентичними адресами, привласнювались наступні адреси: 1) м. Севастополь, Камишовське шосе, 11; 2) м. Севастополь, Камишовське шосе, 9 А; 3) м. Севастополь, вул. Лісгоспна, 2 А.

Позивач надав матеріали інвентаризації споруд за адресою: Камишове шосе, 9А.

Два державних підприємства в свій час вели сумісну виробничу діяльність по вирощуванню та відкорму свиней, а не по дольовій участі в будівництві. Участь засновника позивача складалась в забезпеченні утримання і відкорму 30 голів свиней, переданих лесгоспзагом. Участь відповідача полягала в забезпеченні поставлених на відкорм свого поголів'я свиней необхідними кормами згідно норм зоотехніки, у виділенні ділянки для виробництва зелених кормів, а також в оплаті приросту по фактичним витратам.

Ні позивач, ні відповідач, ні треті особи не оформлювали у встановленому порядку та не отримали право землекористування.

Мова йде про недобудований об’єкт, тому згідно зі статтею 331 Цивільного Кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Знаходження на балансі державного підприємства незавершеного будівництва, не є підставою для визнання права власності за балансоутримувачем.

Аналогічно регулювались правовідносини сторін і до 2004 року.

В 1992 році ВО „Севастопольський морський завод ім. С. Орджонікідзе” безпідставно поставило на свій баланс витрати на реконструкцію орендованого приміщення та прибудов, необхідних для вирощування та відкорму свиней.

Спірний об’єкт мав кілька найменувань: „Свинарник на 200 голів”, „Підсобне господарство”, „Ковбасний цех”, та кількість адрес: Монастирське шосе, 13, Камишовське шосе, 11, Камишовське шосе, 9 А, вул. Лісгоспна, 2А.

Матеріали справи № 20-8/119-7/296 дали підстави вважати, що мова йде про один і той же недобудований об’єкт з переліком будівель та споруд, який кілька юридичних осіб та ПП Романова О.С. (в частині поліпшень та витрат на реконструкцію) вважають своєю власністю, не маючи належних та допустимих доказів, які це право можуть підтвердити.

Позивач, третя особа: ЗАТ „Севастопольський морський завод” не надали належних та допустимих доказів правомірності постановки об’єкту на баланс ВО „Севастопольський морський завод ім. С. Орджонікідзе”.

Включення спірних об’єктів в 2002 році до статутного фонду ЗАТ „Севастопольський морський завод” в процесі корпоратизації його засновником - Міністерством промислової політики України без правовстановлюючих документів про право власності на ці об’єкти безпідставно.

Позивач не надав доказів, що будівлі і споруди, визнання права власності на які є предметом позову в даній справі були належним чином зведені за кошти позивача і введені в експлуатацію у встановленому порядку. У позивача відсутні належні та допустимі докази, що підтверджують наступні обставини: коли і за чиї кошти збудовано (реконструйовано) спірні об’єкти, чи мав позивач дозвіл на їх будівництво, правовстановлюючі документи на земельну ділянку.

Позивач просив визнати право власності на незакінчений будівництвом, реконструйований у встановленому порядку третьою особою Романовою О.С. об’єкт, який знаходиться на балансі державного підприємства „Севастопольське досвідне лісомисливське господарство”. Того об’єкту, який знаходився на балансі ВО „Севастопольський морський завод ім. С. Орджонікідзе”, - „свинарник на 200 голів” не існує”.

Спір виник в зв’язку з тим, що позивач вважає, що розпорядження Севастопольської міської державної адміністрації № 305-р від 27.02.2003 „Про дозвіл проектування і реконструкції одноповерхової будівлі під м’ясопереробний цех за адресою: Камишове шосе, 11” прийнято в порушення статті 29 Закону України „Про планування і забудову територій”.

Відповідач вважає, що оскаржуване Розпорядження прийнято ним з дотриманням всіх норм чинного законодавства, вважає, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Правовідносини сторін регулюються статтями 23, 24, 29 Закону України „Про планування і забудову територій”, статтями 1, 2, 13, 20, 43, 50 Закону України „Про місцеві державні адміністрації”.

Згідно зі статтями 23, 24, 29 Закону України „Про планування і забудову територій”, забудова територій передбачає здійснення нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування об'єктів містобудування, розширення та технічного переоснащення підприємств (далі - будівництво). Будівництво об'єктів містобудування здійснюється згідно з законодавством, державними стандартами, нормами та правилами, регіональними і місцевими правилами забудови, містобудівною та проектною документацією.

Будівництво здійснюється суб'єктами планування та полягає в організації комплексної забудови території або розташуванні та будівництві окремих будинків і споруд.

Планування земельних ділянок, пов'язане із зміною їх цільового призначення, здійснюється власниками або користувачами цих ділянок у встановленому законодавством порядку.

Планування окремої земельної ділянки, будівництво на ній будинків і споруд власниками або користувачами здійснюється з урахуванням інтересів інших власників або користувачів земельних ділянок, будинків і споруд.

Фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міської державної адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об'єкта містобудування (далі - дозвіл на будівництво).

Дозвіл на будівництво дає право замовникам на отримання вихідних даних на проектування, здійснення проектно-вишукувальних робіт та отримання дозволу на виконання будівельних робіт у порядку, визначеному цим Законом.

Дозвіл на виконання будівельних робіт - це документ, що засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд, видачу ордерів на проведення земляних робіт.

Статтями 1, 2, 13, 20, 43, 50 Закону України „Про місцеві державні адміністрації” встановлено, що виконавчу владу в областях, районах, районах Автономної Республіки Крим, у містах Києві та Севастополі здійснюють обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.

Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади.

Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Особливості здійснення виконавчої влади у містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України.

Місцеві державні адміністрації в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці забезпечують, зокрема:

-          виконання Конституції, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів виконавчої влади вищого рівня;

-          законність і правопорядок, додержання прав і свобод громадян;

-          виконання державних і регіональних програм соціально-економічного та культурного розвитку, програм охорони довкілля, а в місцях компактного проживання корінних народів і національних меншин - також програм їх національно-культурного розвитку;

-          підготовку та виконання відповідних бюджетів;

-          звіт про виконання відповідних бюджетів та програм;

-          взаємодію з органами місцевого самоврядування;

-          реалізацію інших наданих державою, а також делегованих відповідними радами повноважень.

До відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань, зокрема:

- забезпечення законності, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян;

- управління майном, приватизації та підприємництва;

- промисловості, сільського господарства, будівництва, транспорту і зв'язку.

Місцеві державні адміністрації вирішують й інші питання, віднесені законами до їх повноважень.

Місцева державна адміністрація, зокрема:

- організовує розробку та проведення експертизи містобудівної документації населених пунктів відповідно до державних норм і стандартів;

- забезпечує організацію обслуговування населення підприємствами, установами та організаціями житлово-комунального господарства, зв'язку, телебачення, радіомовлення, торгівлі та громадського харчування, побутового і транспортного обслуговування незалежно від форм власності.

Розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, акти інших посадових осіб, які призначаються ними, можуть бути оскаржені в судовому порядку відповідно до закону.

01.09.2005 набрав чинність Кодекс адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV, яким до компетенції адміністративних судів віднесено вирішення публічно-правових спорів, у яких хоча б однією стороною є суб'єкт владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Статтею 3 Кодексу адміністративного судочинства України дано визначення понять:

-          справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень;

-          адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах;

-          суб’єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб’єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Системний аналіз змісту зазначених норм права свідчить про те, що Севастопольська міська державна адміністрація є органом виконавчої влади і виконує управлінські функції, передбачені законом.

Враховуючи викладене, звернення Товариства з обмеженою відповідальністю „Югсевморсервіс” до Севастопольської міської державної адміністрації є публічно-правовим спором, підвідомчим адміністративним судам України.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.07.2006 року.

Відповідно до пункту 6 Розділу VII „Прикінцеві та Перехідні Положення” Кодексу адміністративного судочинства України, до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

При таких обставинах, справа підлягає розгляду господарським судом в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статей 70, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивачем не надані належні та допустимі докази, що підтверджують його право власності на майновий комплекс, розташований за адресою: м. Севастополь, вул. Лесхозна, 2-А; позивач не є власником зазначеного майна, тому Розпорядження Севастопольської міської державної адміністрації № 305-р від 27.02.2003 „Про дозвіл проектування і реконструкції одноповерхової будівлі під м’ясопереробний цех за адресою: Камишове шосе, 11” не зачіпає права та охоронювані законом інтереси позивача.

Крім того, згідно зі статтями 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо законом встановлена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то обчислення строку звернення до адміністративного суду починається з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Позовні заяви приймаються до розгляду адміністративним судом незалежно від закінчення строку звернення до адміністративного суду.

Позивач звернувся з позовними вимогами з пропуском річного строку позовної давності, доказів поважної причини його пропуску не надав, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду у зв’язку з тим, що позивачем про існування оскаржуваного Розпорядження стало відомо після 19.07.2006 після ознайомлення з матеріалами інвентарної справи, судом до уваги не приймається, так як спростовуються наданими в матеріали справи доказами.

При таких обставинах, суд дійшов висновку про необґрунтованість та неспроможність позовних вимог та правомірність доводів відповідача та третіх осіб.

Все вищеперелічене дає право для висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно зі статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 3,40 грн. суд покладає на позивача у зв’язку з відмовою в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 23, 24, 29 Закону України „Про планування і забудову територій”, статтями 1, 2, 13, 20, 43, 50 Закону України „Про місцеві державні адміністрації”, статтями 3, 14, 17, 70, 71, 72, 94, 99, 100, 122, 128, 150, 156, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Севастопольського апеляційного господарського суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку частини п’ятої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Згідно статті 42 КАС України, журнал судового засідання ведеться секретарем судового засідання та підписується ним невідкладно після судового засідання і приєднується до справи.

В порядку статті 43 КАС України особи, які беруть участь у справі, мають право ознайомитися із технічним записом і журналом судового засідання та протягом семи днів з дня проголошення рішення у справі подати до суду письмові зауваження щодо їхньої неповноти або неправильності.

Суддя Г.П. Ілюхіна

Постанову складено та підписано

в порядку частини 3 статті 160 КАС України

24.03.2008 о 16 год. 10 хв.