ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2008 р.

№ 42/454

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С. –головуючого,

Костенко Т.Ф.,

Коробенко Г.П.

розглянувши матеріали

касаційної скарги

Українсько-американського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду

від 21.01.2008 р.

у справі

господарського суду міста Києва

за скаргою

Закритого акціонерного товариства виробничо-торгова фірма "Радосинь" м. Києва

на дії

відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві

заінтересована особа

Українсько-американське спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС"

за участю представників сторін:

скаржника: Камрікова О.О. за дов. від 18.01.2008р. №05/08-д,

відділу ДВС: не з’явився,

заінтересованої особи: Попов А.С. за дов. від 14.01.2008р. б/н

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 26.10.2007р. по справі №42/454 в рамках даної господарської справи за позовом Українсько-американського СП у формі ТОВ "КАІС" до ЗАТ Виробничо-торгова фірма "Радосинь" про стягнення неустойки в розмірі 230000,00 грн. накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, що належить ЗАТ Виробничо-торгова фірма "Радосинь" в межах суми стягнення.

На виконання даної ухвали від 26.10.2007 р. державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві винесено постанову №299/15 від 30.10.2007р. про накладення арешту на все майно боржника.

21.11.2007р. ЗАТ Виробничо-торгова фірма "Радосинь" звернулась до господарського суду м. Києва із скаргою на дії державного виконавця, в якій просить визнати дії державного виконавця щодо обмеження права користування та розпорядження ЗАТ Виробничо-торгова фірма "Радосинь" майном при виконанні ухвали господарського суду м. Києва від 26.10.2007р. про арешт на рухоме та нерухоме майно останнього неправомірними та скасувати постанову державного виконавця № 299/15 від 30.10.2007р.

Скарга мотивована неправомірністю дій державного виконавця з огляду на приписи ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та постанову Деснянського РУЮ м. Києва від 25.05.2007р. про зупинення виконавчого провадження у зв’язку із порушенням справи про банкрутство ЗАТ Виробничо-торгова фірма "Радосинь".

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.12.2007р., залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2008р., у справі №42/454 скарга ЗАТ Виробничо-торгова фірма "Радосинь" задоволена.

Судові акти мотивовано тим, що постанова державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві № 299/15 від 30.10.2007р. про накладення арешту на грошові кошти боржника прийнята без дотримання вимог ч.8 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження".

Відділ Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві не реалізував своє процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції.

Не погоджуючись з вказаною постановою з даної справи, Українсько-американське СП у формі ТОВ "КАІС" звернулось з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні скарги відмовити, мотивуючи скаргу тим, що оскаржуваний судовий акт прийнято за неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

У відзиві ЗАТ Виробничо-торгова фірма "Радосинь" на касаційну скаргу, останнє просить залишити ухвалу господарського суду 1-ї та постанову господарського суду 2-ї інстанції з даної справи без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваного судового акту, знаходить необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 124 Конституції України та ст. 115 ГПК України судові рішення є обов’язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов’язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом (ст. 3 Закону), неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Згідно ст. 55 Закону України "Про виконавче провадження" арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

З огляду на приписи зазначених норм матеріального права та Конституції України дії державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві в частині винесення оспорюваної постанови на виконання ухвали господарського суду про забезпечення позову колегія вважає правильними та такими, що відповідають вимогам закону.

Натомість суди попередніх інстанцій, скасувавши оспорювану постанову державного виконавця, тим самим створили ситуацію, коли чинна та не скасована ухвала господарського суду про забезпечення позову залишається невиконаною, що суперечить приписам ст. 124 Конституції України та ст. 115 Господарського процесуального кодексу України.

Що ж до змісту оспорюваної постанови держвиконавця, то колегія зазначає про невідповідність її резолютивної частини змісту ухвали суду про накладення арешту на майно ЗАТ Виробничо-торгова фірма "Радосинь" в межах суми стягнення в розмірі 230000,00 грн., а не всього майна, як це вказано в постанові держвиконавця від 30.10.2007р.

Однак ця обставина судами попередніх інстанцій залишена поза увагою, як і те, що за своїм змістом скарга ЗАТ Виробничо-торгова фірма "Радосинь" зводиться до оскарження дій державного виконавця, а не його бездіяльності, як про це зазначають суд 1-ї та 2-ї інстанції з посиланням на невиконання держвиконвцем вимог ч.8 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження".

Поняття дії та бездіяльності державного виконавця, які можуть бути оскаржені до суду, не є тотожними за змістом і законодавчо виділені у два різні об’єкта оскарження, що свідчить про перевищення судами своєї компетенції та вихід за межі скарги в частині її обгрунтування.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що місцевим та апеляційним господарським судом при вирішенні даного спору були неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судових актів, оскільки вони не відповідають чинному законодавству України та обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, 1119-11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2008р. та ухвалу господарського суду м. Києва від 11.12.2007р. у справі №42/454 скасувати.

Справу направити до господарського суду м. Києва на новий розгляд.

Головуючий суддя           В.С. Божок

Судді: Т.Ф. Костенко

Г.П. Коробенко