КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
№ 13/2585
міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючий                                                                                 Шевченко  В. Ю.
Судді
судового засідання   Гонтар О.В.,
участю представників:
позивача:            Піняк М.В. -керівник
С.І. -дов.№4 від 10.01.2008р., представник
від  відповідача:          ОСОБА_1-підприємець представник
ОСОБА_2. -дов. №125 від 06.09.2007р.,
апеляційну скаргу підприємця ОСОБА_1на рішення господарського суду Черкаської
області від 12.06.2007 року
справі  №13/2585 (суддя Скиба Г.М.)
Шевченківського національного заповідника
до          підприємця ОСОБА_1
про          припинення дій, які порушують права на постійне
користування земельною ділянкою та усунення порушення режиму території,
господарського суду Черкаської області звернувся Шевченківський національний
заповідник із позовною заявою до підприємця ОСОБА_1про припинення дій, які
порушують права на постійне користування земельною ділянкою та усунення
порушення режиму території (а.с.2-4).
Рішенням
господарського суду Черкаської області від 12.06.2007 р. у справі №13/2585
позовні вимоги задоволено (а.с.37-38). Рішення мотивовано тим, що відповідач
самовільно та без оплати використовує земельну ділянку що знаходиться в межах
державного заповідника без жодних погоджень з Національним заповідником щодо
розміщення на заповідній території торгівельних павільйонів.

Не
погоджуючись із вказаним рішенням господарського суду Черкаської області,
підприємець ОСОБА_1звернулася до апеляційного господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду.

Київським
міжобласним апеляційним господарським судом, ухвалою від 20.07.2007р., по
справі № 13/2585 відкрито апеляційне провадження.

Розпорядженням
виконуючого обов'язки Голови Київського міжобласного апеляційного
господарського суду від 28.11.2007р. справу передано для розгляду колегії
суддів: головуючий суддя -Шевченко В.Ю., судді -Мельник С.М., Ільєнок Т.В.
Ухвалою від 05.12.2007р. колегією справа прийнята до провадження.

Позивач
подав відзив на апеляційну скаргу №190 від 10.07.2007р., в якому просить
рішення господарського суду Черкаської області від 12.06.2007 року по справі
№13/2585 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В
судовому засіданні 14.01.2008р. представник відповідача вимоги апеляційної
скарги підтримав. Представники позивача заперечили проти апеляційної скарги, з
підстав викладених у відзиві.

В
судовому засіданні 14.01.2008р. оголошена вступна та резолютивна частини
постанови апеляційного суду.

Вивчивши
матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників провадження,
колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду
виходить із наступних обставин.

Шевченківський
національний заповідник є юридичною особою, що підтверджується довідкою №23-727
про її включення до ЄДРПОУ (а.с.80).

Відповідно
до п.п.1.1 “Положення про Шевченківський національний заповідник”,
затвердженого Наказом Міністерства культури і туризму України №1000 від
09.12.2005р., Шевченківський національний заповідник -культурно-освітній,
науково-дослідний і туристичний заклад, створений на базі ансамблю об'єктів
культурної спадщини та пам'яток природи, пов'язаних з життям і вшануванням
пам'яті Тараса Шевченка та призначений для здійснення їх комплексного наукового
дослідження та охорони. Заповідник занесений до Державного реєстру
національного культурного надбання України та об'єднує території
історико-культурного та природно-заповідного фонду загальною площею 45 га.

Згідно
Державного акту №52 заповіднику надано право на постійне користування землею
площею 37,2163 га (а.с.8-9).

Матеріалами
справи також підтверджується, що ОСОБА_1є суб'єктом підприємницької діяльності
(а.с.51), здійснює торгівельну діяльність згідно патенту серія Д № 042122, виданого
Канівською ОДПІ з терміном дії патенту на протязі 2007 року та місцем
здійснення торгівлі -м. Канів, район автостоянки біля підніжжя Тарасової гори.
Відповідно до свідоцтва від 01.04.2007р. та довідки Канівської ОДПІ №
4312/17-012 від 19.06. 2007 р., відповідач є платником єдиного податку та
працює на спрощеній системі оподаткування (а.с.48-50).

16.05.2006
року науково-методичною радою Шевченківського національного заповідника
прийняте рішення про звільнення до 22.05.2006 р. території нижнього парку від
торгових та інших точок, діяльність яких є несумісною з діяльністю заповідника
та визначено порядок отримання дозволу адміністрації заповідника на здійснення
певних видів підприємницької діяльності (а.с.17).

20.05.2006р.
позивачем до підприємця ОСОБА_1. надіслана претензія №95, згідно якої
адміністрація заповідника звернулася до відповідача з вимогою про негайне
звільнення самовільно зайнятої частини території заповідника (а.с.73).

31.05.2006
року Канівська ОДПІ листом №2944/23-018 повідомила заповідник, що з червня 2006
року будуть враховані вимоги протоколу засідання науково-методичної ради
Шевченківського національного заповідника від 16.05.2006 року та без дозволу і
письмового погодження з адміністрацією заповідника видаватися  торгові патенти, свідоцтва про сплату єдиного
податку не будуть (а.с.31).

Оскільки
позивач вважає, що зазначених дій недостатньо для відновлення його порушеного
права він звернувся до суду з позовом.

Дослідивши
представлені докази, заслухавши пояснення представників учасників провадження,
перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом
першої інстанції, колегія суддів Київського міжобласного апеляційного
господарського суду вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення
господарського суду Черкаської області від 12.06.2007р. у справі №13/2585
підлягає скасуванню з наступних підстав.

Стаття
11 Закону України „Про музеї та музейну справу" передбачає, що на
території, відведеній для музею, забороняється діяльність, що суперечить його
функціональному призначенню або може негативно впливати на стан зберігання
музейного зібрання, а також інша діяльність, яка є несумісною з діяльністю
музею як закладу культури.

Частинами
1 та 2 статті 30 Закону України „Про охорону культурної спадщини"
встановлено, що органи охорони культурної спадщини зобов'язані заборонити
будь-яку діяльність юридичних або фізичних осіб, що створює загрозу пам'ятці
або порушує законодавство, державні стандарти, норми і правила у сфері охорони
культурної спадщини. Приписи органів охорони культурної спадщини є
обов'язковими для виконання всіма юридичними та фізичними особами.

Пункт
3.6 Положення про Шевченківський національний заповідник передбачає, що
забороняється проведення без дозволу заповідника, зокрема, торгівлі промисловими
і продуктовими товарами, виробнича діяльність.

Згідно
п.2.11 Правил поведінки на території Шевченківського національного заповідника
в м. Каневі, категорично забороняється, зокрема, самовільне розташування
об'єктів торгівлі і громадського харчування.

З огляду
на викладене, судова колегія вважає, що позивач належним чином підтвердив що на
території заповідника діють особливі пам'яткоохоронний та природоохоронний
режими, а також своє право здійснювати контроль з питання дотримання юридичними
та фізичними особами на території заповідника державних стандартів, норм і
правил у сфері охорони культурної спадщини.

Як
з'ясовано під час перегляду справи апеляційним судом, позивач, посилаючись на
наведені вище нормативні акти, фактично наполягає на тому, що підприємець
ОСОБА_1здійснювала торгівельну діяльність на території заповідника без згоди
адміністрації Шевченківського національного заповідника, в зв'язку з чим така
підприємницька діяльність відбувалася з порушенням чинного законодавства і має
бути припинена.

Крім
цього, з  матеріалів справи, а також з
пояснень представників позивача апеляційному суду, вбачається, що
Шевченківський національний заповідник вважає, що відповідачем також порушене
його право користування земельною ділянкою.

Частина
1 статті 92 Земельного кодексу України передбачає, що право постійного
користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною
ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення
строку.

Згідно
ч.2 ст.92 Земельного кодексу України, права постійного користування земельною
ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а)
підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної
власності; б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства
(об'єднання), установи та організації.

Частина
2 статті 95 Земельного кодексу України передбачає, що порушені права
землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Тобто,
в разі порушення права на землю, право особи що звернулася за його захистом, в
залежності від характеру порушення, може бути захищене у визначений
законодавством спосіб, а висунута вимога має відповідати характеру порушення
земельного законодавства.

На
захист викладених вище прав та охоронюваних законом інтересів позивач звернувся
до господарського суду Черкаської області з наступними позовними вимогами:

-          припинити дії, які порушують
право Шевченківського національного заповідника на постійне користування
земельною ділянкою;

-          усунути порушення режиму території з
боку підприємця ОСОБА_1. шляхом заборони останній здійснювати торгівлю на
території заповідника без дотримання встановленого заповідником порядку
здійснення такої діяльності.

Відповідно
до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський
суд повторно розглядає справу. В апеляційній інстанції не приймаються і не
розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Таким чином, апеляційний суд переглядає обґрунтованість позову відповідно до
вимог сформульованих позивачем при зверненні з позовною заявою.

Судова
колегія апеляційного суду вважає, що заявлені позивачем вимоги не відповідають
передбаченим законодавством способам захисту порушеного права з огляду на
наступне.

Частина
3 ст.152 Земельного кодексу України передбачає, що захист прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б)
відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення
прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування
заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

В
позовній заяві позивач просить суд припинити дії підприємця ОСОБА_1., які
порушують його право на постійне користування земельною ділянкою, але не
визначає які саме дії відповідача та у який спосіб мають бути
припиненими. З позовної заяви невідомо чи наполягає позивач на поверненні
самовільно зайнятої земельної ділянки відповідної площі та місця
розташування, або на припиненні інших дій відповідача.

Звернення
з позовною вимогою сформульованою таким чином і висновок місцевого суду про
задоволення цієї вимоги, викладений в резолютивній частині рішення, суперечить
ст. 84 ГПК України, відповідно до якої в резолютивній частині рішення має бути
визначено які саме дії зобов'язана виконати відповідальна сторона та строк їх
виконання. Недодержання зазначеної норми фактично має наслідком те, що питання
про відповідність тих чи інших дій відповідача земельному законодавству та
необхідність їх припинення, буде визначатися не судом а іншими особами.

Вимога
про усунення порушення режиму території з боку підприємця ОСОБА_1. також
сформульована позивачем не у відповідності із ст. 54 ГПК України.

Позивач
наполягає усунути це порушення шляхом заборони відповідачу здійснювати торгівлю
на території заповідника без дотримання встановленого заповідником порядку
здійснення такої діяльності. Тобто за наведеним формулюванням позивач фактично
ставить питання про припинення в майбутньому відповідачем торгівельної
діяльності в разі, якщо вона буди здійснюватися без дотримання
встановленого порядку.

Вимога
сформульована таким чином фактично є зверненням за захистом права порушення
якого іще не відбулося, що суперечить ст. 1 ГПК України. Звернення до виконання
оскарженого рішення призведе до того, що питання про те чи відповідає
торгівельна діяльність позивача діючому законодавству буди вирішуватися в
позасудовому порядку.

Господарський
суд Черкаської області не запропонував позивачу деталізувати позовні вимоги, а
задовольнив їх у поданій редакції. Внаслідок невідповідності оскарженого
рішення вимогам процесуального законодавства відбулося невірне вирішення
господарського спору.

Відповідно
до п.4 ч.1 ст.104 ГПК України підставою для скасування або зміни рішення
місцевого господарського суду є порушення або неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права, якщо це порушення призвело до прийняття
неправильного рішення.

Виходячи
із наведеного, колегія суддів Київського міжобласного апеляційного
господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підприємця
ОСОБА_1підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Черкаської області
від 12.06.2007р. має бути скасоване повністю.

Повторно
переглядаючи позов, за правилами ст. 101 ГПК України, судова колегія
апеляційного господарського суду виходить із наступного.

Відповідно
до ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі. Право будь-якої юридичної або фізичної
особи, за наявності у неї відповідного обсягу правоздатності, звернутися до
суду з позовною заявою не може бути обмежене.

Вимоги
позивача, які не відповідають встановленим законом способом захисту прав,
підлягають залишенню без задоволення. (постанова Верховного Суду України від
13.07.2004р. у справі №10/732).

З
огляду на зазначене, по справі приймається нове рішення, яким в позові
відмовляється.

Позивач
не позбавлений права на повторне звернення до суду з позовною вимогою
сформульованою відповідно до діючого законодавства.

Відповідно
ст.ст.44, 49 ГПК України, судові витрати підлягають стягненню з Шевченківського
національного заповідника на користь ОСОБА_1за подачу апеляційної скарги в сумі
42,50 грн.

Враховуючи
викладене, керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, апеляційний
господарський суд, -

п о с т а н о в и в :

1.
Апеляційну скаргу підприємця ОСОБА_1задовольнити.

2.
Рішення господарського суду Черкаської області від 12.06.2007р. у справі
№13/2585 скасувати повністю та постановити нове рішення, яким в задоволенні
позову відмовити повністю.

3.
Стягнути з Шевченківського національного заповідника (19000, Черкаська область,
м. Канів, Тарасова гора, ) на користь ОСОБА_1(АДРЕСА_1) -
42,50 грн. витрат на сплату державного мита.

4.
Справу №13/2585 повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова
набирає чинності з дня її прийняття.

Постанова
може бути оскаржена до Вищого господарського суду України.

Головуючий                                                                                      Шевченко  В. Ю.

Судді
:

Ільєнок
Т.В.

Мельник С. М.