КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2008                                                                                           № 42/497

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Кондес Л.О.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача: Степанець О.П.- за дов.

Від відповідача: Куйдан Т.І.-за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Національний комплекс "Експоцентр України"

на рішення Господарського суду м.Києва від 29.01.2008

у справі № 42/497

за позовом                               Національний комплекс "Експоцентр України"

до                                                   Відділ Державної виконавчої служби Солом"янського районного управління юстиції у м. Києві

про                                                  відшкодування шкоди, ціна позову 3530,96 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.01.2008р. у справі № 42/497 відмовлено у позові Національного комплексу „Експоцентр України” до Відділу державної виконавчої служби Солом”янського районного управління юстиції у м.Києві про відшкодування майнової шкоди у розмірі 3 530,96 грн.

Позивач, не погодившись з рішенням, звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог позивача, посилаючись на неповне з”ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції порушив деякі з основних засад судочинства ( ст.4-2 та ст.4-3 ГПК України), а саме, при оцінці доказів віддавав перевагу доказам, поданим відповідачем , і отже, всупереч ст.43 ГПК України, докази, що подавались позивачем, не були розглянуті всебічно, повно та об”єктивно.

Скаржник заперечує проти обґрунтування судом того, що доводи позивача про втрату відповідачем наказу Господарського суду міста Києва № 1/311 від 15.11.2001р. є необґрунтованими, оскільки суперечать наявним у справі доказам ( документам, якими суд обґрунтував невинність відповідача), бо виконавчий документ, як помилково зазначає суд, було повернуто стягувачу ( позивачу).

Крім того, суд першої інстанції, вказуючи на те, що зміст Довідки відповідача від 22.06.2007р. є суперечливим, зазначає, що у першій його частині вказано про втрату наказу під час реорганізації ДВС у Солом”янському районі м.Києва , а друга частина довідки містить інформацію про те, що наказ відповідачу взагалі не передавався, а далі суд зазначає, що з цих підстав суд критично оцінює зазначений доказ, і, отже, суд першої інстанції необ”єктивно розглядав подані сторонами докази по даній справі, а саме:

-суд приділяв увагу та детально вивчив лише поданий позивачем доказ – Довідку державного виконавця ВДВС Солом”янського РУЮ у м.Києві;

-розуміння та тлумачення згаданої Довідки судом першої інстанції зовсім не відповідає її змісту;

-незрозумілим та невизначеним процесуальним законодавством є підхід до оцінки доказів судом першої інстанції, а саме, твердження суду про те, що він критично оцінює Довідку державного виконавця від 22.06.2007р.

Позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що всупереч вимогам ст.33 ГПК України позивачем не доведено факт визнання в установленому порядку дій або бездіяльності відповідача, пов”язаних з примусовим виконанням наказу Господарського суду м.Києва №1/311 від 15.11.2001р.

Позивач звертає увагу на те, що відповідачем, у зв”язку із втратою наказу Господарського суду м.Києва №1/311 від 15.11.2001р. було видано 22.06.2007р. Довідку про його втрату, яка є юридичним документом, що встановлює факт втрати відповідачем зазначеного наказу.

Крім того, скаржник стверджує, що вина відповідача, крім доводів, зазначених в позовній заяві, полягає в тому, що відповідач, ігноруючи звернення позивача щодо ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження на несвоєчасність надання відповідей на звернення позивача, позбавив його можливості своєчасно дізнатись про втрату наказу №1/311 від 15.11.2001р. та звернутись у відповідні терміни за видачею його дублікату.

Також, ще одним беззаперечним доказом вини відповідача у втраті наказу є те, що сам відповідач звертався до Господарського суду міста Києва і не один раз про видачу дублікату наказу, який відмовив у задоволенні подання відповідача, що підтверджується ухвалою Господарського суду м.Києва від 16.11.2006р.

До того ж, відповідачем ще до видачі Довідки позивачу від 22.06.22007р., про втрату наказу було відомо і він визнавав, що наказ був втрачений саме відповідачем, оскільки листом від 22.03.2007р. № 2394-01 Державна виконавча служба міста Києва після здійснення перевірки за дорученням Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повідомила позивачу, що відповідачем втрачено наказ №1/311 від 15.11.2001р.

Відповідач не надав на вимогу суду апеляційної інстанції письмово обґрунтованих пояснень щодо обставин, викладених у апеляційній скарзі.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія установила наступне:

Позивач ( стягувач) звернувся до суду першої інстанції з позовом до відповідача- ВДВС Солом”янського РУЮ у м.Києві про відшкодування шкоди в сумі 3 530,96 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що був стягувачем у виконавчому провадженні про стягнення з ТОВ „Електропобут” 2 738,93 грн.- основного боргу, 90,67 грн.- інфляційних, 540,28 грн. – пені, 41,18 гнрн.- 3% річних та судові витрати за рішенням Господарського суду м.Києва від 05.11.2001р. у справі № 1/311.

За пред”явленим ним наказом від 15.11.2001р. відповідачем 04.02.2002р. було відкрито виконавче провадження №148/19.

На неодноразові усні звернення до відповідача про хід виконавчого провадження державний виконавець повідомляв, що виконавче провадження здійснюється відповідно до вимог Закону України „Про виконавче провадження”

16.11.2005р. позивач звернувся до відповідача листом № 01-11/2028 щодо надання інформації про стан виконавчих дій та просив надіслати відповіді на запити, зроблені державним виконавцем під час виконавчого провадження, на який відповіді не отримав.

18.02.2006р. позивач знову звернувся листом №01-11/310 до відповідача, яким просив терміново надати документи, що свідчать про здійснення відповідачем виконавчих дій щодо виконання наказу Господарського суду м.Києва від 15.11.2001р. №1/311, на який також відповіді не одержав.

06.04.2006р. позивач звернувся до відповідача зі скаргою №01-11/672 на бездіяльність посадових осіб ДВС Солом”янського району м.Києва, на яку 14.04.2006р. отримав відповідь №7/148, в якій зазначено, що наказ від 15.11.2001р. №1/311 було повернуто 21.03.2003р. без виконання стягувачу ( позивачу) на підставі ст..40 ч.1 п.2 Закону України „Про виконавче провадження” у зв”язку з відсутністю майна боржника, зареєстрованого на праві власності.

05.05.2006р. позивач звернувся з листом №01-11/877 до Відповідача щодо надання доказів про направлення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки зазначений наказ не надходив на адресу позивача.

Від відповідача надійшов лист від 24.05.2006р. №7/148, в якому зазначається, що у зв”язку зі знищенням реєстрів відправки поштової кореспонденції у жовтні 2005 року за 2003 рік, надати докази відправлення виконавчого документа неможливо.

На звернення позивача №01-11/1198 від 27.06.2006р. та №01-11/35 від 12.01.2007р. відповідач 22.06.2007р. видав позивачу Довідку про втрату наказу під час реорганізації ВДВС Солом”янського РУЮ у м.Києві, яка відбулася 01.11.2005р.

На заяву №01-11/1177 від 11.07.2007р. про поновлення пропущеного строку для пред”явлення наказу до виконання та видачу дублікату наказу від 15.11.2001р, №1/311 Господарським судом м.Києва позивача було повідомлено, що справа №1/311 за позовом Національного комплексу „Експоцентр України” до ТОВ „Електропобут” знищена як така, строк зберігання якої минув.

Позивач посилається на те, що внаслідок неправомірних дій працівників відповідача, які втратили виконавчий документ , він, як стягувач, був позбавлений можливості одержати за рахунок боржника стягнуту на підставі рішення суду суму, тому просить на підставі ст.ст.1166,1172 ЦК України стягнути з відповідача на свою користь 3 530,90 грн. – матеріальної шкоди, а також понесені ним по справі господарські витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву з письмовими доказами в обгрунтування своїх заперечень ( ст.33 ГПК України).

Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції, що права позивача у спірних правовідносинах з боку відповідача не порушені, тому у задоволенні позову слід відмовити відповідно до вимог ст.ст.16,1166 ЦК України, з огляду на наступне:

Дослідивши наявні у справі докази, колегія суддів звертає увагу на суперечливість змісту листів відповідача:

Відповідно до листа відповідача від 14.04.2006р. №7/148 виконавчий документ був повернутий 21.03.2003р. без виконання стягувачу (позивачу), а в листі від 24.05.2006р. № 7/148 відповідач стверджує, що реєстри відправлення поштової кореспонденції за 2003 рік у жовтні місяці 2005 року були знищені.

12.01.2007р. позивач звернувся до відповідача з листом №01-11/35 згідно ст..120 ГПК України про видачу Довідки про те, що наказ був втрачений, на підставі якої позивач відповідно до ст.ст.119,120 ГПК України мав звернутися до суду першої інстанції із заявою про видачу дублікату наказу та поновити строк для його пред”явлення до виконання , у відповідь на який одержав від відповідача Довідку від 22.06.2007р., зміст якої викликає сумніви щодо достовірності наявної в ній інформації стосовно того, що наказ №1/311 від 15.11.2001р., який знаходився на виконанні у ВДВС Солом”янського РУЮ у м.Києві був втрачений при реорганізації, яка відбулась 01.11.2005р., а другий абзац зазначеної Довідки містить зовсім протилежну інформацію про те, що згідно акту прийому-передачі виконавчого провадження до ДВС від 04.11.2005р. наказ № 1/311 від 15.11.2001р. Господарського суду м.Києва не передавався.

Крім того, якщо передача справ здійснювалась як юридично, так і фактично всередині відповідача внаслідок його реорганізації і дійсно наказ не був переданий згідно акту прийому-передачі виконавчих проваджень від 04.11.2005р. ( як зазначено у Довідці від 22.06.2007р.), то вбачається пряма вина тих осіб ( державних виконавців чи керівника відповідача), які здійснювали передачі і приймання виконавчих проваджень і такі обставини не звільняють відповідача від відповідальності, і свідчить про те, що в діях працівників – державних службовців відповідача вбачається халатність або ж умисні дії, результатом чого стала втрата наказу №1/311 від 15.11.2001р. Господарського суду міста Києва і, як наслідок, позбавлення законного права позивача на стягнення з ТОВ „Електоропобут” суми боргу- 3 530,96 грн.

Однак суд першої інстанції не надав належної об”єктивної правової оцінки Довідці відповідача від 22.06.2007р.

Зазначене свідчить про те, що суд першої інстанції необ”єктивно розглянув надані сторонами докази по даній справі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 11.07.2007р. на підставі Довідки відповідача від 22.06.2007р. звернувся до суду першої інстанції із заявою №01-11/1177 про поновлення пропущеного строку для пред”явлення наказу №1/311 від 15.11.2001р. до виконання та про видачу дублікату наказу, обгрунтовуючи пропущення строку та втрату наказу з вини ВДВС Солом”янського РУЮ у м.Києві, але 09.08.2007р. від Господарського суду міста Києва на адресу позивача надійшла відповідь ( суддя Євдокимов О.В.), де повідомляється про те, що на виконання розпорядження заступника Господарського суду міста Києва №04-1/1 від 09.01.2007р. справа №1/311 за позовом НК „Експоцентр України” до ТОВ „Електропобут” строк зберігання якої минув ( 5 років), знищена.

Наявні у справі докази підтверджують факт вчасного звернення позивача (стягувача) до відповідача із заявою від 18.12.2001р. на підставі ст.ст. 3, 20 Закону України „Про виконавче провадження” щодо примусового виконання наказу №1/311 і відповідно до ст.25 цього ж Закону державний виконавець повинен був здійснити виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови від 04.02.2002р. №148/19 про відкриття виконавчого провадження

Неодноразові письмові звернення позивача до відповідача протягом 5 ( п”яти) років щодо примусового виконання наказу №1/311 від 15.11.2001р., яке є обов”язковим відповідно до ст. 115 ГПК України, через бездіяльність посадових осіб ВДВС Солом’янського РУЮ у м.Києві – державних службовців, призвело до того, що позивач був позбавлений свого законного права отримати з боржника належну йому суму 3 530,96 грн.

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України збитками є:

1)          втрати, яких особа зазнала у зв’язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки);

2)          доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене ( упущена вигода)”.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що „ кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень”.

Статтею 7 Закону України „Про державну виконавчу службу” визначено, що „працівник органу державної виконавчої служби зобов’язаний сумлінно виконувати службові обов’язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та Законами України”.

Згідно з ч.2 ст.86 Закону України „Про виконавче провадження” „збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом”.

Частиною 1 ст.1166 ЦК України визначено, що „ майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала”, а ч.1 ст.1172 ЦК України визначено, що „юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов’язків”.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку , що саме з вини відповідача позивачу була заподіяна матеріальна шкода у розмірі 3 530,96 грн., яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

За таких обставин, рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню, у зв’язку з неповним з’ясуванням обставини, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи , з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити в сумі 3 530,96 грн.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими і переконливими, тому скарга Національного комплексу „Експоцентр України” підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.49,99,101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Національного комплексу „Експоцентр України” задовольнити.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2008р. у справі № 42/497 скасувати та прийняти нове рішення, яким -

„Позов задовольнити.

Стягнути з Відділу державної виконавчої служби Солом”янського районного управління юстиції у місті Києві ( 03186, м.Київ, вул..Соціалістична,3 , Ідентифікаційний код 33829361 ) на користь Національного комплексу „ Експоцентр України” ( 03680, м.Київ, проспект Академіка Глушкова,1; Код ) 3 530,96 грн.- матеріальної шкоди, 102,00 грн.- держмита за подання позову, 118,00 грн.- витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 51,00 грн.- держмита за подання апеляційної скарги.

Видати наказ.

Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва”.

3.Матеріали справи № 42/497 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді