ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2008 р.

№ 10/4352

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    В.М.Палій,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        Б.М.Грека,

розглянувши касаційне подання першого заступника прокурора Черкаської області

на            постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду

від 05.02.2008р.

у справі №10/4352

за позовом першого заступника прокурора Черкаської області в інтересах держави в

особі Дочірнього підприємства "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" в

особі Управління магістральних газопроводів "Черкаситрансгаз"

до                       Черкаського державного заводу хімічних реактивів м.Черкаси

про                     стягнення 5 771 995,0 грн.,

за участю представників:

від позивача: Харченко Л.І. (довіреність у справі),

від відповідача: Поліводський О.А. (довіреність у справі),

від Генеральної прокуратури України: Громадський С.О. –прокурор відділу,

У судовому засіданні 03.06.2008р. оголошувалася перерва відповідно до ст.77 ГПК України до 10 червня 2008р.

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Дочірнього підприємства "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" в особі Управління магістральних газопроводів "Черкаситрансгаз" звернувся до господарського суду Черкаської області з позовом до Черкаського державного заводу хімічних реактивів і просив суд стягнути з останнього на користь позивача 5 771 995,0 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що у зв'язку з визнанням господарським судом Черкаської області від 29.11.2006р. у справі №08/4901 недійсним укладеного між сторонами договору №32 від 10.02.1998 про спільне виробництво одоранту природного газу та додаткових угод до нього, у відповідача виник обов'язок на підставі ст.216 ЦК України повернути позивачу одержані за цим договором грошові кошти у сумі 5 771 995,0 грн., які становлять вартість простих векселів, переданих позивачем на виконання умов вказаного договору як внесок в будівництво спільного виробництва.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 23.11.2007р. (суддя В.В.Шумко) позов задоволено повністю: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 5 771 995,0 грн., які є витратами, понесеними останнім під час виконання договору.

При цьому суд першої інстанції керувався ст.1137 ЦК України та виходив з того, що у процесі виконання договору №32 від 10.02.1998, до визнання судом його недійсним, сторони здійснювали господарські правовідносини, в яких відповідач заборгував позивачу 5 771 995,0 грн.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 05.02.2008р. (головуючий, суддя Фаловська І.М., судді Агрикова О.В., Жук Г.А.), рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вказана постанова мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано ст.216 ЦК України, яка визначає наслідки недійсності договору, і не застосовані положення законодавства про спільну власність, внаслідок чого висновки суду суперечать законодавству України.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що умовами договору №32 від 10.02.1998, у подальшому визнаного судом недійсним, передбачено, що сторони ведуть спільну діяльність і з цією метою передають вклади до спільної власності. Позивачем в якості такого внеску було передано до спільної власності, зокрема, прості векселі, а відповідачем –частину існуючих основних фондів та використання виробничої і технологічної інфраструктури заводу.

Враховуючи, що прості векселі були передані позивачем до спільної власності, а не безпосередньо відповідачу, який лише діяв від імені усіх співвласників, а саме використовував передані учасниками договору внески для створення виробництва, що є предметом визнаного судом недійсним договору, то повернення переданих позивачем як внесок векселів, рівно як і їх вартість, із застосуванням положень ст.216 ЦК України, є неможливим. За висновком суду апеляційної інстанції на правовідносини, що виникли між сторонами внаслідок визнання договору про спільне виробництво недійсним, поширюються положення законодавства про спільну власність, зокрема, ст.367 ЦК України, відповідно до якої, майно, що є у спільній частковій власності може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, перший заступник прокурора Черкаської області вніс до Вищого господарського суду України касаційне подання, в якому просить її скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Дочірня компанія "Укртрансгаз" в особі Управління магістральних газопроводів "Черкаситрансгаз" надіслала свої доповнення до касаційного подання, в яких просить його задовольнити, скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідач надіслав відзив на касаційне подання, в якому просить оскаржувану постанову залишити без змін, а подання без задоволення з мотивів, викладених у відзиві.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційного подання, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового акта, знаходить касаційне подання таким, що підлягає задоволенню частково з таких підстав.

З визнанням рішенням господарського суду Черкаської області від 29.11.2006р. у справі №08/4901 договору №32 від 10.02.1998р. між Черкаським державним заводом хімічних реактивів, ТОВ "Трансенергогаз" і підприємством "Черкаситрансгаз" про спільну діяльність, недійсним, між контрагентами цієї трьохсторонньої угоди виникло зобов'язання кожною із сторін повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення –відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, як того вимагає ч.1 ст.216 ЦК України.

На час звернення до суду з даним позовом, відповідачем добровільно повернуто обладнання на 5 061 025,0 грн. та проектно-кошторисну документацію на суму 1 065 880,0 грн., а всього 6 129 905,0 грн. із суми 11 898 900,0 грн. вкладу внесеного позивачем у спільне будівництво за договором у вигляді матеріалів, векселів та документації, як то було погоджено у додатку №2 та у Додатковій угоді №1 від 02.11.1998р. про зміну порядку виконання договору №32 від 10.02.1998р. Також було визначено розміри внесків у грошовому виразі та частки майна у відсотках (а.с.14 т.1, а.с.43 т.3).

Позивач вважає, що відповідач повинен повернути йому решту –у сумі 5 771 995,0 грн.

Вирішуючи зазначений спір, суд зобов'язаний виходити з того, що всі учасники угоди, яку визнано недійсною, мають однакове право на застосування реституції щодо їх внесків у спільну діяльність. Зокрема, якщо позивач вимагає повернення внесків у спільну діяльність у повному обсязі, то і відповідач має право на отримання плати за використання виробничої і технологічної інфраструктури заводу в виробництві одоранту газу (як то було передбачено угодою і можливо мало місце з огляду на протокол виробничої наради від 16.03.2005р., в якому зафіксовано дослівно: "Витрати, понесені УМГ "Черкаситрансгаз" під час роботи по створенню спільного виробництва одоранту природного газу на ЧДЗХР списати за рахунок прибутку минулих періодів".

У такому випадку суд проводить залік взаємних вимог, а стягненню підлягає тільки різниця між ними.

Згідно ч.2 ст.216 ЦК України, якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій стороні завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Як свідчить розрахунок, наданий Черкаським державним заводом хімічних реактивів на вимогу ДП "Черкаситрансгаз", збитки трьох сторін від спільної діяльності становлять 6130,0 тис.грн. (а.с.27, 28 т.1).

Факт наявності збитків, пов'язаних із виконанням договірних зобов'язань під час чинності угоди, підтверджується матеріалами справи, не спростовується сторонами.

Проте суди не надали цьому оцінку та не зважили на те, що у спільній діяльності приймала участь і третя сторона –ТОВ "Трансенергогаз", вклад якого у спільну діяльність полягав у поставці виробничого і технологічного обладнання, за ним рахується дебіторська заборгованість у розмірі 3 568,9 тис.грн. (а.с.28 т.1) та його ліквідовано відповідно до ухвали господарського суду міста Києва від 24.01.2006 у справі №24/129-б про визнання банкрутом (а.с.53 т.1).

Згідно ч.3 ст.216 ЦК України правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Без дослідження наведених обставин не можна вважати, що судами справу розглянуто повно, всебічно і відповідно до вимог закону.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційне подання першого заступника прокурора Черкаської області задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Черкаської області від 23.11.2007р. та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 05.02.2008р. у справі №10/4352 скасувати.

3. Справу направити на новий розгляд до господарського суду Черкаської області.

Головуючий, суддя                                                            В.М.Палій

Суддя                                                                                І.М.Васищак

Суддя                                                                                Б.М.Грек