СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

19
березня 2008 р.
Справа  № 14/68

За  адміністративним позовом Приватного підприємця ОСОБА_1,                 м. Ужгород

до    Державної податкової інспекції, у м.
Ужгороді, м. Ужгород

про  визнання
нечинними та скасування  податкових
повідомлень-рішень ДПІ у м. Ужгороді від 28.11.2007р. №/0  4698/17-3//33742 та  №/0
4699/17-3//33744, від 28.01.2008р.  №/1
245/17-3//2344 та №/1  244/17-3//2943, рішень ДПІ у м.
Ужгороді  про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 28.11.2007р. №/0  4697/17-3//33743 та  №0002650/0
4696/17-3//33741 та від 17.01.2008р. №0002650/1  247/17-3//2345 та  від 28.01.2008р. №/1  246/17-3//2346,

Суддя
В.І. Карпинець

За участю
представників сторін:

від
прокурора: ОСОБА_2 -старший
прокурор відділу Закарпатської облпрокуратури
представництва інтересів держави та громадян у судах

від
позивача: ОСОБА_3- представник
за дов. від 13.02.2008р.

від відповідача:
ОСОБА_5 -начальник юридичного
відділу за дов. від 10.01.2008. №282/9/10; ОСОБА_4 -головний державний
податковий інспектор відділу супроводження справ у судах юридичного управління
за дов. від 16.01.2008р. №837/8/10

у судовому
засіданні приймав участь: ОСОБА_4
-заступник начальника ДПІ у м. Ужгороді -начальник УОФО, посв. УЗК НОМЕР_1   від 24.01.2008р.

СУТЬ
СПОРУ: Приватний  підприємцець ОСОБА_1,  м. Ужгород
(далі - позивач) звернулася до господарського суду з адміністративним
позовом  до Державної податкової
інспекції у м. Ужгороді, м. Ужгород (далі - відповідач) про визнання нечинними
та скасування:

податкових повідомлень-рішень ДПІ у м.
Ужгороді  від 28.11.2007р.:

-
№/0
4698/17-3//33742 про визначення ПП ОСОБА_1 податкового
зобов”язання  у загальній сумі 2 905
051,29грн.  по податку на додану вартість
(в тому числі сума 1 933 640,86грн.  -по
основному платежу та сума 971 410,43грн. -по застосованим штрафним (фінансовим)
санкціям по ньому);

- №/0  4699/17-3//33744 про визначення
ПП  ОСОБА_1 податкового зобов”язання  у загальній сумі 70 442,38грн.  по податку з доходів фізичних осіб, що є СПД
(в тому числі сума 70 102,38грн. -по основному платежу та сума 340грн. -по
застосованим штрафним (фінансовим) санкціям по ньому;

податкових
повідомлень-рішень ДПІ у м. Ужгороді від 28.01.2008р.:

- №/1  245/17-3//2344 про визначення ПП
ОСОБА_1 податкового зобов”язання  у
загальній сумі 2 905 051,29грн.  по
податку на додану вартість (в тому числі сума 1 933 640,86грн.  -по основному платежу та сума 971 410,43грн.
-по застосованим штрафним (фінансовим) санкціям по ньому);

- №/1  244/17-3//2943 про визначення
ПП  ОСОБА_1податкового зобов”язання  у загальній сумі 70 442,38грн.  по податку з доходів фізичних осіб, що є СПД
(в тому числі сума 70 102,38грн. -по основному платежу та сума 340грн. -по
застосованим штрафним (фінансовим) санкціям по ньому.

рішень ДПІ у
м. Ужгороді  про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 28.11.2007р.:

-
№/0
4697/17-3//33743 про застосування до ПП ОСОБА_1 штрафної
(фінансової) санкції  у сумі 6 240грн.;

- №0002650/0  4696/17-3//33741  про застосування до ПП ОСОБА_1 штрафної
(фінансової) санкції  у сумі 1 621
865,70грн.

рішення ДПІ
у м. Ужгороді  про застосування штрафних
(фінансових) санкцій  від 17.01.2008р.
№0002650/1
247/17-3//2345 про застосування до ПП ОСОБА_1 штрафної
(фінансової) санкції  у сумі 1 621
865,70грн.

рішення ДПІ у м. Ужгороді  про застосування штрафних (фінансових)
санкцій  від 28.01.2008р.
№/1  246/17-3//2346
про застосування до ПП ОСОБА_1 штрафної (фінансової) санкції  у сумі 6 240грн.

Представником позивача, як у позовній
заяві (а.с.2-5), так і у судовому засіданні по розгляду даної справи наведено
слідуючі обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача, зокрема з
посиланням на те, що:
- податковим органом помилково зроблено в акті перевірки висновок про
те, що  позивачем допущено у перевіреному
періоді  перевищення встановлених
законодавством гранично допустимих обсягів виручки від реалізації товарів
(робіт, послуг), оскільки позивач здійснював господарську діяльність в
межах  укладених цивільно-правових угод -
договорів консигнації з ТОВ „Закарпатбудкомплект” та ТОВ „Шаян” та отримував
плату за надані послуги з реалізації товарів таких консигнантів (винагороду),
яка і є його виручкою від реалізації послуг, а кошти, що надходили за
реалізовані належні вищезазначеним консигнаторам товари є їх виручкою, як  власників товару і, оскільки такі кошти
отримані від їх реалізації, за вирахуванням суми винагороди,  не належать позивачу на правах власності, то
не можуть вважатися його виручкою в розумінні ст.1 Указу Президента України
„Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів малого
підприємництва”.

Крім того,
представник позивача зазначає ту обставину, що кошти отримані від реалізації
товарів (робіт, послуг) за укладеними договорами  комісії (договорами консигнації, які мають
подібну правову природу до договору комісії) не можуть вважатися виручкою від
реалізації товарів (робіт, послуг) у розумінні норм Указу Президента України
„Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів малого
підприємництва”, оскільки такі кошти
надходять на розрахунковий рахунок СПД як транзитні кошти і такий СПД не
має права  власності на такі кошти, а
тому до  виручки  від реалізації товарів (робіт, послуг)  включається сума коштів, яку суб”єкт одержав,
як винагороду (плату) за виконані зобов”язання
та такої позиції дотримується також Державна податкова адміністрація
України  у наданому роз'ясненні  листом від 03.01.2001р. №1/2/15-1314, Комітет
Верховної ради України   з питань
фінансів   і банківської діяльності у
наданому роз”ясненні листом  від
11.04.2001р. та Державний комітет України з питань регуляторної політики та
підприємництва у наданому роз”ясненні листом
від 27.12.2007р. №9749.

За
вищенаведених обставин, з урахуванням того, що
обсяг отриманої позивачем виручки (винагороди) від надання послуг за
договорами консигнації у перевірених періодах не перевищував встановленої  граничної межі 500тис.грн., тому, на думку
представника позивача,  є неправомірним донарахування
податковим органом позивачеві податку на додану вартість, податку з доходів
фізичних осіб та застосування штрафних (фінансових) санкцій по таких
податках  на підставі спірних податкових
повідомлень-рішень та  застосування
штрафних (фінансових) санкцій  на
підставі норм Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових
операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” та Закону України
„Про патентування деяких видів підприємницької діяльності” за спірними
рішеннями про застосування штрафних (фінансових) санкцій, в зв”язку з чим
останні підлягають   визнанню нечинними
та  скасуванню.

Відповідач (ДПІ у м. Ужгороді)  та його представники  у судовому засіданні по розгляду даної
справи, заперечують проти позову повністю з підстав зазначених у письмовому
запереченні проти позову (а.с.83-85), зокрема, посилаються на те, що проведеною
перевіркою встановлено перевищення позивачем гранично допустимого обсягу
виручки від реалізації товарів (робіт послуг) для суб'єктів малого
підприємництва, у зв'язку з чим з третього кварталу 2005 року позивач
зобов'язаний був перейти на загальну систему оподаткування, оскільки при
визначенні обсягу виручки суб'єкта малого підприємництва повинні враховуватися
всі надходження від реалізації товарів (робіт, послуг), незалежно  від природи їх походження. Також зазначають
ту обставину, що до податкових відносин цивільне законодавство не
застосовується, а тому не можуть бути взяті до уваги посилання позивача та його
представника на норми Цивільного  кодексу
України.

Представниками сторін у судовому
засіданні 14.03.2008р. було подано письмове клопотання від 14.03.2008р., яким
просили суд не здійснювати по даній адміністративній справі повну фіксацію
судового процесу технічними засобами  та
розгляд справи по суті розпочато у попередньому судовому засіданні 14.03.2008р.
відповідно до вимог п.3 ст.121 КАС України
також на підставі письмової згоди за даним клопотанням  (а.с.86).

У судовому
засіданні 14.03.2008р. оголошувалась перерва до 19.03.2008р. відповідно до
вимог ст. 150 КАС України.

У судовому
засіданні 19.03.2008 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови
відповідно до вимог п.3 ст.160 КАС України.

Вивчивши матеріали справи
та  заслухавши пояснення представників
сторін,

суд встановив, що:

Актом перевірки
№2831/17-119/ від 21.11.2007р. „Про результати  позапланової документальної перевірки
своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів
(обов”язкових платежів) суб”єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_1, ідентифікаційний номер ) за період:01.10.2004р.
-30.09.2007р.  (далі -акт перевірки,
а.с.12-17)  ДПІ у  м. Ужгороді було встановлено порушення
суб”єктом підприємницької діяльності - фізичною
особою  ОСОБА_1 ст.1 Указу
Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності
суб'єктів малого підприємництва”, п.8 Порядку видачі Свідоцтва про сплат
єдиного податку, ст.13 Декрету КМУ „Про прибутковий податок з громадян”, п.1 та
п.2 ст.3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, ст. 3 Закону України „Про
патентування деяких видів підприємницької діяльності”  та п.п.2.3.1 п.2.3 ст.2, п.9.3, п.9.5 та
п.9.6 ст.9, п.п.7.3.1, п.7.3, п.п.7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону України „Про податок
на додану вартість”.

За результатами розгляду матеріалів
даного акту перевірки,  ДПІ у м. Ужгороді
було прийнято:

податкові повідомлення-рішення  від 28.11.2007р.:

-
№/0
4698/17-3//33742 про визначення ПП ОСОБА_1 податкового
зобов”язання  у загальній сумі 2 905
051,29грн.  по податку на додану вартість
(в тому числі сума 1 933 640,86грн.  -по
основному платежу та сума 971 410,43грн. -по застосованим штрафним (фінансовим)
санкціям по ньому) (а.с.25);

- №/0  4699/17-3//33744 про визначення
ПП  НОМЕР_1податкового зобов”язання  у загальній сумі 70 442,38грн.  по податку з доходів фізичних осіб, що є СПД
(в тому числі сума 70 102,38грн. -по основному платежу та сума 340грн. -по
застосованим штрафним (фінансовим) санкціям по ньому (а.с.26).

рішення про застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 28.11.2007р.:

-
№/0  4697/17-3//33743
про застосування до ПП ОСОБА_1 штрафної (фінансової) санкції  у сумі 6 240грн. у відповідності до ст.8
Закону України „Про патентування деяких видів підприємницької діяльності”
(а.с.24) ;

- №0002650/0  4696/17-3//33741  про застосування до ПП ОСОБА_1 штрафної
(фінансової) санкції  у сумі 1 621
865,70грн. у відповідності до п.1 ст. 17 Закону України „Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування
та послуг” (а.с.23).

Не погоджуючись із висновками органу
державної податкової служби, наведеними в акті перевірки, ПП ОСОБА_1
вищезазначені   податкові
повідомлення-рішення   та рішення про
застосування штрафних (фінансових) санкцій було оскаржено в адміністративному
порядку, в результаті чого  позивачеві
було відмовлено у задоволенні його скарг та прийнято:

податкові  повідомлення-рішення  від 28.01.2008р.:

- №/1  245/17-3//2344 про визначення ПП
ОСОБА_1 податкового зобов”язання  у
загальній сумі 2 905 051,29грн.  по
податку на додану вартість (в тому числі сума 1 933 640,86грн.  -по основному платежу та сума 971 410,43грн.
-по застосованим штрафним (фінансовим) санкціям по ньому) (а.с.43);

- №/1  244/17-3//2943 про визначення
ПП  НОМЕР_1податкового зобов”язання  у загальній сумі 70 442,38грн.  по податку з доходів фізичних осіб, що є СПД
(в тому числі сума 70 102,38грн. -по основному платежу та сума 340грн. -по
застосованим штрафним (фінансовим) санкціям по ньому (а.с.44).

рішення про
застосування штрафних (фінансових) санкцій
від 17.01.2008р.:

-
№0002650/1
247/17-3//2345 про застосування до ПП ОСОБА_1 штрафної
(фінансової) санкції  у сумі 1 621
865,70грн. (а.с.41).

рішення ДПІ у м. Ужгороді  про застосування штрафних (фінансових)
санкцій  від 28.01.2008р.
№/1  246/17-3//2346
про застосування до ПП ОСОБА_1 штрафної (фінансової) санкції  у сумі 6 240грн.,  із зазначенням у них нових граничних строків
сплати визначених податкових  зобов”язань
та застосованих штрафних (фінансових) санкцій (а.с.42), які також є предметом
судового оскарження по даній адміністративній справі.

Аналізуючи доводи та заперечення сторін та
проаналізувавши подані по справі доказові матеріали щодо спірного питання,

суд дійшов висновку про задоволення позову в
повному обсязі, виходячи з наступного:

Судовим
розглядом справи встановлено, що протягом 2005-2006 р.р. позивач здійснював
господарську діяльність в межах договору
консигнації  на продаж продукції
№ВД-18/2005 від 04.05.2005 року, укладеного з ТОВ „Закарпатбудкомплект”
(а.с.45-46) та договору консигнації на продаж продукції №001 К/Ш від
25.01.2006року, укладеного з ТОВ „Шаян” (а.с.47-48), які за своїм змістом мають
подібну правову  природу до договору  комісії.

Відповідно до
п.1.1 договору консигнації від 04.05.2005 року позивач надавав консигнанту
послуги з реалізації належних останньому товарів на праві власності.  За умовами
п.1.2 вказаного договору  право
власності на отриманий для реалізації товар до позивача не переходило. Згідно з
п.4.2 договору консигнатор мав право самостійно встановлювати торгову націнку
при реалізації покупцю переданих за даним договором товарів консигнанта та
відповідно до вимог п.4.3 договору у якості плати за послуги позивач залишав
собі кошти в розмірі встановленої торгової націнки на належні консигнанту
товари, а вартість товару у сумі, визначеній у специфікаціях, перераховуються
власнику товару на протязі 3-х банківських днів з  моменту реалізації. Аналогічні умови також
передбачені договором консигнації 25.01.2006року.

Позивачем
надано докази, які підтверджують, що належні консигнантам кошти позивачем
перераховані їм у повному обсязі. Відповідач проти факту перерахування коштів
консигнантам не заперечує. Окрім того, факт отримання позивачем коштів, що
належать консигнантам підтверджується і платіжними документами про
перерахування коштів  консигнантам за
угодами консигнації.

За своїм
змістом договір консигнації має подібну правову природу  до договору комісії, оскільки правовідносини,
що виникають внаслідок даних видів договорів, передбачають надання консигнанту
(комітенту) на оплатних умовах посередницьких послуг по виконанню їх доручень
щодо вчинення від свого імені, але за рахунок консигнанта (комітента) одного
або декількох правочинів.  За договором
комісії оплата послуг комісіонера здійснюється шляхом встановлення і виплати
комісійної винагороди, а за договором консигнації -у розмірі торгової націнки,
самостійно встановленої консигнатором понад вартість товару, визначену у
договорі.

Таким чином
судом встановлено, що зміст господарської діяльності позивача полягав у наданні
посередницьких послуг консигнанту, при цьому надані позивачем послуги,
оплачувались консигнантом у розмірі торгової націнки на товар, що  реалізувався позивачем в інтересах
консигнанта, встановленої консигнатором понад вартість товару відповідно до
вимог п.4.2 договору.

Статтею 1 Указу
Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності
суб'єктів малого підприємництва” встановлено, що спрощена система
оподаткування, обліку та звітності запроваджується для фізичних осіб, які
здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше
10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг)
за рік не перевищує 500 тис. гривень. При цьому виручкою від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг).

Із змісту
вказаної правової норми випливає, що при визначенні граничної суми, в межах
якої застосовується спрощена система оподаткування, обліку і звітності, до
уваги приймається власна виручка самого суб'єкта малого підприємництва -кошти,
які отримані підприємцем у власність.

В той же час
відповідно до ст.ст. 1018 та 1020 Цивільного кодексу України грошові кошти, що
надходять комісіонеру за договором комісії, є власністю комітента,

Норми Положення
(стандарту)   бухгалтерського    обліку
15    "Дохід",
затвердженого   Наказом Міністерства
фінансів України від 29.11.1999 № 290,
визначають виручку від реалізації продукції  як дохід суб'єкта підприємницької
діяльності.  Відповідно п.п.  6.2 п.
6 вказаного Положення не визнається доходом  (виручкою) сума   надходжень
за  договорами  комісії,
агентським  та  іншим аналогічним договором на користь
комітента, принципала тощо.

Таким чином, кошти,
що надходять позивачу від реалізованих належних консигнанту товарів  не належать йому і не являються його виручкою
від реалізації товарів (робіт, послуг), а є виручкою самого консигнанта.

Такої ж
самої  позиції притримується Державна
податкова адміністрація України  у
наданому роз'ясненні  листом від
03.01.2001р. №1/2/15-1314, Комітет Верховної ради України   з питань фінансів   і банківської діяльності у наданому
роз”ясненні листом  від 11.04.2001р. та
Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва у
наданому роз”ясненні листом  від
27.12.2007р. №9749.

Матеріалами
справи підтверджено, що обсяг виручки позивача, визначеної виходячи з розміру
його винагороди (торгової націнки), тобто коштів, що дійсно належать позивачу і
являються його виручкою від реалізації наданих ним посередницьких послуг, за
період, охоплений перевіркою, не перевищив 500 000 грн. за рік, тому позивачем
не  допущено порушень ст.1  Указу Президента України „Про спрощену
систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів малого підприємництва”, що
зумовлювало б його обов'язок перейти на загальну систему оподаткування.

Суд приходить
до висновку, що на протязі 2005-2006 років позивач правомірно перебував на
спрощеній системі оподаткування, обліку і звітності, був платником єдиного
податку, що підтверджується відповідними свідоцтвами, виданими відповідачем.

Як встановлено
ст.6  Указу Президента України „Про
спрощену систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів малого
підприємництва” суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не
є платником, зокрема, податку на додану вартість, податку на доходи фізичних
осіб та плати за патенти згідно з Законом України „Про патентування деяких
видів підприємницької діяльності”. За таких обставин, визначення відповідачем
податкових зобов'язань з указаних видів податків (обов'язкових платежів) є
протиправним.

Слід також
зазначити, що є також  неправомірним  зазначення у рішеннях про застосування
штрафних (фінансових) санкцій, якими застосовано штрафну (фінансову) санкцію у
розмірі 6240грн. за порушення вимог Закону України „Про патентування деяких
видів підприємницької діяльності”, такої штрафної (фінансової) санкції,  як сумою податкового зобов”язання, оскільки
відповідно до вимог Закону України  „Про
порядок погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами” податковими зобов”язаннями вважаються зобов”язання платника
податків по сплаті до бюджетів податків і зборів (обов”язкових платежів),
включаючи збір на обов”язкове державне пенсійне страхування та внески на  загальнообов”язкове державне соціальне
страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій за порушення
платниками податків вимог законів про оподаткування, тоді як штрафні санкції за
порушення вимог Закону України „Про патентування деяких видів підприємницької
діяльності” не є податковими зобов”язаннями у розумінні Закону України  „Про порядок погашення зобов”язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Також згідно
вказаної норми Указу, суб'єкти підприємницької діяльності - фізичні особи -
платники єдиного податку мають право не застосовувати електронні
контрольно-касові апарати для проведення розрахунків із споживачами. Тому
протиправним є також застосування до позивача штрафних санкцій за непроведення
розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій.

Судом також не
приймаються до уваги  доводи відповідача
та його представників  про те, що  не можуть бути взяті до уваги посилання
позивача та його представника на норми Цивільного  кодексу України з тієї підстави, що до
податкових відносин цивільне законодавство не застосовується, з тих підстав,
що, як було зазначено вище, позивачем здійснювались операції з надання послуг
по реалізації товарів консигнаторів саме на підставі укладених
цивільно-правових угод та дані відносини відповідно регулюються нормами
Цивільного  кодексу України, тоді як
податкові відносини позивача випливають із податкового законодавства - в даному
випадку з Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку
і звітності суб'єктів малого підприємництва” тільки із обсягу виручки від
реалізації товарів (робіт, послуг),  при
не перевищенні якого у встановлених даним Указом розмірах, суб”єкт
підприємництва може застосовувати спрощену
систему оподаткування, обліку та звітності зі сплатою єдиного податку.

Тому, з
урахуванням вищевикладеного, суд констатує помилковість висновків податкового
органу.

За
вищенаведених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача
відповідають фактичним обставинам, матеріалам справи та нормам чинного
законодавства, а заперечення відповідача спростовуються матеріалами справи та
чинним законодавством, у  зв”язку з чим
підлягають визнанню нечинними та скасуванню
в повному обсязі  спірні  податкові повідомлення-рішення   та рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій.

З огляду
на  викладене, керуючись   ст. ст.
2, 7-12, 51, 70, 71, 86, 111,
121п.3, 122, 150, 156, 160 п.3, 162, 163, 167, 254, 255 та п.6
Прикінцевих і перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.   Адміністративний позов задоволити
повністю.

2.  Визнати
нечинними та скасувати  в повному обсязі:

податкові повідомлення-рішення  ДПІ у м. Ужгороді від 28.11.2007р.:

-
№/0
4698/17-3//33742 про визначення ПП ОСОБА_1 податкового
зобов”язання  у загальній сумі 2 905
051,29грн.  по податку на додану вартість
(в тому числі сума 1 933 640,86грн.  -по
основному платежу та сума 971 410,43грн. -по застосованим штрафним (фінансовим)
санкціям по ньому);

- №/0  4699/17-3//33744 про визначення
ПП  НОМЕР_1податкового зобов”язання  у загальній сумі 70 442,38грн.  по податку з доходів фізичних осіб, що є СПД (в
тому числі сума 70 102,38грн. -по основному платежу та сума 340грн. -по
застосованим штрафним (фінансовим) санкціям по ньому.

рішення ДПІ у м. Ужгороді  про застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 28.11.2007р.:

-
№/0  4697/17-3//33743
про застосування до ПП ОСОБА_1 штрафної (фінансової) санкції  у сумі 6 240грн.;

- №0002650/0  4696/17-3//33741  про застосування до ПП ОСОБА_1 штрафної
(фінансової) санкції  у сумі 1 621
865,70грн.

податкові  повідомлення-рішення  ДПІ у м. Ужгороді   від 28.01.2008р.:

- №/1  245/17-3//2344 про визначення ПП
ОСОБА_1 податкового зобов”язання  у
загальній сумі 2 905 051,29грн.  по
податку на додану вартість (в тому числі сума 1 933 640,86грн.  -по основному платежу та сума 971 410,43грн.
-по застосованим штрафним (фінансовим) санкціям по ньому);

- №/1  244/17-3//2943 про визначення
ПП  НОМЕР_1податкового зобов”язання  у загальній сумі 70 442,38грн.  по податку з доходів фізичних осіб, що є СПД
(в тому числі сума 70 102,38грн. -по основному платежу та сума 340грн. -по
застосованим штрафним (фінансовим) санкціям по ньому.

рішення ДПІ у
м. Ужгороді  про застосування штрафних
(фінансових) санкцій  від 17.01.2008р.  №0002650/1
247/17-3//2345 про застосування до ПП ОСОБА_1 штрафної
(фінансової) санкції  у сумі 1 621
865,70грн.

рішення ДПІ у м. Ужгороді  про застосування штрафних (фінансових)
санкцій  від 28.01.2008р.
№/1  246/17-3//2346
про застосування до ПП ОСОБА_1 штрафної (фінансової) санкції  у сумі 6 240грн.

3.
Постанова  суду набирає законної сили в  порядку, передбаченому ст.254 КАС України.

4.
Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського
апеляційного адміністративного суду у відповідності до вимог ст.186 КАС
України.

Суддя
В.І. Карпинець

Постанову суду виготовлено в
повному обсязі  та підписано 26.03.2008р.