ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

"23" червня 2008 р.           Справа № 13/189-08

За позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа", м. Вишгород

про стягнення 1551401,04 грн.

Суддя С.Ю. Наріжний

Представники:

від позивача Плотніков А.О. - довіреність №228/10 від 29.12.2007р.;

Єнік Є.В. - довіренсть №246/10 від 29.12.2007р.;

від відповідача Дяченко Л.Л. - довіреність №406-ю від 04.06.2008р.

СУТЬ СПОРУ:

Дочірньою компанією Газ України Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” (далі –позивач) заявлено позов до Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа" (далі –відповідач) про стягнення 1551401,04 грн., в т.ч. 999999,98 грн. основного боргу, 118442,60 грн. пені, 371613,44 грн. інфляційних збитків, 61345,02 грн. 3% річних.

Позовні вимоги ґрунтуються на умовах Договору на постачання природного газу для вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій №06/05-2110-ТЕ-17 від 30.12.2005 р., укладеного між сторонами, що належним чином не виконується відповідачем, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість по оплаті за природний газ.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню.                     Представник відповідача визнає позовні вимоги частково в сумі основного боргу в розмірі 930000,02 грн., в частині 3 % річних та інфляційних збитків просить відмовити оскільки договором та п. 6 ст. 231 ГК України передбачено лише відповідальність відповідача у вигляді пені за порушення грошового зобов’язання. В частині вимог про стягнення пені відповідач просить відмовити враховуючи пропуск позивачем строку позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, додані до позовної заяви та у процесі розгляду справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши представлені докази в їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

30.12.2005 р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір на постачання природного газу для вироблення теплової енергії, для потреб населення, бюджетних установ і організацій №06/05-2110-ТЕ-17 (далі –Договір), відповідно до умов якого продавець (позивач) зобов’язується передати покупцю (відповідачу) природний газ, виключно для вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій, а покупець зобов’язується прийняти та оплатити газ на умовах даного договору.

На підставі даного Договору відповідач прийняв протягом січня-травня, жовтня-грудня 2006 р. природний газ на загальну суму 5882234,46 грн., що підтверджується даними актів передачі-приймання природного газу, які підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені їх печатками.

Відповідно до п. 6.1 Договору, оплата за природний газ для забезпечення населення, бюджетних установ та організацій тепловою енергією проводиться відповідачем грошовими коштами плановими платежами щодекадно до 10, 20 та 30 числа місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок здійснюється на підставі акту приймання –передачі газу до 10 числа місяця, наступного за звітнім.

Відповідач в порушення умов договору свої зобов’язання щодо оплати природного газу виконав частково у зв’язку з чим на момент звернення з позовною заявою за ним утворилася заборгованість на загальну суму 999999,98 грн.

Відповідно до ст. 175 ГК України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно с т. 599 ЦК України зобов'язання припиняються, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, відповідач, в порушення норм чинного законодавства, зобов’язання по оплаті природного газу належним чином не виконав.

Враховуючи те, що згідно акту звірки позивача, станом на 31.05.2008 р. заборгованість відповідача складає 929999,98 грн., провадження у справі в частині 70000 грн. основного боргу підлягає припиненню за відсутністю предмету спору.

Залишок основного боргу в сумі 929999,98 грн. підтверджується матеріалами справи, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно п. 7.2 Договору, в разі неоплати або несвоєчасної оплати за спожитий газ у строки, зазначені у п. 6.1 Договору, покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу. Пунктом 7.5 договору передбачено, що пеня нараховується протягом 6 місяців, що передує моменту звернення з позовом.

Судом встановлено, що пеня в розмірі 118442,60 грн. за період з 25.10.2007 р. по 25.04.2008 р. нарахована позивачем правомірно за шість місяців у зв’язку з наявністю заборгованості відповідача та на підставі п.п 7.2, 7.5 Договору.

Доводи відповідача про відмову у задоволенні вимоги про стягнення пені в зв’язку з пропуском позивачем строку позовної давності для заявлення такої вимоги не приймаються судом до уваги виходячи з наступного.

Пунктом 10.6 договору сторони домовились, що строк позовної давності по даному договору та стягненню неустойки складає 3 роки. До того ж, в пункті 7.5 договору сторони визначили, що пеня нараховується протягом 6 місяців, що передує моменту звернення з позовом.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що вимога позивача про стягнення пені є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Проте суд враховує, що відповідач є комунальним підприємством, основним джерелом отримання коштів для розрахунку за природній газ є надходження платежів від населення за комунальні послуги. Причиною несвоєчасної оплати за використаний газ є те, що відповідач отримував природний газ для вироблення та постачання комунальних послуг населенню –82% та бюджетним установам 18% в тарифах, які не відповідають фактичній вартості теплової енергії, а також те, що споживачі несвоєчасно розраховуються за спожиті послуги. Таким чином, суд враховує, що в діях відповідача щодо несплати в строк повної вартості отриманого від позивача газу відсутній прямий умисел, оскільки зазначена ситуація стала наслідком прострочення населенням комунальних послуг. До того ж, враховуючи вищенаведене відповідач частково виконав зобов’язання щодо оплати отриманого газу.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов’язання.

Враховуючи вищенаведене, суд зменшує пеню в розмірі 118442,60 грн., яка підлягає стягненню з відповідача до 55 000 грн.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України інфляційних збитків у розмірі 371613,44 грн. за період з лютого 2006 р. по березень 2008 р. та 3% річних в розмірі 61345,02 грн. за період з 11.02.2006 р. по 25.04.2008р. Як встановлено судом, розрахунок зазначених штрафних санкцій відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому зазначені вимоги підлягають задоволенню повністю.

Посилання відповідача у відзиві на неправомірність нарахування 3% річних та збитків від інфляції на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України в зв’язку з тим, що договором вже передбачена відповідальність відповідача за невиконання грошових зобов’язань у вигляді пені, не приймається судом до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов’язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином поняття пені, як неустойки хоч і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, проте не тотожне з поняттям „проценти”, оскільки згідно ст. 536 ЦК України проценти сплачуються боржником за користування чужими грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Аналогічні ж положення передбачені і п. 6 ст. 231 ГК України якою передбаченого застосування штрафних санкцій за користування чужими коштами.

Згідно із ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, з аналізу даної статті вбачається, що проценти та пеня (неустойка) є різними видами відповідальності за неналежне виконання грошових зобов’язань.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов’язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов’язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Витрати за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України та витрати за інформаційно –технічне забезпечення судового процесу відповідно до ст.44 ГПК України покладаються на відповідача. У зв’язку з тим, що сума пені в розмірі 118442,60 нарахована позивачем правомірно, а її розмір до 55000 грн. зменшено судом за власної ініціативою з підстав наведених вище та враховуючи те, що спір виник з вини відповідача витрати відповідно до ч. 3 ст. 49 ГПК в частині суми відмовленої пені покладаються також на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа" (07300, Київська обл., м. Вишгород, вул. Кургузова 3в; ) на користь Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз Україна” (04116, м. Кив, вул. Шолуденка, 1; ) 929999 (дев’ятсот двадцять дев’ять тисяч дев’ятсот дев’яносто дев’ять) грн. 98 коп. основного боргу, 55000 (п’ятдесят п’ять тисяч) грн. пені, 371613 (триста сімдесят одну тисячу шістсот тринадцять) грн. 44 коп. інфляційних збитків, 61345 (шістдесят одну тисячу триста сорок п’ять) грн. 02 коп. –3% річних, а також судові витрати: 15515 (п’ятнадцять тисяч п’ятсот п’ятнадцять) грн. державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат за інформаційно –технічне забезпечення судового процесу.

3.          В частині стягнення 70000 грн. основного боргу провадження у справі припинити.

4.          В частині стягнення 63442,60 грн. пені відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Наріжний С.Ю.