ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

05.05.2008

Справа №2-7/2713-2008

За позовом Державного підприємства «Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Автономної Республіки Крим» (95053, м. Сімферополь, вул. Будьонного, 33)

До відповідача Підприємства «Крим-Автосервіс» (95000, м. Сімферополь, вул. Крилова, 21)

Про визнання недійсним договору та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача – Шильнова О. М., предст., дов. №01 від 08.01.2008 р.

Від відповідача - Ольшанська Т. С., предст., дов. у справі.

Суть справи: Державне підприємство «Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Автономної Республіки Крим» звернулося до Господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до Підприємства «Крим-Автосервіс», в якому просить визнати недійсним договір комісії №230307 від 10.04.2006 р. та витребувати з незаконного володіння відповідача транспортний засіб марки Шкода, модель – Супер Б, рік випуску – 2003, колір – сірий, шасі №TMBDL23U149060776, транзитний номер 4972 МС. Технічний паспорт серії КРС №417657.

В обґрунтування позовних вимог Державне підприємство «Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Автономної Республіки Крим» посилається на невідповідність номеру кузову автомобіля, вказаному в спірному договорі комісії, даним технічного паспорту транспортного засобу, у зв’язку з чим позивач вважає спірний договір таким, що суперечить нормам чинного законодавства України.

Відповідач проти позову заперечував з тих підстав, що при укладанні договору комісії №230307 від 10.04.2006 р. фактично була допущена технічна помилка в частині зазначення номеру кузову автомобіля, що, в свою чергу, не є підставою для визнання цього договору недійсним, оскільки при укладенні договору сторонами була досягнута згода щодо усіх істотних умов.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи судом не вбачається.

Розгляд справи відкладався у порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

10.04.2006 р. між Державним підприємством «Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Автономної Республіки Крим» (Комітент) та Підприємством «Крим-Автосервіс» (Комісіонер) був укладений договір комісії №230207, п. 1.1 якого передбачено, що Комісіонер зобов’язується за дорученням Комітента за плату здійснити продаж автомашини Skoda Superb 1.8T, кузов TMBOL23U14906077B, найменованої в подальшому «товар», що належить Комітенту на праві власності, від свого імені, але за рахунок Комітента.

Відповідно до п. 1.2 Договору Комітент передає Комісіонеру товар в момент підписання договору, а Комісіонер зобов’язується провести продаж товару та перерахувати суму, вказану в п. 5.1, протягом 60 днів з моменту отримання товару.

Згідно з п. 5.1 Договору ціна товару складає 57 642,00 грн., з урахуванням ПДВ.

Вважаючи вказаний договір комісії таким, що суперечить положенням чинного законодавства України, позивач просить визнати його недійсним.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою — третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Ст. 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Державне підприємство «Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Автономної Республіки Крим» в якості підстави для визнання договору комісії недійсним посилається на невідповідність номеру кузову автомобіля, вказаному в спірному договорі комісії, даним технічного паспорту транспортного засобу.

Так, як вже було вказано раніше, в п. 1.1 договору №230307 від 10.04.2006 р. сторони обумовили, що на комісію передається автомобіль Skoda Superb 1.8T, кузов TMBOL23U14906077B. У той же час, з наявного в матеріалах справи свідоцтва серії КРС №417657 про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що номером кузову переданого на комісію автомобілю є TMBDL23U149060776.

Однак, розбіжності в номерах кузову автомобілю на думку суду не свідчать про недійсність спірного договору, оскільки позивач не представив суду доказів того, що фактичну на реалізацію був переданий інший автомобіль, як і не представив суду доказів наявності у нього двох автомобілів Skoda Superb 1.8T з різними номерами кузовів та доказів існування взагалі автомобілю Skoda Superb 1.8T з номером кузову TMBOL23U14906077B. У той же час відповідно до приписів статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, способом, передбаченим чинним законодавством, передбаченим для доведення фактів такого роду.

Суд вважає, що розбіжності в номерах кузову виникли внаслідок технічної помилки, що не свідчить про суперечність укладеного між сторонами договору законодавчім положенням. Так, суд звертає увагу на те, що в приймально-здавальному акті комісіонером (відповідачем у справі) було зазначено, що фактично номером кузова автомобіля, який передається на реалізацію, є TMBDL23U149060776. Вказаний факт не заперечується відповідачем по суті та підтверджений ним у відзиві на позовну заяву. В свою чергу, позивач не навів суду нормативного обґрунтування правомірності своїх вимог, які б свідчили, що допущені сторонами технічні помилки в тексті договору є підставою для визнання його недійсним.

Так, відповідно до статті 229 Цивільного кодексу України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Отже, під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною за угодою предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна вважати, що угода не була б укладена. Помилка повинна мати суттєве значення, зачіпати природу угоди або такі якості її предмета, які значно знижують можливість його використання за призначенням. Інші ж помилки не підпадають під ознаки статті 229 Цивільного кодексу. Така позиція викладена, зокрема, в п. 13 Роз’яснень Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними» від 12.03.99 р. N 02-5/111 (з наступними змінами та доповненнями).

Судом встановлено, що спірний договір комісії був укладений повноважними сторонами, волевиявлення яких було вільним, про що свідчать, зокрема, конклюдентні дії сторін. Іншого суду доведено не було. Зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства, договір був вчинений у належній письмовій формі, спрямований на реальне настання правових наслідків, що, зокрема, підтверджується наявними в матеріалах справи довідкою-рахунком №461178 та квитанцією до прибуткового касового ордеру №11 від 12.07.2006 р., які свідчать про продаж автомобіля за обумовлену ціну (57642,00 грн.), тобто належне виконання відповідачем своїх обов’язків. За таких обставин, правові підстави для визнання договору комісії №230307 від 10.04.2006 р. недійсним відсутні.

Крім того, суд звертає на наступне.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, передумовою звернення до суду є наявність порушеного або оспорюваного права особи. Проте, позивач, всупереч вимогам статей 33, 34 ГПК України не довів, яким саме чином спірний договір комісії порушує його права або інтереси.

В п. 1 Роз’яснень «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними» від 12.03.99 р. N 02-5/111 (з наступними змінами та доповненнями) Вищий арбітражний суд України зазначив, що вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. З матеріалів справи неправомірність дій відповідача не вбачається.

На думку суду, розбіжності в номерах кузову відчужуваного автомобілю підлягають врегулюванню шляхом укладання додаткової угоди про внесення змін до договору комісії, а не визнання його недійсним.

Так, в п. 2 вищевказаних Роз’яснень зазначено, що у процесі вирішення спору сторони можуть самі усунути у встановленому порядку порушення, які могли б потягти за собою визнання договору недійсним, зокрема, шляхом укладення нового договору; внесення змін до договору, який не відповідає закону у певній частині; погодження його з відповідним державним органом, якщо це необхідно для даного договору, а таке погодження раніше не було здійснено тощо. Сторони також не позбавлені права укласти угоду про внесення змін до договору з метою приведення його у відповідність із законом або про розірвання договору.

Враховуючи відповідність спірного договору комісії вимогам чинного законодавства України, суд вважає, що відчужуваний автомобіль знаходився у Підприємства «Крим-Автосервіс» на відповідній правовій підставі, через що вимоги Державного підприємства «Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Автономної Республіки Крим» в частині його витребування у відповідача також не підлягають задоволенню. Більш того, суд звертає увагу на те, що позивачем не надані суду докази звернення до Підприємства «Крим-Автосервіс» з вимогою про повернення переданого на комісію автомобіля, тобто доказів існування порушеного права до часу пред’явлення позову до суду.

За таких обставин, всебічно та в повному обсязі дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи документи та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Державного підприємства «Управління по експлуатації адмінбудинків податкових органів Автономної Республіки Крим» не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.