ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17.04.08 Справа №14/107-08

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Шевченко Т. М. судді Шевченко Т. М. , Колодій Н.А. , Мірошниченко М.В.

при секретарі - Лолі Н.О.,

за участю представників:

від позивача - Ващука Я.В., дов. б/н від 03.03.08;

від відповідача – Борисовець Л.О., дов. б/н від 16.02.08;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Відкритого акціонерного товариства «Агропромислова фірма «Таврія», м. Нова Каховка Херсонської області,

на рішення господарського суду Херсонської області від 11.03.2008р. по справі № 14/107-08

за позовом Відкритого акціонерного товариства «ім. Фрунзе», с. В.Копані Цюрупинського району Херсонської області,

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства «Агропромислова фірма «Таврія», м. Нова Каховка Херсонської області,

про стягнення 280 317 грн. 50 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням першого заступника голови Запорізького апеляційного господарського суду №772 від 16.04.2008р. справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя – Шевченко Т.М. (доповідач), судді – Зубкова Т.П., Колодій Н.А. Зазначеною колегією справу прийнято до свого провадження.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 11.03.2008 року у справі 14/107-08 (суддя Гридасов Ю.В.) позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 43 174 грн. 50 коп. 3% річних, 219 704 грн. 79 коп. втрат від інфляційних процесів, нарахованих за період з 01.02.2004 року по 31.12.2007 року на суму основного боргу 372018,00 грн., 2 628 грн. 79 коп. витрат по сплаті державного мита, 110 грн. 66 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що станом на 01.02.2004 року борг відповідача перед позивачем, який виник внаслідок неналежного виконання ВАТ «Агропромислова фірма «Таврія» (відповідач) зобов’язань за договором поставки виноматеріалу коньячного, становив 372018,00 грн. і на дату звернення до господарського суду з вимогами про стягнення відсотків річних та втрат від інфляції не був сплачений. Постановою Вищого господарського суду України від 09.10.2007 року по справі №4/278-06 стягнуто з відповідача на користь позивача основну суму боргу і відповідно до ст. 625 ЦК України позивач має право на отримання від боржника суми втрат від інфляції та 3-х % річних. Здійснивши перерахунок заявленої суми, господарський суд задовольнив вимоги частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим актом, ВАТ «АФ «Таврія», відповідач у справі, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення по справі скасувати повністю, провадження по справі припинити, із посиланням на порушення судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи. В обґрунтування доводів зазначає наступне.

Заявник скарги вказує на те, що ним не були прострочені розрахунки за поставку виноматеріалу за договором №18/03-С, що підтверджується протоколом про залік взаємних вимог між позивачем та їхнім повіреним ТОВ «Кредо». Крім того, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, однак, господарським судом було застосовано ч. 2 ст. 264 ЦК України. Висновок суду про те, що вимоги про стягнення 3% річних та втрат від інфляції є частиною вимоги про стягнення основного боргу, на думку заявника, є помилковим, тому, за переконанням заявника апеляційної скарги, суд неправомірно застосував положення ст. 625 ЦК України при розгляді даної справи.

В судовому засіданні представник заявника підтримав доводи апеляційної скарги, наголошуючи при цьому, що відповідач не прострочив оплату за поставку виноматеріалу за договором №18/03-С, із посиланням на протоколи про залік взаємних вимог, договір доручення №800/03-У від 03.09.2003р. та рішення суду по справі №4/75-пд-06 про визнання недійним правочину у вигляді протоколу про залік взаємних вимог від 12.11.2003р.

Позивач письмовий відзив суду не надав, в судовому засіданні представник позивача пояснив, що погоджується з рішенням господарського суду, вважає його законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення по справі – без змін. Крім того, представник позивача зазначив, що постанова ВГСУ по справі №4/278-06 про стягнення з відповідача основного боргу залишена без змін за результатами перегляду справи за нововиявленими обставинами.

За заявою представників сторін судове засідання проводилось без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

За згодою представників сторін в судовому засіданні 17.04.2008р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в рамках справи №4/278-06 з ВАТ «АФ «Таврія» на користь ВАТ «ім. Фрунзе» було стягнуто 372 018 грн. основного боргу за поставлену продукцію по договору купівлі-продажу №18/03-С від 03.09.2003р. (а.с.11-13 постанова ВГСУ).

Стягнення з відповідача суми 3% річних та втрат від інфляційних процесів за період з лютого 2004 року (період виникнення зобов’язання) по 01.01.2008 року стало предметом розгляду по даній справі.

В силу статті 35 ГПК України факти, встановлені при розгляді справи №4/278-06 про стягнення з ВАТ «АФ «Таврія» на користь ВАТ «ім. Фрунзе» основного боргу, не потребують доведення знову при вирішенні даного спору.

Вищим господарським судом була надана правова оцінка договору доручення №800/03-У від 03.09.2003р., протоколам про залік взаємних вимог, з врахуванням висновків експертизи, на які посилається заявник скарги, як обґрунтування доводів щодо належного виконання зобов’язань за договором купівлі-продажу №18/03-С.

Вищий господарський суд України дійшов висновку, що ВАТ «АФ «Таврія» не повністю розрахувалось за поставлений виноматеріал та у відповідності до ст. 33 ГПК України не довело належного виконання своїх зобов’язань за договором купівлі-продажу №18/03-С.

Отже, доводи заявника про те, що він не прострочив виконання зобов’язань за договором щодо сплати основного боргу, спростовуються вищезазначеним та не приймаються колегією суддів до уваги.

Відповідно до статті 625 ЦК України, яка має назву «Відповідальність за порушення грошового зобов’язання» боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов’язання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобов’язання.

Як свідчать матеріали справи, позивачем у рамках справи № 4/278-06 були заявлені лише вимоги про стягнення з відповідача основного боргу, який виник станом на лютий 2004 року. Вимогу про стягнення з відповідача річних відсотків та втрат від інфляційних процесів позивач заявив у лютому 2008 року, через 4 року після виникнення простроченої заборгованості за договором. За вказаний період (з лютого 2004 року по 01.01.2008 року) господарський суд стягнув з відповідача 3% річних та втрати від інфляції, нараховані на суму основного боргу.

Заявник (ВАТ «АФ «Таврія») в апеляційній скарзі вказує на те, що він заявляв про застосування судом першої інстанції строків позовної давності, але суд не прийняв до уваги його доводи та необґрунтовано визнав строк позовної давності для вимог про стягнення інфляційних втрат та річних відсотків перерваним пред’явленням позову про стягнення основного боргу, з посиланням на приписи ч. 2 ст. 264 ЦК України.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред’явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Системний аналіз положень ст.ст. 256 - 266 ЦК України дає підстави стверджувати, що «вимога», про яку йдеться у ч. 2 ст. 264 ЦК України, повинна характеризуватися однорідністю (наприклад, пред’явлення позову про стягнення частини основного боргу). Вимоги про стягнення пені, втрат від інфляції, 3% річних є самостійними вимогами, мають різну правову природу, хоча і можуть бути пов’язані з вимогою про стягнення основного боргу. Таким чином, сума втрат від інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми не є частиною основного боргу в розумінні наведеної статті, так як мають різні підстави виникнення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що пред’явленням позову по справі № 4-278-06 про стягнення з ВАТ «Агропромислова фірма «Таврія» суми основного боргу за договором строк позовної давності щодо вимоги про стягнення втрат від інфляційних процесів та 3 відсотків річних як плату за користування грошовими коштами позивача не переривався.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду щодо стягнення з відповідача втрат від інфляції та 3% річних, однак, застосовує строки позовної давності та робить перерахунок заявленої позивачем суми, в межах строків позовної давності та заявленого позивачем періоду.

З огляду на наведене, з відповідача підлягають стягненню втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за період з лютого 2005 року по 01.01.2008 року, що, відповідно, становлять:

- сума втрат від інфляції за період з 01.02.2005р. по 31.12.2007р дорівнює 153 299,67 грн.;

- сума 3% річних за період з 13.02.2005р. по 01.01.2008р. складає 32 197,31 грн.

Оскільки доводи заявника апеляційної скарги обґрунтовані лише в частині, апеляційна скарга задовольняється частково.

Таким чином, враховуючи допущене судом першої інстанції невірне застосування норм матеріального права, судовий акт у справі слід змінити, позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши 153 299,67 грн. втрат від інфляції, 32 197,31 грн. – 3 % річних. В іншій частині позову - відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати по справі покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Агропромислова фірма «Таврія», м. Нова Каховка Херсонської області, на рішення господарського суду Херсонської області від 11.03.2008р. по справі №14/107-08 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Херсонської області від 11.03.2008р. по справі №14/107-08 змінити, виклавши його в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Агропромислова фірма «Таврія», м. Нова Каховка Херсонської області, на користь Відкритого акціонерного товариства «ім. Фрунзе», с. В.Копані Цюрупинського району Херсонської області, 153 299 грн. 67 коп. втрат від інфляції, 32 197 грн. 31 коп. 3% річних, 1565 грн. 18 коп. державного мита, 70 грн. 80 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.»

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Ім. Фрунзе», с. В.Копані Цюрупинського району Херсонської області, на користь Відкритого акціонерного товариства «Агропромислова фірма «Таврія», м. Нова Каховка Херсонської області, 469 грн. 55 коп. державного мита за апеляційною скаргою. Видати наказ.

Видачу наказів із зазначенням відповідних реквізитів доручити господарському суду Херсонської області.

Головуючий суддя Шевченко Т. М.

судді Шевченко Т. М.

Колодій Н.А. Мірошниченко М.В.