ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

"25" березня 2008 р.            Справа № 13/083-08

За позовом Відкритого акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк", м. Київ

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Провіта", м. Вишгород

про стягнення 677,01 грн.

Суддя С.Ю. Наріжний

Представники:

від позивача Титов Ю.Ю. - довіреність №56 від 15.11.2007р.;

від відповідача Єлтишева С.Л. - довіреність №119-17/2 від 17.10.2007р.;

суть спору:

Відкритим акціонерним товариством "Комерційний банк "Експобанк" (далі –позивач) заявлено позов до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Провіта" (далі –відповідач) про зобов'язання відповідача належним чином виконувати генеральну угоду, зокрема здійснювати виплату страхового відшкодування за заявами позивача та стягнення 677,01 грн. пені.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору генеральної угоди №120/09-1312 від 07.06.2006 р. щодо односторонньої відмови від виконаннях взятих на себе зобов’язань по виплаті страхового відшкодування.

Представник відповідача в судовому засіданні 25.03.2008 р. надав суду відзив на позов, згідно якого позовні вимоги не визнає повністю з тих підстав, що право на дострокове розірвання угоди передбачено п. 11.3.4 генеральної угоди, Правилами добровільного страхування кредитів від 26.09.2007 р., а також ст. 28 Закону України „Про страхування”. Крім того, позивач порушив обов’язок щодо вжиття заходів для повернення кредитної заборгованості і на підставі п. 12.3.4 Правил відповідач має право відмовити в здійсненні страхового відшкодування, чим і скористався.

Представник позивача позовні вимоги в судовому засіданні підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін судом встановлено наступне.

07.06.2006 р. між позивачем як правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «Експобанк»та відповідачем було укладено генеральну угоду №120/09-1312 страхування кредитного портфелю Банку за програмами кредитування без застави (далі –Угода).

У відповідності до п. 5 угоди, об'єктом страхування є майнові інтереси позивача, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язані з наданням кредитів та відшкодуванням збитків, які завдані позивачу внаслідок неповернення Позичальником (фізична особа, що уклала кредитний договір із страхувальником) позивачу кредиту (у повному обсязі або частково) та/або несплати процентів за користування кредитними коштами в строки, встановлені кредитними договорами, включеними до Реєстрів кредитного портфелю, які є невід'ємною частиною Генеральної угоди та надаються Страховику разом з Договором до цієї Генеральної угоди.

Відповідно до п. 9.1 угоди вона набирає чинності з моменту її підписання сторонами та діє до взаємної згоди сторін припинити її дії.

6 грудня 2006 року між відповідачем та позивачем укладено Договір № 4 до Генеральної Угоди у відповідності до якого страхова сума становить 108079,71 грн., а розмір страхового платежу - 2 498,46 грн., який було сплачено позивачем відповідачу за платіжним дорученням №2844 від 07.12.2006 р.

18 січня 2007 року між відповідачем та позивачем укладено Договір № 5 до Генеральної Угоди у відповідності до якого страхова сума становить 231504,81 грн. а розмір страхового платежу - 5 787,62 грн., який було сплачено позивачем відповідачу за платіжним дорученням №109 від 19.01.2007 р.

6 лютого 2007 року між відповідачем та позивачем укладено Договір № 6 до Генеральної Угоди у відповідності до якого страхова сума становить 127 962,09 грн. а розмір страхового платежу - 3181,56 грн., який було сплачено позивачем відповідачу за платіжним дорученням №218 від 06.02.2007 р.

6 березня 2007 року між відповідачем та позивачем укладено Договір № 7 до Генеральної Угоди у відповідності до якого страхова сума становить 208 938,00 грн., а розмір страхового платежу - 5 223,46 грн., який було сплачено позивачем відповідачу за платіжним дорученням №458 від 16.03.2007 р.

4 квітня 2007 року між відповідачем та позивачем укладено Договір № 8 до Генеральної Угоди у відповідності до якого страхова сума становить 212 208,29 грн., а розмір страхового платежу –4939,68 грн. та 248,26 грн., який було сплачено позивачем відповідачу за платіжними дорученнями №647 від 13.04.2007 р. та № 670 від 23.04.2007р.

4 червня 2007 року між відповідачем та позивачем укладено Договір № 10 до Генеральної Угоди у відповідності до якого страхова сума становить 146483,22 грн., а розмір страхового платежу - 3662,07 грн., який було сплачено позивачем відповідачу за платіжним дорученням №1076 від 21.06.2007 р.

4 липня 2007 року між відповідачем та позивачем укладено Договір №11 до Генеральної Угоди у відповідності до якого страхова сума становить 231526,4б грн. а розмір страхового платежу - 5 788,16 грн., який було сплачено позивачем відповідачу за платіжним дорученням №1225 від 10.07.2007 р.

4 серпня 2007 року між відповідачем та позивачем укладено Договір № 12 до Генеральної Угоди у відповідності до якого страхова сума становить 169235,91 грн., а розмір страхового платежу - 4 230,90 грн., який було сплачено позивачем відповідачу за платіжним дорученням №1535 від 21.08.2007 р.

4 вересня 2007 року між відповідачем та позивачем укладено Договір № 13 до Генеральної Угоди у відповідності до якого страхова сума становить 427155,24 грн., а розмір страхового платежу - 10678,88 грн., який було сплачено позивачем відповідачу за платіжним дорученням №1726 від 21.09.2007 р.

14 листопада 2007 року на адресу ВАТ «КБ «Експобанк»надійшов лист відповідача №3143 від 06.11.2007 р., в якому повідомлялося, що відповідач, згідно п. 10.2 Генеральної Угоди страхування кредитного портфелю Банку № 120/09-1312 від 07 червня 2007 року, в односторонньому порядку прийняв рішення з 01.12.2007 року достроково припинити її дію.

Листом №2272 від 09.01.2008 р. відповідач повідомив позивача, що в зв’язку з тим, що дія угоди була достроково припинена з 01.12.2007 р., то в зв’язку із зазначеним відповідач відмовляється від виплат страхових відшкодувань по кредитах позичальників, страхові випадки по яких стались після розірвання вищезазначеної угоди.

Як зазначає позивач керуючись діючою генеральною угодою він після 01.12.2007 р. надсилав і продовжує надсилати відповідачу заяви про виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами, які знов і знов повертаються відповідачем.

В зв’язку з зазначеним відповідачем не виплачено страхове відшкодування по кредитним договорам, що укладені з 20 позичальниками та по яких останні не повертають позивачу кредитні кошти.

28 грудня 2007 р. ВАТ «КБ «Експобанк»направив відповідачу претензію №1104/49 в якій повідомив про недопустимість односторонньої відмови відповідача від договору та з вимогою виконувати зобов'язання за генеральною угодою належним чином, а саме приймати вимоги Банку та сплачувати страхові відшкодування. Претензія повернулася до ВАТ «КБ «Експобанк»без вручення в зв'язку з тим, що адресат вибув.

10 січня 2007 року ВАТ «КБ «Експобанк»повторно направив претензію №1104/49 Страховику за належною адресою з тими ж вимогами, зазначивши, що Страховик порушив умови Генеральної Угоди, не сповістивши належним чином ВАТ «КБ «Експобанк»про зміну своєї поштової адреси.

11 січня 2007 року ВАТ «КБ «Експобанк»отримав лист № 2272 від Страховика, у якому повідомлялося, що Генеральна Угода розірвана з 01.12.2007 р. та зазначено про відмову у виплаті страхових відшкодувань по кредитах позичальників, страхові випадки по яких сталися після 01.12.2007 р.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем станом на день розгляду справи відповідач взяті на себе зобов’язання згідно угоди не виконує, страхові відшкодування по кредитах позичальників, страхові випадки по яких сталися після 01.12.2007 р. не виплачує позивачу.

Однак суд вважає, що такі дії відповідача порушують права та охоронювані законом інтереси позивача виходячи з наступного.

У відповідності до п. 10.2 Генеральної Угоди, дія цієї генеральної угоди може бути достроково припинена виключно за згодою обох сторін. При цьому сторона, яка ініціює розірвання цієї Генеральної Угоди повинна письмово повідомити іншу Сторону про своє бажання розірвати цю Генеральну Угоду за 30 календарних днів до бажаної дати розірвання.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім того, згідно п. 10.1 Генеральної Угоди та ст. 654 Цивільного кодексу України, встановлена обов'язковість письмового оформлення розірвання договору.

За таких обставин відповідач повинен був письмово повідомити позивача про намір розірвати Генеральну Угоду за 30 календарних днів до такої події, в той час як лист відповідача №3143 від 06.11.2007 р. надійшов позивачу лише 14.11.2007 р., а запропонована дата розірвання Генеральної Угоди - 01.12.2007 р., що не узгоджується з п. 10.2 угоди та ст. 28 Закону України „Про страхування” на яку у відзиві посилається відповідач.

Крім того, суд також враховує, що згідно положень угоди сам факт розірвання угоди потребує згоду обох сторін, тобто в даному випадку ще і позивача.

Позивач же в свою чергу згоду відповідачу на дострокове розірвання угоди не надав.

Що стосується посилання відповідача на його право дострокового припинення дії угоди з поверненням позивачу частини страхових платежів з вирахуванням нормативних витрат на ведення справи в розмірі 15% від суми страхового платежу на підставі Правил добровільного страхування кредитів від 26.09.2007 р. та чинного законодавства України, а саме ст. 28 Закону України „Про страхування”, то суд не приймає їх до уваги оскільки нормами зазначених актів дійсно передбачено право відповідача на дострокове розірвання договору, але зазначене право може реалізуватись відповідачем лише при дотриманні процедури такого розірвання визначеної в договорі, або якщо інше не передбачено законом.

Як вже зазначалось судом вище п. 10.2 угоди чітко встановлює, що дія цієї генеральної угоди може бути достроково припинена виключно за згодою обох сторін.

Враховуючи, що позивачем не була надана згода на такі дії, відповідач повинен був взяти до уваги положення ст. 188 ГК України.

Так, згідно ст. 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Як встановлено судом відповідачем надсилались позивачу листи з повідомленнями про дострокове розірвання угоди, проте, не отримавши позитивної відповіді на зазначені листи відповідач, на виконання ст. 188 ГК України, повинен був звернутись саме до суду з вимогою про розірвання генеральної угоди в односторонньому порядкую.

Відповідач не звернувся до суду в установленому порядку з вимогою про дострокове розірвання угоди.

Таким чином, оскільки відповідачем не дотримано процедуру розірвання генеральної угоди відповідно до чинного законодавства, суд вважає, що доводи відповідача про правомірність розірвання спірної угоди в односторонньому порядку після отримання позивачем повідомлення №3143 від 06.11.2007 р. необґрунтовані та такі, що не можуть бути прийняті до уваги, а генеральна угода від 07.06.2006 р. укладена між позивачем та відповідачем така, що не була розірвана в односторонньому порядку, а отже продовжує свою дію.

Що стосується тверджень відповідача про відмову виплати страхового відшкодування по кредитах Позичальників: Синяченко О.М., Михайлівський І.В., Кожухов С.В., Березняк М.В., Брязкало І.В., Косолап М.О., Денисюк О.А. на підставі порушення Страхувальником п. 11.2.2 Генеральної Угоди, то суд враховує, що генеральною угодою не передбачено право відповідача відмовити у виплаті страхового відшкодування на підставі порушення позивачем п. 11.2.2 Генеральної угоди. Пункт 12.3.4 Правил добровільного страхування кредитів від 26.09.2007 р. на якій посилається відповідач також при регулюванні питання відмови відповідача у виплаті страхового відшкодування відсилає до положень договору.

Крім того, за переконанням суду питання щодо належного чи неналежного виконання сторонами угоди в контексті підстав та наслідків для її дострокового розірвання повинно розглядатись в окремому позовному провадженні за вимогою саме про одностороннє розірвання такої угоди.

Таким чином, беручи до уваги, що відповідач неправомірно односторонньо відмовився від виконання договору чим порушив норми ст.ст. 525, 526 ЦК України права та охоронювані законом інтереси позивача підлягають захисту судом шляхом зобов’язання відповідача належним чином виконувати генеральну угоду, зокрема здійснювати виплату страхового відшкодування за заявами позивача.

Крім того, згідно п 11.5.1 угоди у разі невиконання або неналежного виконання умов цієї генеральної угоди сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України та сплачують пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня від суми, що підлягає сплаті, а саме від суми страхового платежу або від суми страхового відшкодування. Як вбачається з розрахунку, що міститься в матеріалах справи сума пені в розмірі 677,01 грн. за не сплату відповідачем позивачу страхового відшкодування є обґрунтованою та підлягає стягненню.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов’язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов’язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню повністю.

Витрати за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України та витрати за інформаційно –технічне забезпечення судового процесу відповідно до ст.44 ГПК України покладаються на відповідача. Оскільки позивачем заявлено майнову і немайнову вимоги, а надано докази оплати митом лише майнової вимоги (102 грн.), то в доход Державного бюджету України підлягає стягненню з відповідача 85 грн. державного мита.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Зобов’язати відповідача належним чином виконувати генеральну угоду, зокрема здійснювати виплату страхового відшкодування за заявами позивача.

3.          Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Провіта" (07300, Київська обл., м. Вишгород, вул. Набережна 7; ) на користь Відкритого акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" (01054, м. Київ, вул. Дмитрівська 18/24; ) 677 (шістсот сімдесят сім) грн. 01 коп. пені та судові витрати: 102 (сто дві) грн. державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат за інформаційно –технічне забезпечення судового процесу.

4. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Провіта" (07300, Київська обл., м. Вишгород, вул. Набережна 7; ) в доход Державного бюджету України 85 (вісімдесят п’ять) грн. державного мита.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                                Наріжний С.Ю.