ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2008 р.

№ 14/238

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Остапенка М.І. (головуючий),

Харченка В.М.,

Гончарука П.А.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні у м. Києві

за участю представника

відповідача: Гнатюка О.І.

касаційну скаргу

Комунального підприємства "Донецькміськводоканал"

на постанову

від 29.08.2007

Донецького апеляційного

господарського суду

у справі

№ 14/238

господарського суду

Донецької області

за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Донвуглеводоканал"

до

Комунального підприємства "Донецькміськводоканал"

про

стягнення збитків в сумі 143290,00 грн.

В судове засідання представник позивача не з’явився, про час і місце слухання справи сторони були повідомлені належним чином.

В судовому засіданні 06.03.2008 оголошувалась перерва до 20.03.2008.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2005 року відкрите акціонерне товариство "Донвуглеводоканал" звернулося з позовом до комунального підприємства "Донецькміськводоканал" про стягнення з відповідача суми збитків у розмірі 143290,00 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 02.07.2007 у справі № 14/238 позов задоволено з підстав, що передбачені ст. 772 ЦК України, стягнуто на користь ВАТ "Донвуглеводоканал" 143290,00 грн. на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 29.08.2007, за тією ж справою, вищезазначене судове рішення залишено без змін з підстав ст. 1166 ЦК України.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції від 02.07.2007, постанову суду апеляційної інстанції від 29.08.2007, а справу направити на новий розгляд до господарського суду Донецької області. Свої вимоги скаржник мотивує тим, що судом при прийнятті постанови порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 42, 43, 22, 33, 36, 43, 80, 101, 105 ГПК України, ст. 129 Конституції України, ст. 1166 ЦК України.

Відзиву на касаційну скаргу позивач до Вищого господарського суду України не надіслав.

Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування апеляційним судом норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Вищого господарського суду України знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

До такого висновку суд дійшов на підставі наступного.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, 06.06.2004 між сторонами у справі був укладений договір оренди, згідно умов якого позивач на строк до 31.12.2004 передав відповідачу в оренду будівлю, що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Юмашева, 92.

Судами також встановлено, що по закінченні строку дії договору відповідач орендоване майно позивачу не повернув, а також, що 06.04.2005, внаслідок порушення відповідачем правил пожежної безпеки під час експлуатації електрообладнання, у зазначеній будівлі сталась пожежа, внаслідок якої було знищено покрівлю на площі 300 м2, два віконних та два дверних блоки, два стола, двадцять стільців, а також було пошкоджено перекриття на площі 80 м2. Сукупність вищенаведених обставин підтверджується наявними у справі документами.

Відповідно до встановленого ст. 323 ЦК України загального правила, ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із спеціальною нормою, яка передбачена ст. 772 ЦК України, наймач, який затримав повернення речі наймодавцеві, несе ризик її випадкового знищення або випадкового пошкодження.

У цьому зв’язку, апеляційний суд правильно врахував відсутність в матеріалах справи даних, які б свідчили про те, що належне позивачу майно було пошкоджене внаслідок простого випадку (казусу), а тобто за таких обставин, які не містять ознак вини суб’єкта, і обґрунтовано зазначив про безпідставність застосування судом першої інстанції при розгляді спору вимог ст. 772 ЦК України.

В той же час, залишаючи без змін рішення суду про задоволення позову, апеляційний суд дійшов до висновку про обґрунтованість заявлених по справі вимог з огляду на ст. 1166 ЦК України, згідно якої заподіяна позивачу шкода має бути відшкодована винною особою, що її завдала, а тобто відповідачем.

На думку Вищого господарського суду України з такими висновками апеляційної інстанції в повній мірі також погодитись не можна.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, і ці обставини були встановлені судами, умовами договору сторони передбачили, що за відсутності подальших підстав для використання орендованого майна відповідачем, це майно підлягає поверненню позивачу на протязі відповідного строку. При цьому, згідно умов того ж договору, відповідач зобов’язався дбати за майно, забезпечувати відповідні заходи по його збереженню, а зокрема вдаватися до заходів протипожежної безпеки та, за наявності для того відповідних підстав, повернути орендоване майно позивачу у належному стані та відшкодувати йому збитки у випадку погіршення стану майна за наявності у тому вини відповідача.

Відповідно до встановлених судами обставин, відповідач по закінченню строку дії договору орендоване майно позивачу не повернув, за станом цього майна належним чином не дбав, порушив правила пожежної безпеки під час експлуатації електрообладнання, що потягло за собою пошкодження майна.

Таким чином судами фактично було встановлено, що належне позивачу майно було пошкоджено за таких обставин, коли передбачений договором обов’язок відповідача дбати за це майно ще діяв, не дивлячись на закінчення строку дії самого договору, і не був відповідачем виконаний за його ж власної вини.

У цьому зв’язку, на думку Вищого господарського суду, встановленим по справі обставинам апеляційний суд дав неправильну юридичну оцінку і безпідставно застосував при вирішенні спору ті правові норми, що регулюють відносини з приводу відшкодування завданої майнової шкоди, а тобто відносини, що виникають з приводу недоговірних зобов’язань.

Крім того, при розгляді справи ні апеляційний суд, ні суд першої інстанції, всупереч вимогам ст.ст. 47, 43, 11112 ГПК України, не звернули належної уваги на ті твердження відповідача, згідно яких останній наполягав на тому, що вдавався до заходів відновлення пошкодженого майна та відновив його за власні кошти. Наведені пояснення відповідача, що мають безпосередній зв’язок із вимогами ст. 779 ЦК України, не були судами перевірені, а надані у цьому ж зв’язку відповідачем докази залишились без будь-якої оцінки.

Сукупність наведеного дає підстави вважати, що оспорювані рішення були постановлені судами за неповно з’ясованих обставин.

У цьому зв’язку постановлені за справою судові рішення підлягають скасуванню з передачею самої справи на новий розгляд.

В ході такого суду належить врахувати вищенаведені недоліки, повно встановити фактичні обставини справи та, в залежності від встановленого, прийняти відповідне рішення, виклавши його згідно з вимогами процесуального законодавства.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства "Донецькміськводоканал" задовольнити.

Рішення господарського суду Донецької області від 02.07.2007 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 29.08.2007 у справі № 14/238 скасувати.

Справу передати до господарського суду Донецької області на новий розгляд в іншому складі суддів.

Головуючий           Остапенко М.І.

Суддя           Харченко В.М.

Суддя           Гончарук П.А.