ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

"01" квітня 2008 р.                                        Справа № 10/33

15 год. 00 хв., м. Чернігів

За позовом: Приватного аудиторського підприємства “Аудит-ЛМ”

14000, м. Чернігів, вул. Преображенська, 6, кв. 2

До відповідача: Управління Пенсійного фонду України у Новозаводському районі міста Чернігова

14017, м. Чернігів, вул. Щорса, 19

про визнання недійсним рішення

Суддя І.Г.Мурашко

Секретар судового засідання Добрянська К.В.

Представники сторін:

Від позивача: Міхно Л.І., директор , наказ № 5 від 30.03.1996р.

Від відповідача: Волошина Л.П., довіреність № 125 від 17.01.08р.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України, в судовому засіданні 01.04.08 р. проголошено тільки вступну та резолютивну частини постанови.

СУТЬ СПОРУ:

Приватним аудиторським підприємством “Аудит-ЛМ” (далі –позивач) подано адміністративний позов до Управління Пенсійного фонду України у Новозаводському районі міста Чернігова ( далі –відповідач) про визнання недійсним рішення № 471 від 17.09.2007р. про застосування відповідачем фінансових санкцій позивачу у сумі 6211, 42 грн. за донарахування сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків за період з 01.07.2005р. по 28.02.2007р.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач є платником єдиного податку. Вважає, що згідно п.6 Указу Президента України „ Про спрощену систему оподаткування обліку та звітності суб”єктів малого підприємництва” від 30.07.1998р. № 727 ( далі –Указ), він не є платником збору на обов”язкове державне пенсійне страхування, оскільки сплачує його в складі єдиного податку, в зв”язку із чим вважає неправомірним застосування до нього фінансових санкцій за донарахування сум своєчасно не обчислених та несплачених сум страхових внесків.

Відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечує та зазначає, що зазначений Указ Президента регулює податкові, а не пенсійні відносини. Позивач, згідно з п.1 ст.14 Закону України „ Про загальнообов”язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.03р.№ 1058 (далі-Закон №1058) є страхувальником, який використовує працю найманих працівників та у відповідності до ст..19 зазначеного Закону зобов”язаний нараховувати та сплачувати страхові внески із суми фактичних витрат на оплату праці своїх найманих працівників. Відповідач вважає донарахування сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків та застосування до позивача штрафних санкцій за порушення п.6 ч.2 ст.17 Закону, рішенням, що оскаржується, правомірними та просить у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, з’ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд –

ВСТАНОВИВ:

Юридична особа Приватне аудиторське підприємство “Аудит-ЛМ” зареєстроване виконавчим комітетом Чернігівської міської ради 06.12.1995 року. Згідно свідоцтва про право сплати єдиного податку суб”єктом малого підприємництва –юридичною особою №291 від 01.01.2007р., копіями заяв №58 від 16.01.2004р., № 93 від 17.01.2006р., № 96 від 08.02.2007р., копією заяви про застосування спрощеної системи оподаткування від 05.12.2003р. в матеріалах справи, позивач з 2003р. перебуває на спрощеній системі оподаткування, є платником єдиного податку за ставкою 10% від суми виручки від реалізації продукції ( робіт, послуг) . З 2004 року, в період одночасної дії Закону №1058 та Указу, сплачені суб'єктом підприємницької діяльності 42 % суми у складі єдиного податку, відповідно до ст. 2 Указу, перераховуються органом Державного казначейства України до бюджету Пенсійного фонду України у рахунок сплати страхових внесків.

27 березня 2007р. відповідачем проведено документальну перевірку з дотримання позивачем вимог чинного законодавства щодо правильності повноти нарахування та сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за період з 01.07.2005р. по 28.02.2007р., за наслідками перевірки складено акт N 18 від 27.03.2007р.

Актом перевірки, позивачеві донараховано внесків на суму 10801,87 грн. (32 відсотки від суми фактичних витрат на оплату праці), на суму 28,14 грн. (1-2% та 0,5-2% від суми фактичних витрат на оплату праці) та 4246,19 грн. збору на обов»язкове державне пенсійне страхування. В той же день, 27.03.2007р. відповідачем була сформована та надіслана позивачеві вимога про сплату боргу № Ю -1826 на всі зазначені суми –15076,20 грн., яка не є предметом даного спору, згідно матеріалів справи сума штрафних санкцій, застосованих до відповідача рішенням, що оскаржується, не була включена до вимоги № Ю -1826 від 27.03.07р. та до наступної вимоги № Ю–1991 від 20.08.2007р. на суму 5517,93 грн. заборгованості із сплати страхових внесків ( недоїмки) позивача станом на 01.08.2007р., яка була добровільно сплачена відповідачем, про що свідчать документи в матеріалах справи.

На підставі акта перевірки від 27.03.2007р., 17.09.2007р. відповідачем прийнято 3 рішення про застосування фінансових санкцій : № 469 та N 471 за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум, своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків, рішення № 470 за несплату авансових платежів із страхових внесків. Всі 3 рішення оскаржувались позивачем в адміністративному порядку до Пенсійного фонду України, за результатами розгляду скарг були скасовані рішення № 469 та № 470 від 17.09.07р. , скарга на рішення № 471 від 17.09.07р. по суті розглянута не була, в зв»язку із чим позивач оскаржує його в судовому порядку.

З 01.01.2004р. набрав чинності Закон N 1058, статтею 5 якого встановлено, що він регулює правовідносини між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно Законом "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначаються, зокрема, платники страхових внесків, їх права і обов'язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків.

Згідно зі ст. 58 Закону N 1058 Пенсійний фонд є органом, який провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій. Даний Закон передбачає перехід від системи пенсійного забезпечення до страхової пенсійної системи, що означає залежність розмірів пенсій від страхового стажу і заробітку застрахованої особи, з якого обчислені та сплачені страхові внески до Пенсійного фонду України.

Пунктом 1 ст. 11 Закону N 1058 установлено, що загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, включаючи юридичних і фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування, на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством.

Згідно з п. 1 ст. 14 Закону N 1058 страхувальниками цих осіб є їх роботодавці, які відповідно до ч. 1,3 ст. 15 цього Закону є платниками страхових внесків з дня взяття їх на облік територіальним органом Пенсійного фонду та зобов'язані на підставі п. 6 ч. 2 ст. 17 зазначеного Закону нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Позивач зареєстрований в якості платника страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування з 22.12.1995р. за № 4925.

Статтею 19 Закону N 1058-IV установлено, що страхові внески до солідарної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нараховуються роботодавцем на суми фактичних витрат на оплату праці працівників, що включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Актом перевірки від 27.03.2007р. донараховано внесків 32 відсотки від суми фактичних витрат на оплату праці на суму 10801,87 грн. , 1-2% та 0,5-2% від суми фактичних витрат на оплату праці на суму 28,14 грн.. За актом перевірки, Рішенням № 471 від 17.09.07р. , що оскаржується, позивачу, на підставі п. 4 ч. 9 ст. 106 Закону № 1058 за донарахування сум, своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків, нараховані штрафні санкції в розмірі 6211,42 грн., у тому числі 6171,40 грн. по внесках -32 відсотки від суми фактичних витрат на оплату праці, 40,02 грн. по внесках 1-2% та 0,5-2% .

Згідно зазначеної норми закону за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначених сум за кожний повний або неповний місяць, за який донараховано ці суми.

Однак при донарахуванні своєчасно не обчислених та несплачених позивачем страхових внесків відповідачем не враховано, що відповідно до п. 4 ч. 9 ст. 106 Закону № 1058 вони нараховуються за наявності двох умов, а саме: необчислення страхувальником та несплата ним страхових внесків.

Разом з тим п.п. 9.3.4. Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою Пенсійного фонду України від 19.12.2003 N 21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 р. за N 64/8663 (далі –Інструкція ) визначено, що підставою для прийняття зазначеного рішення є акт перевірки, акт звірки та розрахунок суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно розрахунку фінансової санкції в матеріалах справи, позивачу донараховано страхових внесків 1-2% за серпень2005р. в сумі 6,38 грн., січень 2006р. в сумі 40,8 грн. та за червень 2006р. в сумі 12грн. При цьому, згідно витягу з картки особового рахунку позивача за період з 01.08.2005р. по 01.08.2006р., у позивача була переплата по внесках (1-5%) відповідно: станом на 02.09.2005р.-139,18 грн., станом на 06.02.2006р.-149.17 грн., станом на 18.07.2006р. –214,13 грн. Крім того, при застосуванні фінансових санкцій до позивача за донарахування сум, своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків 32,3%, 31,8% за період з 08.2005р. по 02.2007р. включно, відповідачем у розрахунку не враховано суму внесків, яка надійшла від позивача у складі своєчасно сплаченого у відповідному періоді єдиного податку в сумі 5253,57 грн., що підтверджується належним чином засвідченими копіями платіжних доручень. В акті перевірки також зазначено про те, що за 2005-2007р. зараховано єдиного податку 5514,62 грн., але при розрахунку штрафних санкцій, застосованих до позивача рішенням, що оскаржується, відповідачем ця сплачена сума не була взята до уваги, хоча згідно з нормами чинного законодавства, сплачені суб'єктом підприємницької діяльності у складі єдиного податку та перераховані органом Державного казначейства України до бюджету Пенсійного фонду України кошти зараховуються саме у рахунок сплати страхових внесків, і це визнається відповідачем.

Актом звірки № 42 від 01.08.2007р. також підтверджується наявність переплат , з урахуванням саме цього акту звірки, заборгованість позивача по внесках була зменшена з 15076,20 грн. до 5517 грн. та відповідачем була сформована інша вимога № Ю–1991 від 20.08.2007р. на суму 5517,93 грн. заборгованості із сплати страхових внесків ( недоїмки) позивача станом на 01.08.2007р., яка була добровільно сплачена відповідачем, про що свідчать документи в матеріалах справи.

Враховуючі вищезазначене, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Дані висновки суду відповідають Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 14.12.2006р. по аналогічній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Юридичної компанії "Феміда" до управління Пенсійного фонду України про визнання недійсним акта перевірки, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій .

Суд не приймає до уваги доводи позивача щодо пріоритетності Указу перед Законом №1058, оскільки вони є помилковими та суперечать конституційному принципу верховенства права. На думку суду, Указ може бути застосований лише в частині, що не суперечить Закону. В даному випадку Указ регулює механізм зарахування частини єдиного податку –42%, в рахунок страхових внесків до Пенсійного фонду.

Не може бути прийняті до уваги і доводи позивача щодо поширення на спірні правовідносини Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" N 2181-III від 21.12.2000 та застосування до них пп. 4.4.1 ст. 4 цього Закону, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону N 1058 страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування, на ці внески не поширюється податкове законодавство.

Керуючись Законом України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, Законом України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами”, Указом Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва”, ст. ст. 11, 71, 94, 158 – 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2.Визнати недійсним рішення Управління Пенсійного фонду України у Новозаводському районі міста Чернігова № 471 від 17.09.2007 року про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків в частині нарахування 3093,02 грн.

В іншій частині у позові відмовити.

Дана постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в наступному порядку: про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу –з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова суду в повному обсязі виготовлена 02.04.08.

Суддя І.Г. Мурашко