ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

13.02.08 Справа №22/350/07-6/407/07

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Колодій Н.А. судді Колодій Н.А. , Кричмаржевський В.А. , Яценко О.М.

при секретарі - Шерник О.В.

за участю представників:

позивача - Яценко Я.В., довіреність № 10/1347-346 від 01.02.2008р.;

відповідача – не з’явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житлово-будівельного (експлуатаційного) кооперативу «Вілюй-2», м. Енергодар Запорізької області

на рішення господарського суду Запорізької області від 28.11.2007 р. у справі № 22/350/07-6/407/07

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Дніпроенерго», м. Запоріжжя

до відповідача Житлово-будівельного (експлуатаційного) кооперативу «Вілюй-2», м. Енергодар Запорізької області

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

28.11.2007р. господарським судом Запорізької області було прийнято рішення у справі № 22/350/07-6/407/07, яким позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Дніпроенерго», м. Запоріжжя задоволені у повному обсязі. З ЖБК «Вілюй-2» на користь ВАТ «Дніпроенерго» стягнуто 16 874,19 грн. основного боргу, розстрочено виконання рішення в цій частині на шість місяців, починаючи з 28.12.2007р. по 28.05.2008р., а також стягнуто 3 % річних в сумі 506,22 грн. та втрати від інфляції в сумі 4 139,70 грн

Не погоджуючись з прийнятим судовим актом, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у позові в частині стягнення 3 % річних в сумі 506,22 грн. та втрат від інфляції в сумі 4 139,70 грн. Розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців. Оскаржене судове рішення апелянт вважає таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тими обставинами, що відповідно до умов договору, оплата послуг енергопостачальної організації можлива лише після отримання рахунків, актів та податкових накладних, дата отримання яких і зумовлює початок перебігу терміну оплати за договором. Позивач доказів направлення відповідачу рахунків, актів, податкових накладних суду не надав та не зазначив жодної дати отримання цих документів відповідачем. Таким чином, докази порушення термінів оплати за надані послуги відсутні. У зв’язку з цим, вимоги щодо стягнення 3% річних та витрат пов'язаних з інфляцією є необґрунтованими та безпідставними Крім цього, розрахунки втрат від інфляції не підтверджуються жодним доказом дійсності розміру індексів інфляції, вказаному у позові встановленому законодавчо розміру, затвердженому відповідним органом влади; розрахунок виконано в самовільному порядку без додержання встановлених законодавством методик, та без посилання на будь-які нормативні документи. Вирішуючи питання про стягнення річних та суми інфляції суд першої інстанції не врахував, що згідно п. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до ст. 214 ЦК Української РСР" дія цього закону не поширюється на правовідносини, що виникають з прострочення виконання грошового зобов'язання, пов'язаного з оплатою населенням комунальних послуг. На момент виникнення заборгованості перед ВАТ "Дніпроенерго" кооперативом було укладено з населенням 18 договорів реструктуризації заборгованості на загальну суму 25164,84грн., що значно перевищує розмір заборгованості перед позивачем, не враховуючи оплати заробітної плати працівників кооперативу, нарахувань на заробітну плату, та інших платежів. Вказаний факт і є причиною несплати вартості наданих послуг.

ВАТ «Дніпроенерго» з доводами апеляційної скарги не погодилося, вважає їх необґрунтованими, просить рішення господарського суду залишити без змін.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 237 від 12.02.2008 року справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя – Колодій Н.А. (доповідач), судді – Кричмаржевський В.А. Яценко О.М.

За заявою представника позивача судове засідання проводилось без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

В судове засідання 13.02.2008 року представник відповідача не з’явився. Суду направлено клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі представника заявника. Клопотання судом задоволено.

За згодою представника позивача, в судовому засіданні 13.02.2008р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Правовідносини сторін по даній справі врегульовано договором № 24Т на поставку теплової енергії в гарячій воді від 01.01.2003р. (далі Договір).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу теплову енергію в період з вересня по листопад 2004р. на загальну суму 16 874,19 грн., що підтверджується підписаними в двосторонньому порядку Актами про відпуск теплової енергії.

Відповідно до п. 6.4. Договору № 24 Т від 01.01.2003 р., розрахунки за поставлену теплову енергію Енергопостачальна організація здійснює зі Споживачем у відповідності з розділом 12.5. "Правил користування тепловою енергією" та п. 6.5. типового договору (Додаток № 1 до "Правил користування тепловою енергією") в такому порядку:

-          передплата за 5 днів до початку розрахункового місяця в розмірі 100% від суми

заявлених витрат теплової енергії на розрахунковий місяць;

-          кінцева оплата по закінченню розрахункового місяця на підставі рахунку.

Згідно п. 6.5. Договору, рахунок на передплату виставляється Енергопостачальною

організацією та направляється Споживачу за 10 днів до початку розрахункового місяця.

Пунктом 6.6. Договору встановлено, що рахунок на кінцеву сплату виставляється Енергопостачальною організацією на підставі акта про відпуск теплової енергії з урахуванням отриманої передплати та направляється Споживачу до 1-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Сторони домовилися, що сплата рахунків Споживачем проводиться в 3-денний термін після дати, вказаної у виставленому рахунку (п.6.7 Договору).

Для оплати спожитої теплової енергії відповідачу виставлялися рахунки № 4919 від 30.09.2004р на суму 5 606,03 грн, № 5807 від 28.10.2004р. на суму 5632,43 грн, № 6314 від 29.11.2004р., а всього на суму 16 878,19 грн.

Відповідач по виставленим рахункам не розрахувався, в наслідок чого у останнього обліковується заборгованість в сумі 16 878,19 грн.

В апеляційній скарзі відповідач, не оспорюючи наявність основної заборгованості в сумі 16 878,19 грн, посилається на те, що позивач не довів факт направлення на адресу відповідача рахунків, актів, податкових накладних та не зазначив жодної дати отримання цих документів відповідачем. А відтак, позивач не надав жодних доказів порушення термінів оплати за надані послуги.

Колегія суддів доводи заявника апеляційної скарги в цій частині вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Як встановлено матеріалами справи 13.03.2007р. на адресу відповідача ВАТ «Дніпроенерго» направило претензію з вимогою оплати заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 16 874,19 грн та нараховані 506,23 грн. 3% річних та 5 017,63 суми інфляції. Докази отримання претензії відповідачем - повідомлення про вручення поштового відправлення, залучено до матеріалів справи ( а.с. 17-18). Відповідач залишив отриману претензію без реагування, при цьому будь-яких заперечень з приводу неотримання ним рахунків, зазначених в претензії він не заявляв.

Крім того, до матеріалів справи залучено Акт звіряння взаєморозрахунків, складений у двосторонньому порядку 13.09.2007р. ( а.с.39). В Акті звіряння сторони встановили з посиланням на вищезазначені рахунки, що станом на 13.09.2007р. заборгованість відповідача перед позивачем становить 16 874,19 грн.

Таким чином, доводи заявника апеляційної скарги щодо неотримання ним рахунків на оплату спожитої теплової енергії спростовуються матеріалами справи.

Крім того, умовами договору сторони визначили строки оплати незалежно від отримання рахунку на сплату (п.6.4): за 5 днів до початку розрахункового місяця 100% передоплата від суми заявлених витрат теплової енергії на розрахунковий місяць. На підставі отриманого рахунка споживач проводить лише кінцевий розрахунок за фактично спожиту теплову енергію.

В уточнених позовних вимогах позивач заявив до стягнення 3% річних за період з 01.01.2005р. по 31.12.2005р. в сумі 506,22 грн. та суму інфляції за період з січня 2005р. по лютий 2007р. в сумі 4 139,70 грн, нараховані на основний борг в сумі 16 874,19грн, який виник за період з вересня по листопад 2004р. Уточнені позовні вимоги в частині стягнення річних та суми інфляції прийняті судом до розгляду та задоволені у повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що визначений позивачем період нарахування зазначених сум не суперечить умовам договору про порядок та строки розрахунків за спожиту теплову енергію. Розмір заявлених до стягнення сум позивачем розраховано вірно, відповідно до норм чинного законодавства та повідомлень Державного комітету статистики України про офіційно встановлений індекс інфляції.

У зв’язку з вищевикладеним колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта щодо необґрунтованості нарахування річних та втрат від інфляції без визначення періоду виникнення боргу та нарахування, а також проведення розрахунку заявлених сум в самовільному порядку без додержання встановлених законодавством методик, та без посилання на будь-які нормативні документи.

Колегія суддів також не приймає до уваги доводи апелянта з приводу незастосування до спірних правовідносин приписів пункту 2 прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до ст. 214 ЦК Української РСР", відповідно до яких дія цього закону не поширюється на правовідносини, що виникають з прострочення виконання грошового зобов'язання, пов'язаного з оплатою населенням комунальних послуг.

Як встановлено оспорюваним рішенням господарського суду, заявлена позивачем сума втрат від інфляції нарахована з 01.01.2005р. та стягнута на підставі ст. 625 ЦК України, яка не містить будь яких обмежень щодо її застосування.

Крім того, п.1 ст.625 ЦК України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання.

Приписи ст. 214 ЦК Української РСР у зв’язку з прийняттям нового цивільного кодексу втратили свою чинність з 01.01. 2004р., а тому не могли застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки вони виникли після втрати чинності цієї норми.

Крім того, Закон України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати , плати за житло-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» передбачає лише звільнення житлово-комунальних підприємств від нарахування пені на суму реструктуризованої заборгованості ( ст. 5 Закону). Будь-яких обмежень цим Законом не встановлено для нарахування суми інфляції та річних на заборгованість. Таким чином у господарських судів відсутні будь-які правові підстави для звільнення відповідача від відповідальності за порушення грошового зобов’язання, передбаченого ст.625 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновками господарського в частині задоволення вимог позивача про стягнення 16 874,19 грн. основного боргу, 506,22 грн. 3% річних та 4 139,70 грн суми інфляції.

Відповідно до п.6 ст.83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити його виконання.

Господарський суд на підставі ст. 121 ГПК України має право за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення. Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом. Підставою для її застосування можуть бути конкретні обстави, що ускладнюють виконання рішення або роблять його не можливим у встановлений господарським судом строк.

Надаючи відповідачу розстрочку виконання судового рішення в частині стягнення основного боргу суд виходив з тих обставин, що відповідач є неприбутковою житлово-комунальною організацією. На момент виникнення заборгованості перед позивачем відповідач уклав 18 договорів про реструктуризацію заборгованості, що ускладнює виконання рішення суду.

Колегія судів оцінивши рішення господарського суду в частині надання відповідачу розстрочки його виконання не вбачає порушень господарсько-процесуального законодавства при застосуванні ст.121 ГПК України.

Доводи заявника апеляційної скарги щодо порушення та неправильного застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції та не приймаються судом до уваги з зазначених в мотивувальній частині постанови підстав.

Враховуюче вищевикладене, колегія суддів вважає, що господарський суд Запорізької області вірно застосував норми матеріального права і правильно прийняв рішення про задоволення позову.

Виходячи з приписів ст.49 ГПК України, судові витрати по розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції покладаються на відповідача - Житлово-будівельного (експлуатаційного) кооперативу «Вілюй-2», м. Енергодар Запорізької області.

Керуючись ст. ст. 49, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Житлово-будівельного (експлуатаційного) кооперативу «Вілюй-2», м. Енергодар Запорізької області на рішення господарського суду Запорізької області від 28.11.2007 р. у справі № 22/350/07-6/407/07 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 28.11.2007 року у справі № 22/350/07-6/407/07 - без змін.

Головуючий суддя Колодій Н.А.

судді Колодій Н.А.

Кричмаржевський В.А. Яценко О.М.