ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2008 р.

№ 4/144-21/30

Доповідач –суддя Плюшко І.А.

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Разводової С.С.,

Самусенко С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу           Товариства з обмеженою відповідальністю "Либідь"

на рішення           господарського суду Львівської області від 06.11.2007 року

та на постанову          Львівського апеляційного господарського суду від 11.03.2008 року

у справі          № 4/144-21/30

господарського суду          Львівської області

за позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю "Либідь"

до           Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія БК"

про          стягнення 118 289,67 грн.

за участю представників:

позивача –          Цапів І.М. –довіреність від 28.08.2007 року

відповідача –          не з'явились

ВСТАНОВИВ:

У січні 2005 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Либідь" звернулося до господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія БК" про стягнення 118 289,67 грн.

Рішенням господарського суду Львівської області від 06.11.2007 року у справі №4/144-21/30 (суддя Масловська Л.З.) у позові відмовлено повністю.

Не погодившись із зазначеним рішенням господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Либідь" звернулося до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати як прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права і невідповідністю його висновків фактичним обставинам справи та прийняти нове рішення яким позов задовольнити повністю.

Львівського апеляційного суду від 11.03.2008 року рішення господарського суду Львівської області у справі №4/144-21/30 (судді Процик Т.С., Городечна М.І., Кузь В.Л.) рішення господарського суду Львівської області від 06.11.2007 р. залишено без змін.

Не погоджуючись із вказаною постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.03.2008 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Либідь" звернулося з касаційною скаргою. В якій просить зазначену постанову скасувати, у зв’язку з тим, що місцевим та апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, не повно та всебічно досліджено матеріали справи не надано оцінки доказам.

Касатор вказує на те, що при розгляді справи по суті судами попередніх інстанцій не було досліджено надані позивачем документи та розрахунки, які підтверджували факти купівлі Товариством з обмеженою відповідальністю "Либідь" комплектуючих і матеріалів для здійснення підрядних робіт, та факт того, що вартість виконання робіт зі сторони виконавця робіт істотно завищена. Суд першої інстанції безпідставно відмовив у призначенні судової економічної (бухгалтерської) експертизи, що на думку касатора, не дало можливості суду встановити фактичні обставини справи і призвело до винесення неправильного рішення. Також Товариство з обмеженою відповідальністю "Либідь" вказує на неправильну оцінку судами попередніх інстанцій експертного висновку № 2676 судової будівельно-технічної експертизи від 30.07.2007 року щодо підтвердження виконання робіт з матеріалів відповідача.

Крім того, касатор зазначив, що відповідачем, на відміну від позивача, не надано жодних первинних документів, які б підтвердили факт придбання матеріалів, що використанні при виконанні робіт.

У судове засідання представник відповідача не з'явився, хоч повідомлений належним чином, Ухвала Вищого господарського суду України про прийняття касаційної скарги до розгляду від 13.06.2008 року направлена сторонам 13.06.2008 року (а.с. 50 т. 2)

Заслухавши доповідь судді –доповідача та пояснення у судовому засіданні представника позивача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року №11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, а також оцінку всіх доказів. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати. Мотивувальна частина рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права і обов'язки сторін у спірних правовідносинах.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Резолютивна частина рішення повинна містити чіткі та безумовні висновки, що ґрунтуються на аналізі та оцінці фактичних обставин викладених у його мотивувальній частині, та відповідати застосованим до спірних відносин нормам права.

Постанова суду апеляційної інстанції та рішення місцевого господарського суду не відповідають зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтуються на всебічному повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що твердження позивача про відсутність укладеного між сторонами договору підряду а саме не досягнуто згоди з усіх істотних умов (не складено кошторис на виконання робіт, не узгоджено суму договору) є безпідставним.

Положенням норм ст. 154 ЦК УРСР, що діяв на момент виникнення між сторонами правовідносин, встановлено, що коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма договорів і не потребувалась. У передбачених законом випадках договір може бути укладений шляхом прийняття до виконання замовлення.

Відповідно ст.156 ЦК УРСР коли пропозиція укласти договір зроблена усно без зазначенням строку для відповіді, договір вважається укладеним, якщо друга сторона негайно заявила особі, яка зробила пропозицію, про прийняття пропозиції. Якщо така пропозиція зроблена в письмовій формі, договір вважається укладеним, коли відповідь про прийняття пропозиції одержана протягом нормально необхідного для цього часу.

Як встановлено судами попередніх інстанцій відповідачем надано рахунки позивачу №0000711 від 18.03.2003 р. та №0001513 від 17.06.2003 р. цими діями відповідач зробив письмову пропозицію укласти договір підряду.

Позивач відповів на вказану пропозицію шляхом вчинення фактичних дій шляхом проведення перерахунку коштів на розрахунковий рахунок відповідача, підписавши платіжне доручення на перерахунок коштів.

Однак судова колегія не погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій, оскільки відповідно до статті 332 Цивільного кодексу Української РСР, що діяв на момент виникнення даних правовідносин, за договором підряду підрядник зобов’язується виконати на свій риск певну роботу за завданням замовника з його або своїх матеріалів. А замовник зобов’язується прийняти й оплатити виконану роботу. Істотними для договору підряду є умови, зокрема, щодо його предмету, ціни, строку виконання робіт. Відповідно до ст.334 Цивільного кодексу Української РСР на виконання робіт, передбачених договором підряду, складається кошторис. Однак проектно-кошторисна документація відповідачем не була розроблена. Отже, умови щодо обсягу робіт та ціни сторонами договору не визначені.

Статтею 153 Цивільного кодексу Української РСР передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами у потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. Наявність проектно кошторисної документації є істотною умовою договору підряду, оскільки її необхідність визнана законом і її наявність була обов’язковою станом на момент виникнення правовідносин між сторонами.

Враховуючи наведене вище, судова колегія вважає безпідставною відмову суду першої та апеляційної інстанції у проведенні судової бухгалтерсько-технічної експертизи, оскільки недослідженим залишилось питання вартості виконаних робіт та фактичної вартості матеріалів використаних при монтуванні розподільчої мережі системи водяного пожежогасіння і внутрішніх пожежних кранів, а також не встановлена вартість обладнання і трубопроводів.

Крім того, посилання суду апеляційної інстанції на рахунки №0000711 від 18.03.2003 року та №0001513 від 17.06.2003 р. як на пропозицію укласти договір та надання на погодження документа щодо вартості робіт, кількості та ціни необхідних матеріалів, а факт здійснення попередньої оплати зі сторони позивача як погодження всіх необхідних документів для укладення і виконання договору підряду є таким, що не відповідає вимогам матеріального права України.

Тому необхідно встановити фактичну вартість виконаних робіт та витрачених матеріалів, а у разі необхідності спеціальних знань призначити відповідну експертизу.

Отже, неправильні висновки судів щодо характеру спірних правовідносин, неповне з’ясування ними суттєвих обставин справи та помилки у застосуванні норм матеріального права є підставою до скасування рішення та постанови у справі.

Враховуючи те, що у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, прийняті у справі рішення та постанова не відповідають нормам чинного законодавства і тому підлягають до скасування, а справа –передачі на новий розгляд до місцевого господарського суду.

При новому розгляді справи суду належить врахувати наведене, повно та всебічно з’ясувати всі суттєві обставини справи, встановити дійсні права та обов’язки сторін, надати належну оцінку зібраним доказам та постановити законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Либідь" задовольнити частково.

2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 11.03.2008 року та рішення господарського суду Львівської області від 06.11.2007 року у справі № 4/144-21/30 скасувати.

3. Справу №4/144-21/30 передати на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

Головуючий                                                                                 І. А. Плюшко

Судді                                                                                                    С. С. Разводова

С. С.Самусенко