ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.05.2008 Справа № 13/220-О-08

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К. при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні справу

за позовом Приватного підприємства "Міраж-Тайфун-Плюс"

до Херсонської міської ради

про визнання недійсним рішення № 607 від 5 жовтня 2007 року

за участі:

3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Вищого навчального закладу „Херсонський державний морський інститут”

представників сторін:

позивача –Сєдова Д.О. (представника за дорученням),

відповідача –Сидорової Т.В. (представника за дорученням),

3-ї особи –Слєпченко О.О. (представника за дорученням)

в с т а н о в и в:

Позовні вимоги про визнання недійсним рішення Херсонської міської ради № 607 від 5 жовтня 2007 року „Про розгляд протесту прокурора м. Херсона від 03.10.07 № 26/47-06 на п. „1.19.” та п. „2.32.” рішення міської ради від 23.12.05 № 1011 „Про вилучення, затвердження проектів землеустрою та технічної документації із землеустрою, надання в оренду, внесення змін, визнання такими, що втратили чинність, деяких пунктів рішень міської ради та її виконавчого комітету”, які підтримані в судовому засіданні представником позивача, ґрунтуються на тому, що позивач на законних підставах набув право користування земельною ділянкою площею 0,11 га за адресою: м. Херсон, проспект Ушакова, 42; на підставі рішення Херсонської міської ради від 23.12.2005 р. № 1011 (п. „1.19.” та п. „2.32.”), яким із земель постійного користування Херсонського судно механічного технікуму імені адмірала Ф. Ф. Ушакова вилучено земельну ділянку площею 0,1100 га по проспекту Ушакова, 42, затверджено проект землеустрою щодо надання в оренду земельної ділянки строком на п’ять років під будівництво 9-поверхового жилого будинку із спортивним залом та підземною автостоянкою, а в подальшому 30.01.2006 р., згідно договору оренди з Херсонською міською радою, у вказана земельна ділянка була передана у строкове платне користування.

На думку позивача, викладені в протесті прокурора, який став приводом для видання Херсонською міською радою спірного рішення, відомості не відповідають дійсності, оскільки в ньому зазначено, що вилучення Херсонською міською радою вказаної земельної ділянки, що належала державному Херсонському судно механічному технікум ім. Адмірала Ф. Ф. Ушакова на підставі державного акту на право постійного користування землею 1-ХС № 001169 від 04.12.98 р., здійснено за відсутності його відмови від користування вказаною земельною ділянкою. Водночас, жодна норма Закону не передбачає наявності або відсутності „відмови від користування земельною ділянкою”.

Крім того, позивач вказує на відсутність у позивача права на скасування свого попереднього рішення, так як за змістом статті 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” таке скасування можливе лише в судовому порядку.

В свою чергу відповідачем зазначені вимоги не визнаються з посиланням на обґрунтованість винесено рішення, оскільки відповідно статей 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об’єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальної громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

Так, рішенням ради від 05.10.07 № 607 задоволено протест прокурора м. Херсона від 03.10.2007 року за № 26/47-06 на п. 1.19 та п. 2.32 рішення міської ради від 23.12.05 № 1011 в частині вилучення із земель постійного користування Херсонського судомеханічного технікуму імені адмірала Ф.Ф.Ушакова земельну ділянку, площею 0,1100 га, по пр. Ушакова, 42 та надання її в оренду приватному підприємству „Міраж-Тайфун-Плюс” під будівництво 9-поверхового жилого будинку із спортивним залом та підземною автостоянкою, оскільки прокуратурою було виявлено порушення процедури вилучення земельної ділянки із постійного землекористування, відсутність висновку санітарно - епідеміологічної експертизи щодо проекту відведення земельної ділянки.

Задовольняючи протест прокурора Херсонська міська рада виправила допущені нею порушення законодавства при прийнятті рішення про передачу вказаної земельної ділянки в оренду позивачу, що відповідає приписам ч. 2 ст. 19 Конституції України, п. 34 ст. 26, п. 2 ст. 77 Закону „Про місцеве самоврядування” та ст. 21 Закону „Про прокуратуру”, тобто Херсонська міська рада задовольнивши протест прокурора, діяла в межах своїх повноважень визначених чинним законодавством України.

Під час судового розгляду справи судом задоволено клопотання Вищого навчального закладу „Херсонський державний морський інститут” про залучення його до участі у справі в якості 3-ї особи.

Крім викладеного з матеріалів справи слідує, що рішенням XXVII сесії міської ради IV скликання від 23.12.2005 р. № 1011 (п. „1.19.” та п. „2.32.”), із земель постійного користування Херсонського судно механічного технікуму імені адмірала Ф. Ф. Ушакова вилучено земельну ділянку площею 0,1100 га по проспекту Ушакова, 42 у м. Херсоні, затверджено проект землеустрою щодо надання в оренду земельної ділянки строком на п’ять років приватному підприємству „Міраж-Тайфун-Плюс” під будівництво 9-поверхового жилого будинку із спортивним залом та підземною автостоянкою.

В подальшому на підставі цього рішення 30.01.2006 р., згідно договору оренди з Херсонською міською радою, позивачу передано у строкове платне користування названу земельну ділянку несільськогосподарського призначення.

В жовтні 2007 року прокуратурою міста Херсона Херсонському міському голові внесено протест на вказане рішення з вимогами про його скасування.

За результатами розгляду протесту відповідачем винесено рішення № 607 від 5 жовтня 2007 року „Про розгляд протесту прокурора м. Херсона від 03.10.07 № 26/47-06 на п. „1.19.” та п. „2.32.” рішення міської ради від 23.12.05 № 1011 „Про вилучення, затвердження проектів землеустрою та технічної документації із землеустрою, надання в оренду, внесення змін, визнання такими, що втратили чинність, деяких пунктів рішень міської ради та її виконавчого комітету”, за змістом якого протест задоволено і як наслідок –скасовано пункти „1.19.” та „2.32.” рішення міської ради від 23.12.05 № 1011.

У зв’язку із вказаними вище підставами для визнання недійсним прийнятого спірного рішення, підлягають аналізу правові підстави прийняття рішень органами місцевого самоврядування.

Зокрема, система, засади організації та діяльності органів місцевого самоврядування в Україні визначені Законом України „Про місцеве самоврядування в Україні”.

За змістом статті 2 вказаного Закону місцеве самоврядування в Україні –це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади (в даному випадку жителів міста) самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Відповідно до пункту 34 статті 26 названого Закону до виключної компетенції міської ради належить питання про вирішення згідно до закону питань регулювання земельних відносин, а за статтею 12 Земельного кодексу України до повноважень міської ради у галузі земельних відносин віднесено розпорядження землями територіальної громади, передача земельних ділянок у власність громадян та юридичних осіб та інші.

Поряд з цим, слід зазначити, що за статтею 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

З викладеного слідує, що прийняття рішення органом місцевого самоврядування в межах закону є його правом (або обов’язком), при цьому закон не обмежує такі органи в неможливості скасування своїх попередніх рішень.

В той же час, статті 19 Конституції України, 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” та 21 Цивільного кодексу України не обмежують права міської ради скасовувати свої попередні рішення, оскільки вони встановлюють лише загальні права суду на визнання незаконним та скасування акту органу місцевого самоврядування у випадку, коли він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. При цьому в цих статтях жодним чином не вказано про неможливість органу місцевого самоврядування приймати рішення про скасування свого попереднього рішення.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що іншою підставою для оспорювання спірного рішення позивач вказує на помилковість тверджень про порушення санітарно-епідеміологічних норм при узгоджені проекту відведення земельної ділянки.

Зокрема, відведення земельної ділянки позивачу відбулося серед інших дозвільних документів на підставі Висновку № 02-1/12-87 від 16.12.2005 р. (а.с. 25), наданому Херсонською централізованою міською санітарно-епідеміологічною станцією.

З цього приводу судом зазначається, що безпосередній порядок передачі в оренду земельних ділянок юридичним особам здійснюється за положеннями статей 124 та 123 ЗК України.

Зокрема, за статтею 124, в редакції станом на час відведення земельної ділянки, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельної ділянки із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини 3 статті 123 ЗК України юридична особа, зацікавлена в одержані земельної ділянки, звертається з відповідним клопотанням до районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій або сільської, селищної, міської ради. До клопотання про відведення земельної ділянки додаються матеріали, передбачені частиною п’ятнадцятою статті 151 цього Кодексу, документи, що обґрунтовують її розмір, призначення та місце розташування. В свою чергу, відповідна районна державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає згоду на розроблення проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи по об'єктах, які їй підлягають, подається до відповідної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради, які розглядають його у місячний строк і, в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки.

В свою чергу суспільні відносини, які виникають у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя, визначення відповідних прав і обов’язків державних органів, підприємств, установ, організацій та громадян, встановлення порядку організації державної санітарно-епідеміологічної служби і здійснення державного санітарно-епідеміологічного нагляду в Україні визначено приписами Закону України від 1994.02.24 „Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення”.

Так, статтею 11 даного Закону встановлено, що державній санітарно-епідеміологічній експертизі підлягають: проекти міждержавних, державних цільових, регіональних, місцевих і галузевих програм соціально-економічного розвитку; інвестиційні проекти і програми у випадках і порядку, встановлених законодавством; схеми, передпроектна документація, що стосується районного планування і забудови населених пунктів, курортів тощо; проектна документація на відведення земельних ділянок, техніко-економічні обґрунтування і розрахунки, проекти будівництва, розширення, реконструкції об'єктів будь-якого призначення, за винятком тих, для затвердження проектів будівництва яких висновок державної експертизи не є обов'язковим; проекти нормативно-технічної, інструкційно-методичної документації, що стосується здоров'я та середовища життєдіяльності людини; продукція, напівфабрикати, речовини, матеріали та небезпечні фактори, використання, передача або збут яких може завдати шкоди здоров'ю людей; документація на розроблювані техніку, технології, устаткування, інструменти тощо; діючі об'єкти, у тому числі військового та оборонного призначення.

Таким чином будівництво житлового будинку підлягає державній санітарно-епідеміологічній експертизі, яка згідно до статті 10 цього ж Закону полягає у комплексному вивченні документів (проектів, технологічних регламентів, інвестиційних програм тощо), а також діючих об’єктів та пов’язаних з ними небезпечних факторів на відповідність вимогам санітарних норм. Державна санітарно-епідеміологічна експертиза передбачає: визначення безпеки господарської та іншої діяльності, умов праці, навчання, виховання, побуту, що прямо чи побічно негативно впливають або можуть вплинути на здоров'я населення; встановлення відповідності об'єктів експертизи вимогам санітарних норм; оцінку повноти та обґрунтованості санітарних і протиепідемічних (профілактичних) заходів; оцінку можливого негативного впливу небезпечних факторів, пов'язаних з діяльністю об'єктів експертизи, визначення ступеня створюваного ними ризику для здоров'я населення.

Статтею 1 названого Закону визначено, що висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи це документ установленої форми, що засвідчує відповідність (невідповідність) об’єкта державної санітарно-епідеміологічної експертизи медичним вимогам безпеки для здоров’я і життя людини, затверджується відповідним головним державним санітарним лікарем і є обов’язковим для виконання власником об’єкта експертизи.

В даному випадку вказаний вище Висновок не є експертним висновком в розумінні названих правових норм, а тому відведення земельної ділянки відбулося з порушення законодавчої процедури.

За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки спірне рішення прийнято відповідачем в межах наданих йому повноважень, а сплачене позивачем державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на нього.

На підставі зазначених правових норм і керуючись статтями 82-85, 44, 49 України,

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Дата підпису рішення –6 червня 2008 року

Суддя М.К. Закурін