КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2008                                                                                           № 35/333

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Губенко Н.М.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Якобчук О.М. (довіреність б/н від 29.05.2007);

від відповідача - повідомлений, але не з’явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок-Авто"

на рішення Господарського суду м.Києва від 24.09.2007

у справі № 35/333

за позовом                               Об"єднання співвласників багатоквартирного будинку "Сонячний"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Крок-Авто"

про                                                  звільнення орендованого приміщення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м.Києва від24.09.2007 у справі №35/333 позов задоволено повністю. Виселено відповідача з нежитлового приміщення на першому поверсі будинку площею 43 кв. м. та підвального приміщення площею 100 кв. м. в будинку № 5 по вул. Ревуцького в м. Києві та зобов’язано повернути зазначене приміщення позивачу. Стягнуто з відповідача на користь позивача 85,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій останній просить рішення суду скасувати. При цьому відповідач зазначає, що в додатках до позовної заяви позивач надав обмір підвального приміщення секції ”А” ”Крок-Авто”, але до цього обміру жодних технічних документів надано не було у зв’язку з чим виникають сумніви у дійсності вказаних площ в даному обмірі. Крім того, вказаний обмір проводився без участі представника відповідача. Відповідач вважає, що вказані обставини мають істотне значення для вирішення справи, однак вони не були враховані господарським судом першої інстанції при прийнятті рішення.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції без змін. При цьому позивач зазначає, що посилання відповідача на те, що обмір орендованих ним площ проводився без участі представника відповідача, а тому дійсність вказаних в акті від 13.10.2003 площ викликає сумніви є безпідставними, оскільки, під час обміру орендованих приміщень з боку відповідача був присутній Шоломицький Леонід Валентинович, який на той час був директором відповідача. Однак, у наведеному акті він не підписався, а запропонував вищенаведений акт надіслати поштою на адресу відповідача для ознайомлення власника товариства, про що був складений акт. Акт обміру орендованих приміщень складався комісією, яка була затверджена рішенням правління позивача (протокол № 10 від 29.07.2003).

Також позивач вважає, що не зважаючи на вказану в акті від 13.10.2003 площу орендованих відповідачем приміщень, у разі закінчення дії договору оренди в будь-якому випадку відповідач зобов’язаний повернути орендовані приміщення позивачу.

Представник відповідача у судове засідання не з’явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчить дповідний штамп апеляційного господарського суду на звороті у лівому нижньому куті ухвали від 27.12.2007 про прийняття апеляційної скарги до провадження з відміткою про відправку документа згідно із вимогами Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Голови Вищого господарського суду України від 10.12.2002 № 75, та повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення № 374352 та № 374360.

При розгляді апеляційної скарги апеляційним господарським судом були заслухані пояснення представника позивача, досліджені наявні матеріали справи та встановлено наступне.

Позивач звернувся до господарського суду першої інстанції з позовом про зобов’язання відповідача звільнити орендовані ним на підставі договору оренди від 31.12.2001 нежитлове приміщення на першому поверсі будинку № 5, площею 43 кв. м. та підвальне приміщення площею 100 кв. м., яке розташоване в будинку № 5 по вул. Ревуцького в м. Києві, у зв’язку із припиненням строку дії договору оренди від 31.12.2001.

Рішенням господарського суду першої інстанції позовні вимоги задоволено повністю.

Апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення господарського суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 31.12.2001 між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди, відповідно до умов якого, позивач, як орендодавець, передав в оренду, а відповідач, як орендар, прийняв в тимчасове користування частину нежитлового приміщення на першому поверсі будинку, площею 43 кв. м. та підвального приміщення площею 100 кв. м. для виробничих потреб ТОВ ”Крок-Авто” (п. 1.1.).

Пунктом 4.2. договору оренди сторони визначили строк дії договору з 31.12.2001 до 31.12.2006.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного та Господарського кодексів України до відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним та Господарським кодексами України, їх положення застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ними чинності.

Враховуючи, що правовідносини між сторонами не припинилися, а продовжували існувати після набрання чинності 01.01.2004 Цивільним та Господарським кодексами України, то відповідно до Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України та Прикінцевих положень Господарського кодексу України при розгляді даного спору застосовуються норми цих Кодексів.

Відповідно до ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 4 ст. 284 ГК України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Згідно із ч. 4 ст. 1 Закону України ”Про оренду державного та комунального майна” оренда майна інших форм власності може регулюватися положеннями цього Закону, якщо інше не передбачено законодавством та договором оренди.

Оскільки в договорі оренди сторони не передбачили, що відносини сторін не регулюються положеннями Закону України ”Про оренду державного та комунального майна”, то до відносин сторін разом з положеннями ГК України та ЦК України підлягають застосуванню також і положення Закону України ”Про оренду державного та комунального майна”.

Згідно із п. 2 ст. 17 Закону України ”Про оренду державного та комунального майна” у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Як свідчать матеріали справи, позивач листами від 11.09.2006 № 107 та від 21.01.2007 № 6, в порядку та в місячний термін, передбачений ч. 4 ст. 284 ГК України та п. 2 ст. 17 Закону України ”Про оренду державного та комунального майна”, повідомив відповідача про закінчення 31.12.2006 строку договору оренди та про не продовження строку договору оренди, оскільки приміщення буде використовуватись за іншим призначенням і в оренду здаватись не буде, а також просив відповідача звільнити приміщення. Відповідач не заперечує проти отримання вказаних листів.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 291 ГК України встановлено, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Частиною 2 ст. 26 Закону України ”Про оренду державного та комунального майна” встановлено, що договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Виходячи із викладеного, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що договір оренди припинив свою дію 31.12.2007 у зв’язку із закінченням строку, на який його було укладено.

Згідно із ч. 1 ст. 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Відповідно до ст. ст. 2, 3 Закону України ”Про оренду державного та комунального майна” правовою підставою користування комунальним майном є договір оренди.

Отже, як випливає із вищенаведених норм, правовою підставою користування певним майном є відповідний договір оренди.

Однак із матеріалів справи не вбачається, що після закінчення терміну дії договору оренди відповідач звільнив орендоване ним приміщення та передав позивачу.

Згідно із п. 1 ст. 785 ЦК України та п. 1 ст. 27 Закону України ”Про оренду державного та комунального майна” у разі припинення договору найму наймач зобов’язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі; у разі закінчення строку дії договору оренди орендар зобов’язаний повернути орендодавцеві об’єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Як свідчать матеріали справи відповідач, в порушення вищенаведених норм, після закінчення строку договору оренди не звільнив спірне приміщення та не передав його в установленому законодавством і зазначеним договором порядку позивачу, а продовжував користуватися ним, не маючи на це жодних правових підстав, що, відповідно, і послужило підставою для звернення позивача до господарського суду першої інстанції для захисту своїх прав та інтересів.

Таким чином, оскільки у зв’язку з припиненням дії договору оренди у відповідача відсутні підстави перебування у спірному приміщенні, а відповідно до ч. 1 ст. 67 ГК України та ст. ст. 2, 3 Закону України ”Про оренду державного та комунального майна” правовою підставою користування певним майном є договір оренди, то господарський суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимогу позивача про зобов’язання відповідача звільнити спірне приміщення та передати його позивачу.

Щодо посилання відповідача в апеляцій скарзі на те, що у нього виникають сумніви щодо розміру площ підвального приміщення, вказаних позивачем в акті обміру підвального приміщення від 13.10.2003, апеляційний господарський суд зазначає, що предметом позову є звільнення нежитлового приміщення на першому поверсі будинку № 5, площею 43 кв. м. та підвального приміщення, площею 100 кв. м., розташованого в будинку № 5 по вул. Ревуцького в м. Києві, які були передані відповідачу в оренду на підставі договору оренди, що припинив свою дію. Господарський суд першої інстанції задовольнив зазначену вимогу позивача та зобов’язав відповідача звільнити саме вищевказані приміщення. Отже, проведення позивачем обміру підвального приміщення, оформленого актом обміру від 13.10.2003 не має відношення до даного предмету спору.

Враховуючи викладене, немає підстав визнати доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, переконливими та такими, що спростовують висновки господарського суду першої інстанції, а тому апеляційний господарський суд вважає, що при прийнятті рішення господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку відповідно до ст. 43 ГПК України та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Згідно із п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 29.12.1976 ”Про судове рішення” із змінами, внесеними постановами Пленуму від 24.04.1981 № 4, від 25.12.1992 № 13, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскаржуване рішення цим вимогам відповідає, а тому скасуванню чи зміні не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду м.Києва від24.09.2007 у справі №35/333 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Матеріали справи № 35/333 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді