ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2008 р.

Справа № 02/104-92А.

Господарський суд Волинської області у складі: судді Костюк С.В.,

при секретарі судового засідання Коломійчук С. В.

за участю представників сторін:

від позивача : Шрамко С.В. –дов. №241 від 27.08.2007 р.; Поліщук Н. М. –дов.№ 874/10/10-005 від 15.05.2008 року; Мельничук М. В. –дов. № 873/10/10-005 від 15.05.2008 року

від відповідача: ДП "Городоцьке лісове господарство": Фальчук С.І. –дов. №529 від 27.08.2007 р.; Турянська Л.З. –дов. №558 від 19.09.2007 р.

від відповідача: ПП "Кабесса": н/з.

Розглянув справу

за позовом Ківерцівської міжрайонної державної податкової інспекції, м.Ківерці

до Державного підприємства "Городоцьке лісове господарство", с. Городок Маневицького району

та ПП “Кабесса”, Рівненська обл., м. Сарни, вул. Матросова,2

про визнання угод недійсними та стягнення в дохід держави всього ториманого за угодами

Відповідно до ст. 126 КАС України здійснюється повна фіксація судового процесу технічними засобами, а саме: програмно-апаратним комплексом «Діловодство суду».

Відповідно до п. 6 розділу УІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, спір розглядається за нормами КАС України.

В судовому засіданні сторонам роз’яснено права та обов’язки, передбачені ст.ст.49, 51 КАС України. Заяви про відвід суду відповідно до ст.27 КАС України не поступило.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суть спору: Позивач звернувся з адміністративним позовом, уточненим заявою від 15.11.2007 року, про визнання недійсними угод купівлі-продажу укладених між ПП «Кабесса»та ДП «Городоцьке лісове господарство: від 27.04.2005 року № 58, від 18.05.2005 року № 105, від 18.07.2005 року № 127, № 183 від 28.10.2005 року на загальну суму 1105560,00 грн. та усної угоди оформленої накладною № 14 від 14.05.2005 року на поставку автомобільного причепу МАЗ-KРAЗ на суму 10000,00 грн., на підставі ст. 207 ГК України, як таких, що укладені з порушенням чинного законодавства та переслідували мету завідомо суперечну інтересам держави та суспільства та просить застосувати наслідки визнання угод недійсними згідно ст. 208 ГК України у вигляді стягнення зі сторін в дохід державного бюджету України всього отриманого за угодами, а саме по 1115560,0 грн. з кожної сторони.

Як підставу для визнання угод недійсними зазначає подання продавцем –ПП «Кабесса»до податкового органу податкової звітності без відображення зазначених господарських операцій, а покупцем товару –ДП «Городоцьке лісове господарство»- віднесення суми по даних господарських операціях в розмірі 958300,00 грн. до валових витрат, податку на додану вартість по податкових деклараціях з ПДВ до податкового кредиту, що дозволило зменшити валовий дохід та занизити оподаткований прибуток та ухилитись від сплати податку на прибуток. При цьому вказує, що зазначені порушення виявлені при проведенні планової документальної перевірки ДП «Городоцьке лісове господарство»та підтверджені листами ДПІ у Сарненському районі Рівненської області. При правовому обґрунтуванні заявленої вимоги посилається на ст. 234 ЦК України, ст.ст. 207, 208 ГК України, п.п.7.2.1 «а», 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», п.п. 11.2.1 п. 11.2 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п.11 ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні».

ДП «Городоцьке лісове господарство»- (відповідач-1) в запереченнях на позов вимогу позивача відхиляє з тих підстав, що оспорювані договори повністю виконані, що підтверджується матеріалами податкової перевірки та перевірки органами КРУ; факт отримання товару та розрахунки за нього підтверджені первинними документами, наданими при перевірці, підприємство як покупець не несе відповідальності за дії продавця в частині неподання податкової звітності та несплати податків. Оскільки позивачем не доведено в діях підприємства мети завідомо суперечної інтересам держави і суспільства просить відмовити позивачу в задоволенні позову. При цьому посилається на судову практику Верховного Суду України, Вищого адміністративного суду України при вирішенні даної категорії спорів.

ПП «Кабесса»- (відповідач-2) в наданому суду поясненні від 15.11.2007 року (а.с.150 т.2) вказує, що угоди купівлі-продажу з ДП «Городоцьке лісове господарство»були підписані після проведення податкової перевірки даного підприємства, накладні та податкові накладні виписувались на підприємстві, будь-яких господарських операцій з даним підприємством не було, обладнання не поставлялось і розрахунків не проводилось, в рахунок розрахунків за поставлене обладнання пиловника в кількості 4128,48 м3 ПП «Кабесса»не отримувало.

З представлених суду матеріалів вбачається наступне.

Працівниками податкової служби проведена планова документальна перевірка ДП «Городоцьке лісове господарство»з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2005 року по 31.03.2006 року, по результатах якої складено акт № 00085 від 03.10.2006 року.

Як слідує з акту перевірки в період з квітня 2005 року по листопад 2005 року між ДП «Городоцьке лісове господарство»та ПП «Кабесса»були укладені договори купівлі-продажу:

-          № 58 від 27.04.2005 року, згідно якого ДП «Городоцьке лісове господарство»придбало верстат деревообробний за ціною 226560,00 грн., в т.ч. ПДВ 37760,00 грн.;

-          № 105-А від 15.05.2005 року, згідно якого придбано пилораму «Вравор»за ціною 219000,00 грн., в т.ч. ПДВ 36500,00 грн.;

-          № 127-А від 08.07.2005 року на придбання обладнання вартістю 480000,00 грн.;

-          № 183 від 28.10.2005 року на придбання обладнання вартістю 180000,00 грн.;

-          по накладній від 14.05.2005 року № 14 придбано автомобільний причіп МАЗ-КРАЗ вартістю 10000,00 грн..

Тобто, всього в період з квітня по жовтень 2005 року отримано від ПП «Кабесса»товарів (основних засобів) на загальну суму 1115560,00 грн. Дані господарські операції проведені по бухгалтерському обліку підприємства. По операціях з придбання основних засобів підприємством було задекларовано податковий кредит в сумі 185926,67 грн. .

Частина закуплених основних засобів на суму 480000,00 грн. в листопаді 2005 року згідно договору купівлі-продажу № 198 була відпущена ПП «Кабесса», при цьому «Городоцьке лісове господарство»по даній господарській операції було задекларовано в податкове зобов’язання по ПДВ за листопад та грудень 2005 року суму відповідно 34263,33 грн. та 45736,33 грн.. Згідно акту інвентаризації основних засобів проведеної під час перевірки, станом на 14.09.2006 року підтверджено залишки основних засобів отриманих від ПП «Кабесса»на суму 521 300,00 грн.

Згідно звернення Сарненської МДПІ Рівненської області працівниками контрольно-ревізійного відділу в Рожищенському районі проведено перевірку ДП «Городоцьке лісове господарство»за період з 2005 року по 1 півріччя 2007 року щодо стану взаєморозрахунків з ПП «Кабесса».

Як вбачається з довідки перевірки КРУ (а.с.20-21, т.2) в 2005 році між ПП «Кабесса» та ДП «Городоцьке лісове господарство»було укладено чотири договори на поставку 17 найменувань основних засобів на загальну суму 1105560,00 грн. та без укладення письмового договору було відпущено автомобільний причіп МАЗ-КРАЗ вартістю 10000,00 грн.. Придбані основні засоби були оприбутковані за даними бухгалтерського обліку та обліковуються на рахунку 10 «основні засоби».

Згідно договору від 15.11.2005 року підприємству «Кабесса»було повернено основні засоби в кількості 11 найменувань на суму 480000,00 грн.. Зазначені операції підтверджено договорами, накладними та податковими накладними.

В 2005 році підприємством було відпущено ПП «Кабесса»лісопродукції на суму 21082,56 грн. та перераховано за причіп згідно видаткового касового ордеру 10000,00 грн.

В 2006 році відпущено лісопродукції на суму 8574,72 грн., станом на 01.04.2007 року по розрахунках з ПП «Кабесса»рахується дебіторська заборгованість в розмірі 540,00 грн.

До довідки КРУ долучено реєстр накладних на отримання та відпуск лісопродукції, копії накладних та товарно-транспортних накладних, довіреностей та видаткового касового ордеру від 26.05.2005 року (а.с.22-73, т.2).

Згідно листа ДПІ у Сарненському районі від 29.09.2006 року № 5900/26-50/02 (а.с.12, т.1) ПП «Кабесса»зареєстровано за юридичною адресою: Рівненська область, м.Сарни, вул.Матросова, 2, платником податків в даній ДПІ 23.09.2003 року та платником ПДВ, свідоцтво № 24810244 від 25.09.2003 року, останній звіт по ПДВ подано за березень 2006 року, по податку на прибуток за 1-й квартал 2006 року з показниками про відсутність діяльності.

Позивач –Ківерцівська МДПІ звернувся з адміністративним позовом про визнання недійсними договорів купівлі-продажу між ПП «Кабесса»та ДП «Городоцьке лісове господарство»на підставі ст. 234 ЦК України та ст. 207 ГК України з застосуванням наслідків передбачених ст. 208 ГК України –стягнення із сторін в дохід державного бюджету вартості отриманого за даними договорами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, господарський суд дійшов висновку про безпідставність заявленої вимоги, а тому відмовляє в її задоволенні.

Даного висновку суд дійшов виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Необхідними умовами для визнання угоди недійсною відповідно до вищезазначеної норми є її укладення з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків за даною угодою. Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона) усвідомлювали чи повинні були усвідомлювати протиправність угоди, що укладається, суперечність її інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Пленум Верховного Суду України в пункті 6 Постанови №3 від 28.04.1978р. “Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” роз’яснив, що до таких угод належать угоди, спрямовані на приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування доходів, використання всупереч закону колективної, державної або чиєїсь приватної власності з корисливою метою тощо. Умисел юридичної особи - сторони у договорі визначається умислом посадової особи, яка підписала (уклала) угоду від імені такої юридичної особи і яка мала такі повноваження на момент її підписання.

Умисел фізичної особи може бути доведено рішенням суду, або доказами про вчинення нею дій скерованих на досягнення мети завідомо суперечної інтересам держави та суспільства.

Із змісту оспорюваних договорів, не вбачається наявність у контрагентів, або хоча б в одного, мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства.

Сторони за спірним договором на час його укладення були зареєстровані органами державної реєстрації і перебували на обліку в державних податкових інспекціях за місцем знаходження юридичної особи, як платники податків та були зареєстровані платниками податку на додану вартість, що свідчить про укладення договорів правоздатними юридичними особами. За наявними доказами вбачається, що умови договорів щодо поставки товару однією стороною та оплати –другою стороною виконані. Факт отримання основних засобів відповідачем 1 та розрахунок за них підтверджується матеріалами справи і не спростовано доказами поданими позивачем.

Позивачем також не спростовані належними доказами доводи відповідача 1 про те, що на момент здійснення господарських операцій ним було обґрунтовано віднесено до податкового кредиту суми податку на додану вартість, оскільки продавець –ПП «Кабесса» (відповідач-2) перебував в Єдиному державному реєстрі, а також мав свідоцтво про реєстрацію платником податку на додану вартість за № 24810244 від 25.09.2003 року.

За таких обставин покупець (відповідач-1) не може нести відповідальність як за несплату податків продавцем (відповідачем-2), так і за подачу ним недостовірної податкової звітності.

Оподаткування певних господарських операцій є наслідком цивільних правовідносин, за які настає відповідальність передбачена чинним законодавством, і порушення порядку сплати податків одного із контрагентів за угодою не може впливати, в даному випадку, на вирішення питання щодо недійсності договорів укладених між контрагентами.

Посилання позивача на фіктивність правочинів за ст. 234 ЦК України, суд вважає безпідставним, оскільки спірні договори купівлі-продажу створили для сторін правові наслідки у вигляді прав та обов’язків, а тому вони не можуть бути визнані недійсними за зазначеною статтею ЦК України, оскільки дана стаття може бути застосована лише в тому випадку, коли договір вчиняється сторонами без наміру створення правових наслідків, що обумовлюються цим договором.

Щодо вимоги позивача про стягнення в дохід держави всього отриманого за угодами, то судом враховується наступне.

У відповідності із ч.1 ст. 208 ГК України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Водночас, вказуючи в позовній заяві про невиконання умов договорів в частині розрахунків позивач ставить вимогу стягнути із сторін все отримане за ними в доход державного бюджету на підставі ст. 208 ГК України.

Щодо твердження директора ПП «Кабесса»в поясненні від 15.11.2007 року про відсутність господарських відносин з ДП «Городоцьке лісове господарство», то дане спростовується Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 26.07.2007 року, якою встановлено, що директор ПП «Кабесса»Зауер О. О. незаконно провів реалізацію активів підприємства, які знаходились в податковій заставі та вніс до офіційних документів (податкових декларацій з податку на додану вартість та податку на прибуток підприємства) за квітень-грудень 2005 року завідомо неправдиві відомості, що свідчили про відсутність фінансово-господарської діяльності приватного підприємства

Згідно ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають наперед встановленої сили, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи те, що позивачем не було представлено будь-яких доказів на підтвердження того, що спірні договори не відповідають вимогам закону або укладені учасниками господарських відносин з порушенням господарської компетенції (спеціальної правосуб’єктності), а доводи щодо представлення відповідачем-2 недостовірної податкової звітності не можуть бути беззаперечним доказом того, що сторони уклали угоди купівлі-продажу з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, господарський суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Виходячи з зазначеного та керуючись ст.ст.69, 71, 72, 86, 158-160 КАС України, господарський суд

п о с т а н о в и в :

1. У позові відмовити.

Відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

На постанову в 10-денний строк з дня виготовлення її повного тексту може бути подано заяву про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана в 10-денний строк без попереднього подання заяви.

Дата виготовлення повного

тексту постанови 22.05.2008р.

Суддя                                                   Костюк С.В.