ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.03.08

Справа № 17/136-08.

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпульс»

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства «Сумихімпром»

третя особа, яка не заявляє самостійних

вимог на предмет спору на стороні відповідача, Комунальне підприємство «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» Сумської міської ради

про визнання права власності.

Суддя Коваленко О.В.

Представники:

Від позивача: Мазнєва С.Г.

Від відповідача: Демченко О.О.

Третя особа не з‘явився

У засіданні брали участь: секретар судового засідання Котенко Н.М.

СУТЬ СПОРУ: позивач просить суд визнати за ним право приватної власності на наступне нерухоме майно: будівлю насосної літ. «Б», загальною площею 11,7 кв.м. та частину будівлі під літ. «А» дослідного цеху по виробництву перламутрових пігментів, площею 221,1 кв.м., яка входить до складу загальної площі цієї будівлі 1517,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Харківська, п/в 12, як таке, що набуте позивачем у відповідності до акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об‘єкта від 03.09.1999 р., затвердженого рішенням Сумського міськвиконкому від 16.11.1999 р. №530; а також визнати за ним право приватної власності на наступне нерухоме майно – частину будівлі під літ. «А» дослідного цеху по виробництву перламутрових пігментів, площею 1296,0 кв.м., яка входить до складу загальної площі цієї будівлі 1517,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Харківська, п/в 12, як таке, що набуте позивачем у відповідності до договору купівлі-продажу від 27.09.2006 р. зі змінами, викладеними в додатковій угоді від 12.10.2007 р.; рішення постійно діючого третейського суду при Сумській торгово-промисловій палаті від 23.11.2006 р. у справі №02/18-06; ухвали цього ж суду від 10.01.2007 р. у цій же справі; рішення постійно діючого третейського суду при Сумській торгово-промисловій палаті від 26.10.2007 р. у справі №02/02-07; мирової угоди від 26.10.2007 р.

Відповідач в письмовому відзиві повідомив, що залишає питання про визнання права власності на зазначене у позові майно на розсуд суду.

Третя особа в судове засідання не з‘явилась, письмового відзиву на позов не подала, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, тому відповідно до вимог ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні докази по справі, суд встановив.

27.09.2006 р. між позивачем і відповідачем укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого відповідач передав у власність позивачу наступне нерухоме майно: дослідний цех по виробництву перламутрових пігментів загальною площею 1 528,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Харківська, п/в 12.

З матеріалів справи вбачається, що вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці, яка передана в оренду позивачеві у відповідності до договору оренди земельної ділянки від 22.11.2000 року строком до 02.08.2019 року.

Рішенням постійно діючого третейського суду при Сумській торгово-промисловій палаті від 23.11.2006 року у справі № 02/18-06 та ухвалою про виправлення рішення від 10.01.2007 року у цій же справі, визнано дійсним вищевказаний договір купівлі-продажу та визнано за позивачем право приватної власності на нерухоме майно: дослідний цех по виробництву перламутрових пігментів загальною площею 1 528.8 м.кв., у складі: літ «А»- будівля дослідного цеху по виробництву перламутрових пігментів загальною площею 1 517.1 м.кв. та літ «Б»- будівля насосної загальною площею 11.7 м.кв., що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Харківська, п/в 12.

Пунктом.1.3. вищезазначеного договору встановлено, що право власності на нерухоме майно за цим договором переходить до позивача з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Факт здійснення державної реєстрації права власності за позивачем на вищезазначене нерухоме майно підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим Комунальним підприємством «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» від 12.01.2007 року за № 1641 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Комунальним підприємством «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» від 12.01.2007 року за № 13193357.

12.10.2007          року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду до вищевказаного договору купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якої внесено зміни до п. 1.1. зазначеного договору, де змінено площу нерухомого майна, яке підлягало відчуженню на користь позивача, а саме: слова « 1 528,8 м.кв.» замінено на «1 296,0 м.кв.».

В свою чергу, відповідно до рішення постійно діючого третейського суду при Сумській торгово-промисловій палаті від 26.10.2007 року у справі № 02/02-07 затверджено мирову угоду, укладену між ВАТ «Сумихімпром» та ТОВ «Імпульс», відповідно до якої внесено зміни до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.09.2006 року та викладено п.1.1. цього договору в новій редакції, де визначено площу нежитлового приміщення, яке відчужено на користь позивача в розмірі 1 296,0 м.кв.

Таким чином, судом встановлено, що зазначені зміни внесено сторонами у зв'язку з тим, що різниця в площах у розмірі 232.8 м.кв. є власністю позивача та цю площу було помилково включено до договору купівлі-продажу, оскільки позивач відповідно до положень вказаних угод і так є власником цієї частини приміщень, а отже, зазначені зміни до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.09.2006 року відбулись у зв'язку з тим, що сторони досягли згоди про наявність помилки в площі відчужуваних нежитлових приміщень, під час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна з наступних підстав:

Згідно до п.1.3. договору про співробітництво та організацію взаємовідносин від 24.06.1998 року, укладеного між відповідачем та ТОВ «Діамант» (надалі ТОВ «Імпульс» відповідно до угоди № 03/12 про відступлення договору від 14.12.1998 року, за яким ТОВ «Імпульс» є приємником) та протоколу № 1 від 10. 09.1998 року до зазначеного договору, позивачем виконані роботи з покращення та реконструкції будівлі дослідного цеху, а саме-збудовані додаткові нежитлові приміщення, відповідно до проектної документації за рахунок власних коштів, які в подальшому введені в експлуатацію позивачем на підставі акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту від 03.09.1999 року, затвердженого рішенням виконкому Сумської міської ради від 16.11.1999 №530.

Згідно до п. 1.3. вищезазначеного договору про співпрацю та організацію взаємовідносин від 24.06.1998 року позивач фінансує та організовує закінчення будівництва будівлі та всі зміни з покращення орендованого майна, є невід'ємною його частиною та належать позивачеві на праві власності.

Крім того, відповідно до п. 1.3. вищевказаного протоколу № 1 від 10.09.1998 року, позивач визнається власником всіх покращень об'єкту оренди.

Відповідно до ст. 778 Цивільного Кодексу України, якщо в результаті покращень, які здійснено за згодою наймодавця, створено нову річ, наймач становить її співвласником.

Підстави набуття права власності визначені вимогами ст. 328 ЦК України, якою передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, а право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому, ч. 1 та, ч. 2 ст. 331 ЦК України визначено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом, а право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності виникає з моменту його прийняття в експлуатацію.

Приймаючи до уваги, що позивачем завершене будівництво (створення) нерухомого майна загальною площею 232,8 м.кв., які складаються з будівлі насосної, площею 11,7 м.кв. та частини будівлі дослідного цеху по виробництву перламутрових пігментів площею 221.1 м.кв, які за своєю правовою природою є новою річчю, введено їх належним чином в експлуатацію, то позивач є їх власником.

Вимогами ч. 1 ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, а ч. 1 ст. 321 даного кодексу визначає, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, вимогами ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності визначений в ч. 1 ст. 317 ЦК України, якою передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Здійснення права власності регламентується приписами ст. 319 ЦК України, якою, в тому числі, передбачено наступне:

-          власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд;

-          власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону;

-          при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства;

-          усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.09.2006 року, продавець та відповідач у даній справі не мав достатнього обсягу правоздатності та не мав права на розпорядження нерухомим майном загальною площею 232.8 м.кв., яке складається з будівлі насосної, площею 11.7 м.кв. та частини будівлі дослідного цеху по виробництву перламутрових пігментів площею 221.1 м.кв., оскільки це право належало позивачеві, оскільки саме він, а не відповідач є власником вказаного нерухомого майна.

Отже, враховуючи дані обставини, п. 1.1. вищевказаного договору купівлі-продажу в частині продажу відповідачем позивачеві нежитлового приміщення, площею 232.8 м.кв. з загальної площі 1528.8 м.кв. не відповідає вимогам ст. 317 ЦК України, а тому у відповідності до ст. 203 ЦК України цей пункт договору в частині продажу 232.8.м.кв., які включено в загальну площу 1528.8 м.кв. є недійсним з моменту укладення даного договору.

Відповідно до фактичних даних, викладених в технічному паспорті на нерухоме майно від 25.09.2006 року, виданого комунальним підприємством «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» до складу нерухомого майна загальною площею 1528.8 м.кв., що належить позивачеві, входять нежитлові будівлі та споруди: під літ «А»- будівля дослідного цеху по виробництву перламутрових пігментів загальною площею 1517.1 м.кв., під літ «Б»- будівля насосної загальною площею 11.7 м.кв.

Вказані вище нежитлові приміщення належить до нерухомих речей, що відповідає положенням ч. 1 ст. 181 ЦК України, якою передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» відповідна державна реєстрація-офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до пункту 5 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об'єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації'.

Враховуючи вищевикладені обставини, на сьогоднішній день в Державному реєстрі прав, який веде третя особа, враховується підстава набуття за позивачем права власності на нерухоме майно за адресою: м. Суми, вул. Харківська, п/в 12, площею 1 528,8 м.кв., договір купівлі-продажу від 27.09.2006 року, рішення постійно діючого третейського суду при Сумській торгово-промисловій палаті від 23.11.2006 року у справі № 02/18-06, ухвала цього ж суду від 10.01.2007 року у цій же справі.

Однак, фактичні обставини, які викладені вище свідчать про те, що на частину вищевказаного нерухомого майна з загальної площі 1528.8 м.кв., а саме: будівлю насосної, площею 11.7 м.кв. та частину будівлі дослідного цеху по виробництву перламутрових пігментів, площею 221.1 м.кв., позивач набув право власності відповідно до акту Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об‘єкта та відповідного рішення Виконкому Сумської міської ради про затвердження цього акту № 530 від 16,11.1999 року, а відповідно, на частину будівлі дослідного цеху по виробництву перламутрових пігментів, площею 1296.0 м.кв., позивач набув право власності згідно до договору купівлі-продажу від 27.09.2006 року, рішення постійно діючого третейського суду при Сумській торгово-промисловій палаті від 23.11.2006 року у справі № 02/18-06, ухвали цього ж суду від 10.01.2007 року у цій же справі.

Тобто, судом встановлено, що у вказаному Державному реєстру прав міститься інформація, яка не відповідає дійсним обставинам справи та підлягає зміні.

Таким чином, позивач фактично позбавлений можливості на реалізацію права власності на вищевказане майно, оскільки не вчинено дій щодо внесення змін до реєстру прав власності на вищевказану нерухомість.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а ч. 2 вказаної статті ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів визначено визнання права.

При цьому, ч. 1 ст. 392 "Визнання права власності" ЦК України визначено, що власник майна може пред‘явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зважаючи на те, що матеріалами справи підтверджується факт знаходження нерухомого майна у власності позивача, суд вважає вимоги позивача правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст. 44-49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті держмита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Імпульс» (49064, м. Дніпропетровськ, пр-т Калініна, 84, код 30012738) право приватної власності на наступне нерухоме майно: будівлю насосної літ. «Б», загальною площею 11,7 кв.м. та частину будівлі під літ. «А» дослідного цеху по виробництву перламутрових пігментів, площею 221,1 кв.м., яка входить до складу загальної площі цієї будівлі 1517,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Харківська, п/в 12, як таке, що набуте товариством з обмеженою відповідальністю «Імпульс» у відповідності до акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об‘єкта від 03.09.1999 р., затвердженого рішенням Сумського міськвиконкому від 16.11.1999 р. №530.

3.          Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Імпульс» (49064, м. Дніпропетровськ, пр-т Калініна, 84, код 30012738) право приватної власності на наступне нерухоме майно – частину будівлі під літ. «А» дослідного цеху по виробництву перламутрових пігментів, площею 1296,0 кв.м., яка входить до складу загальної площі цієї будівлі 1517,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Харківська, п/в 12, як таке, що набуте позивачем у відповідності до договору купівлі-продажу від 27.09.2006 р. зі змінами, викладеними в додатковій угоді від 12.10.2007 р.; рішення постійно діючого третейського суду при Сумській торгово-промисловій палаті від 23.11.2006 р. у справі №02/18-06; ухвали цього ж суду від 10.01.2007 р. у цій же справі; рішення постійно діючого третейського суду при Сумській торгово-промисловій палаті від 26.10.2007 р. у справі №02/02-07; мирової угоди від 26.10.2007 р

Суддя                                                                       О.В. КОВАЛЕНКО