ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2008 р.

№ 2-11/9055-2006

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Перепічая В.С.(головуючого),

Вовка І.В.,

Гончарука П.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю ”Остап” на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 19 грудня 2007 року за скаргою товариства з обмеженою відповідальністю ”Остап” на дії Відділу примусового виконання рішень ДВС Автономної Республіки Крим у справі № 2-11/9055-2006 за позовом акціонерного комерційного банку ”Чорноморський банк розвитку та реконструкції” до товариства з обмеженою відповідальністю ”Остап” про стягнення заборгованості, -

Встановив:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 15 травня 2005р. позов задоволено. Стягнуто з ТОВ ”Остап” на користь АКБ ”Чорноморський банк розвитку та реконструкції” 466721,55 грн., а саме: 334774,42 грн. –заборгованості по кредиту, 7738,86 грн. –заборгованості по нарахованим простроченим відсоткам, 15,81 грн. –заборгованості по нарахованим відсоткам за квітень 2006р. ( з 1 квітня 2006р. по 17 квітня 2006р.), 39732,68 грн. –заборгованості по пені за несвоєчасне погашення кредиту, 709,98 грн. - заборгованості по пені за несвоєчасну сплату відсотків, 83750,00 грн. - штраф за невиконання умов кредитного договору, 4667,22 грн. державного мита та витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу.

Дане рішення залишене без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 24 липня 2006р., яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 6 грудня 2006р.

На виконання даного рішення 14 серпня 2006р. господарським судом Автономної Республіки Крим видано наказ.

У липні 2007р. ТОВ ”Остап” звернулось до господарського суду зі скаргою на неправомірні дії підрозділу примусового виконання рішень Головного Управління Юстиції, Міністерства Юстиції України в Автономній Республіці Крим, посилаючись на порушення при здійсненням виконавчих дій Закону України ”Про виконавче провадження”.

Доповідач : Гончарук П.А.

Ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від 26 жовтня 2007р., залишеною без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 19 грудня 2007р., у задоволенні скарги відмовлено.

У касаційній скарзі боржник, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати прийняті у справі судові рішення.

Заслухавши пояснення представника стягувача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення проти них, суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, посилаючись на те, що не вбачається порушень вимог законодавства при здійсненні виконавчих дій підрозділом примусового виконання рішень Головного Управління Юстиції, Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, дійшов висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити.

Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитись не можна, оскільки вони в порушення вимог ст. 43 ГПК України, прийняті при неповному встановлені обставин справи.

Згідно ст. 24 Закону України ”Про виконавче провадження ” (далі Закон) Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення. Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Якщо боржник у встановлений строк добровільно не виконав рішення, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 64 Закону України "Про виконавче провадження" у разі відсутності у боржника –юридичної особи коштів, достатніх для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне боржникові, на яке накладається арешт.

За змістом ст. 55 Закону державним виконавцем постановою про відкриття виконавчого провадження або постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. Копія постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника не пізніше наступного після її винесення дня надсилається боржнику та відповідно до банків чи інших фінансових установ або органів, зазначених у частині 2 цієї статті.

Статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що під час проведення опису боржник має право зазначити ті види майна або предмети, на які слід звернути стягнення в першу чергу.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні скарги на дії підрозділу примусового виконання рішень, суди попередніх інстанцій не з’ясували обставин, пов’язаних з дотриманням державною виконавчою службою зазначених вимог Закону при здійсненні виконавчих дій, не витребували та не дослідили матеріали виконавчого провадження, у зв’язку з чим висновки попередніх судових інстанцій про відсутність підстав для задоволення скарги є передчасними.

З урахуванням викладеного судові рішення не можна визнати такими, що постановлені з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому вони підлягають скасуванню.

При новому розгляді справи суду слід урахувати наведене, встановити фактичні обставини справи, дійсні права та обв’язки сторін і, в залежності від встановленого та вимог закону, прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України –

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю ”Остап” задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Автономної Республіки Крим від 26 жовтня 2007р. та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 19 грудня 2007 року у справі № 2-11/9055-2006- скасувати, а справу направити на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Головуючий           Перепічай В.С.

Судді Вовк І.В.

Гончарук П.А.