ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

13.02.08                                                                                           Справа № 13/162

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді                                         Бонк Т. Б.

суддів                                                   Бойко С. М.

Марко Р. І.

за участю представників сторін:

від прокуратури (скаржника) –не з’явився

від позивача –не з’явився

від відповідача 1 –Милитчук С. М. –представник; Никитюк П. В. –голова

від відповідача 2 –не з’явився

розглянув апеляційне подання Військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону № 3530 від 10.12.2007 р.

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 15.11.2007 р.

у справі № 13/162

за позовом Військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону, м. Івано-Франківськ в інтересах держави в особі Кабінету міністрів України, м. Київ

до відповідача 1 Івано-Франківської обласної організації Товариства сприяння обороні України, м. Івано-Франківськ

до відповідача 2 Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради

про визнання недійсним свідоцтва про право власності від 21.04.1999 р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 15.11.2007 р. у справі № 13/162 відмовлено в позові Військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону, м. Івано-Франківськ в інтересах держави в особі Кабінету міністрів України, м. Київ про визнання недійсним свідоцтва про право колективної власності від 21.04.1999 р., виданого на підставі рішення Івано-Франківського виконавчого комітету № 596/1 від 09.12.1969 р.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що Статутом ТСО України визначено правовий статус товариств як юридичної особи, правовий статус майна, підстави його набуття та правонаступництво, а саме товариство має у власності нерухоме майно, яке є його колективною власністю.

У своєму апеляційному поданні військовий прокурор просить скасувати дане рішення і прийняти нове, яким позов задоволити, вважає, що воно є незаконним, посилаючись на те, що майно, яке знаходилось у віданні ДТСААФ Української РСР, в тому числі і будинок, розташований за адресою: вул. Мазепи, 144, м. Івано-Франківськ, знаходилось у державній власності, а остаточне врегулювання питань, пов’язаних із визначенням права власності на майно загальносоюзних громадських організацій, розташованого на території України, буде вирішено після прийняття спеціального закону щодо правового режиму власності на майно громадських організацій колишнього СРСР.

У відзиві на апеляційне подання відповідач 1 заперечує доводи, викладені в ньому, просить рішення господарського суду Івано-Франківської області залишити без змін, а апеляційне подання без задоволення, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до Статуту ТСО України, товариство є юридичною особою і правонаступником ДТСААФ Української РСР. Відповідач 1 вважає, що він не може бути відповідачем у даній справі, оскільки Закон України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України», на який посилається позивач, стосується підприємств і організацій союзного підпорядкування, а відповідач 1 створений 12.09.1951 р. як ДТСААФ Української РСР і згідно Статуту ЦК ДТСААФ союзної республіки, як і всі інші комітети та створені ним підприємства, установи і організації, мають відокремлене майно і знаходяться на самостійному балансі. Крім цього, відповідач 1 зазначає, що Спеціальна контрольна комісія ВР України з питань приватизації вважає, що Постанови ВР України № 2268-ХІІ від 10.04.1992 р. «Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього СРСР, розташовані на території України»та № 3943-ХІІ від 04.02.1994 р. «Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього СРСР»не поширюються на майно ТСО України, а стосуються лише тих майнових об’єктів, які перебували у віданні центральних органів цих організацій.

Розглянувши наявні матеріали справи, доводи та заперечення, наведені в апеляційному поданні та у відзиві на нього, заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, колегія суддів господарського суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційне подання без задоволення з наступних підстав:

Відповідно до п. 58 Статуту всесоюзного добровільного товариства сприяння армії, авіації і флоту СРСР (ДТСААФ СРСР), затвердженого Х всесоюзним з’їздом, центральні комітети союзних республік, обласні комітети Товариства, у відповідності з положеннями і статутами про них, мають відособлене майно і перебувають на самостійному балансі, є юридичними особами.

Товариство сприяння обороні України (ТСО України) є всеукраїнським громадським добровільним оборонно-патріотичним спортивно-технічним об’єднанням громадян, Статут ТСО України зареєстрований Міністерством юстиції України 10.10.1991 р., що підтверджується свідоцтвом № 131.

Згідно п. 1. 4 Статуту, ТСО України є правонаступником ДТСААФ Української РСР, а у п. 4 встановлено, що Івано-Франківський обласний комітет ТСО України є структурною частиною ТСО України.

Статутом Івано-Франківської обласної організації ТСО України (п. 1.4.2), зареєстрованого управлінням юстиції Івано-Франківської обласної державної адміністрації (свідоцтво № 003), визначено, що Івано-Франківська обласна організація ТСО України є правонаступником Івано-Франківської обласної організації ДТСААФ Української РСР.

Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів № 513/2 від 11.10.1963 р. обласному комітету ДТСААФ відведено земельну ділянку площею 1 га, розташованою за адресою: вул. Дзержинського, 144, під будівництво будинку технічного навчання.

Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради народних депутатів № 596/1 від 09.12.1969 р. затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію будинку ДТСААФ .

Згідно довідки Центрального комітету ТСО України та даних інвентарної картки обліку основних засобів, будівництво адміністративних та учбових будівель, які розташовані за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Г. Мазепи, 144, проводилося за власні кошти Івано-Франківського обласного комітету ТСО України, а відповідно до оціночного акту Івано-Франківського БТІ від 06.03.1969 р. за формою № 3, власником будинку по вул. Дзержинського, 144 є Івано-Франківський обласний комітет ДТСААФ.

На підставі рішення Івано-Франківського виконавчого комітету № 596/1 від 09.12.1969 р. Івано-Франківському обласному комітету ДТСААФ видано свідоцтво про право колективної власності від 21.04.1999 р. на 65/100 адміністративних та учбових будівель в м. Івано-Франківську по вул. Гетьмана Мазепи,144.

Відповідно д ст. 86 ЦК Української РСР, який діяв на час створення спірного майна, право власності –це врегульовані суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим кодексом, іншими законодавчими актами.

Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ЦК України застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2004 р. Щодо цивільних правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав та обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Держава забезпечує рівний захист усіх суб’єктів права власності (ст. 386 ЦК України).

Цивільним кодексом України, зокрема ст. 331, встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 28 Закону України «Про власність», який діяв на момент виникнення даних правовідносин, об’єктами права власності громадських об’єднань, у тому числі професійних спілок, благодійних та інших громадських фондів, є майно культурно-освітнього та оздоровчого призначення, грошові кошти, акції, інші цінні папери, жилі будинки, споруди виробничого і невиробничого призначення, обладнання, устаткування, транспортні засоби та інше майно, необхідне для забезпечення діяльності, передбаченої їх статутами (положеннями).

Положення вищенаведеної статті відображені у Статуті Івано-Франківського обласного комітету ТСО України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про об’єднання громадян», громадською організацією є об’єднання громадян, створене для задоволення і захисту своїх законних соціальних, економічних, творчих, вікових, національно-культурних, спортивних і інших інтересів.

У відповідності до ст. 21 вказаного Закону, об’єднання громадян може мати у власності кошти та інше майно, необхідне для здійснення його статутної діяльності. Об’єднання громадян набуває право власності на кошти та інше майно, передане йому засновниками, членами (учасниками) або державою, набуте від вступних та членських внесків, пожертвуване громадянами, підприємствами, установами та організаціями, а також на майно, придбане за рахунок власних коштів чи на інших підставах, не заборонених законом.

Апеляційний господарський суд, підтримуючи позицію господарського суду першої інстанції, не може прийняти до уваги посилання прокурора на те, що спірне майно є державною власністю з огляду на постанови ВР України від 10.04.1992 р. № 2268 «Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього СРСР, розташовані на території України», від 04.02.1994 р. № 3943-ХП «Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього СРСР»та Закон України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, що розташовані на території України», оскільки Статутом всесоюзного добровільного товариства сприяння армії, авіації і флоту СРСР, Статутом ТСО України, Статутом Івано-Франківської обласної організації ТСО України визначено правовий статус товариств як юридичних осіб, правовий статус майна, підстави його набуття та правонаступництво, зокрема у розділі 6 Статуту ТСО України зазначено, що товариство має у власності нерухоме майно, яке є колективною власністю оборонного товариства. Дане майно не відноситься до державної власності, до майна громадських організацій колишнього СРСР, а також не відноситься до майна центральних органів загальносоюзних громадських організацій.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, враховуючи наведене, а також положення чинного законодавства України, апеляційний суд вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з врахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства України, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 89, 91, 99, 101-105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 15.11.2007 р. у справі № 13/162 залишити без змін, апеляційне подання Військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону –без задоволення.

2.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.          Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя                     Бонк Т. Б.

Суддя                     Бойко С. М.

Суддя                     Марко Р. І.