КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2008                                                                                           № 22/262

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Шипка В.В.

суддів:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Донецька залізниця"

на рішення Господарського суду м.Києва від 27.11.2007

у справі № 22/262

за позовом                               Державного підприємства "Донецька залізниця"

до                                                   Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач"

про                                                  стягнення 1314,82 грн.

за участю представників сторін:

від позивача Буравська В.В. – дов. № Н-01/3098 від 02.10.2005

від відповідача Становова Ю.В. – дов. № ЦХП-18/17 від 08.01.2008

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство „Донецька залізниця” (надалі – позивач, апелянт) звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України „Укрзалізничпостач” (надалі – відповідач) про:

-          зобов’язання Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України „Укрзалізничпостач” здійснити заміну неякісних бандажів у кількості 6 штук на якісні;

-          стягнення з відповідача на користь Державного підприємства „Донецька залізниця” штрафу за поставку неякісної продукції в сумі 1 314,82 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 27.11.2007 р. у справі № 22/262 в частині зобов’язання Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України „Укрзалізничпостач” здійснити заміну неякісних бандажів на якісні провадження у справі припинено; в частині стягнення штрафу за поставку неякісної продукції в сумі 1 314,82 грн. - відмовлено; стягнуто з Державного підприємства „Донецька залізниця” до Державного бюджету України 85,00 грн.

Рішення місцевого суду мотивоване наступним:

- провадження в частині позовних вимог щодо зобов’язання Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України „Укрзалізничпостач” здійснити заміну неякісних бандажів на якісні припинено у зв’язку з відсутністю предмету спору (п.11 ст.80 ГПК України), оскільки неякісні бандажі були замінені відповідачем на аналогічні бандажі належної якості, що підтверджується актом від 25.06.07;

- у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу за поставку неякісної продукції в сумі 1 314,82 грн. відмовлено з тих підстав, що неякісна продукція була вироблена не відповідачем, а безпосередньо ВАТ „Нижньодніпровський трубопрокатний завод”, вантаж на адресу позивача був поставлений транзитом та дефекти продукції виявлені в процесі експлуатації виробів, а тому відсутня вина відповідача (як постачальника) щодо поставки продукції неналежної якості;

- державне мито у сумі 85,00 грн. стягнуто з позивача до Державного бюджету України у зв’язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою, яка містить одночасно позовні вимоги майнового та немайнового характеру, позивачем в порушення встановленого порядку не було сплачено мито за немайнову вимогу.

Не погоджуючись з даним рішенням Господарського суду м. Києва, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою № НЗТ-03/342 від 27.02.2008, у відповідності до якої просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 27.11.2007 р. по справі № 22/262 в частині відмови стягнення штрафу за поставку неякісної продукції в сумі 1 314,82 грн.; скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 27.11.2007 р. по справі № 22/262 в частині стягнення з Державного підприємства „Донецька залізниця” до Державного бюджету України 85,00 грн. несплаченого державного мита за немайнову вимогу та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ДП „Донецька залізниця” в частині стягнення з Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України „Укрзалізничпостач” штрафу за постачання неякісної продукції у сумі 1 314,82 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення місцевого суду в частині відмови стягнення штрафу за поставку неякісної продукції в сумі 1 314,82 грн. є необґрунтованим, оскільки вимога про стягнення штрафу у розмірі 10% вартості неякісної продукції заявлена на підставі п.9.3 укладеного сторонами договору поставки № ЦХП-10106-Д/НХ-06083/НЮ від 16.01.2006, майнова відповідальність у вигляді такого штрафу є засобом забезпечення належного виконання зобов’язання постачальником, а тому ці санкції можливо застосувати лише за порушення зобов’язань за договором поставки (який укладений між відповідачем та позивачем), а за відсутності укладеного договору поставки у позивача відсутні правові підстави для стягнення такого штрафу з постачальників відповідача. Крім того, апелянт не згодний з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з позивача до Державного бюджету України 85,00 грн. несплаченого державного мита.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Представник апелянта (позивача) в судовому засіданні апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засідання проти апеляційної скарги заперечував та просив відмовити в її задоволенні.

У судовому засіданні 03.06.2008 судом на підставі ч.3 ст.77 ГПК України оголошувалась перерва до 24.06.2008.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, перевіривши правильність застосування норм права місцевим господарським судом, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України „Укрзалізничпостач” (як постачальником) та Державним підприємством „Донецька залізниця” (як покупцем) укладено договір поставки № ЦХП-10106-Д/НХ-06083/НЮ від 16.01.2006 (копія – а.с.15).

У відповідності до умов названого договору постачальник зобов’язується поставити та передати у власність, а покупець прийняти і оплатити продукцію виробничо-технічного призначення, найменування, якість та ціни якої вказуються в специфікаціях, які є невід’ємними частинами договору та надаються додатково (п.1.1.договору).

03.12.2006 року позивач отримав за залізничною накладною № 46330979 у вагоні № 66629312 бандажі локомотивні нові цільнокатані з чорних металів розміром 890х143х83 у кількості 192 штуки, вартість яких відповідно до рахунку-фактури № Мет06-535 від 30.11.2006 у сумі 513 862,28 грн. сплачена ним в повному обсязі.

09.01.2007 року позивач отримав за залізничною накладною № 46575330 у вагоні № 60679313 бандажі локомотивні нові цільнокатані з чорних металів розміром 890х143х83 у кількості 192 штуки, вартість яких відповідно до рахунку-фактури № Мет06-593 від 28.12.2006 в сумі 513 862,28 грн. сплачена ним в повному обсязі.

Під час обточування бандажів з заводськими номерами 21641, 21614, 21632, 21664 плавки 31744, бандажів з заводськими номерами 26958, 26756 плавки 42780 та 42791 були виявлені дефекти, а саме - тріщини на внутрішніх бокових поверхнях довжиною від 30 мм до 80 мм, раковини з неметалевими включеннями на боковій поверхні бандажу, про що на Авдієвському експериментальному заводі нестандартизованого обладнання складені акти.

Відповідно до п.40 Положення “Про поставки продукції виробничо-технічного призначення” постачальник зобов’язаний за свій рахунок усунути дефекти, виявлені в продукції під час гарантійного терміну, або замінити продукцію, якщо не докаже, що дефекти виникли з причини порушень одержувачем правил експлуатації продукції або її збереження. Усунення дефектів або заміна продукції проводиться в 20-денний термін після одержання повідомлення про виявлені дефекти.

Позивачем були направлені відповідачу претензії № НЗТ-03/355 від 13.03.2007, № НЗТ-03/439 від 26.03.2007, № НЗТ-03/354 від 13.03.2007 та № НЗТ-03/661 від 28.04.2007 з вимогою про скоригувати рахунки-фактури № Мет06-535 від 30.11.2006 на суму 10 644,78 грн. та №Мет06-593 від 28.12.2006 на суму 5 322,40 грн. або замінити неякісні бандажі на якісні та сплатити штрафні санкції за поставку неякісної продукції.

Неякісні бандажі №№ 21641, 21614, 21632, 21664, 26958, 29756 виробником були замінені на аналогічні бандажі належної якості, що підтверджується актом від 25.06.2007 (копія - а.с. 67)

Претензія в частині сплати штрафних санкцій відповідачем залишена без відповіді та задоволення.

Усі вищевказані обставини сторонами не заперечуються та копії усіх названих документів наявні в матеріалах справи.

Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо припинення по п.11 ст.80 ГПК України провадження в частині позовних вимог про зобов’язанні відповідача здійснити заміну неякісних бандажів на якісні з тих підстав, що неякісні бандажі були замінені позивачу на аналогічні бандажі належної якості (що підтверджується актом від 25.06.07)

При цьому судова колегія виходить з наступного.

У відповідності до ч.1 ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У відповідності до п.11 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Як зазначено в п.3 роз‘яснень Вищого господарського суду України № 02-5/612 від 23.08.94 „Про деякі питання практики застосування статей 80 та 81 Господарського процесуального Кодексу України” господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 статті 80 ГПК України), зокрема, у таких випадках:

- припинення існування предмета спору (наприклад, здійснене у встановленому порядку скасування оспорюваного акта), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань;

- спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з позовними вимогами про зобов‘язання відповідача здійснити заміну неякісних бандажів у кількості 6 шт. на якісні звернувся до Господарського суду м. Києва 10.07.07р. (згідно штампу поштового відправлення на конверті – а.с.54).

Разом з тим, з матеріалів справи також вбачається та не заперечується позивачем, що неякісні бандажі були замінені йому згідно акту від 25.06.2007 на аналогічні бандажі належної якості (копія акту надана позивачем до матеріалів справи - а.с. 67).

Таким чином, на момент звернення позивача до суду з позовними вимогами про зобов‘язання відповідача здійснити заміну неякісних бандажів у кількості 6 шт. на якісні, право позивача (за захистом якого він звернувся до суду) порушено не було.

Вказана обставина є підставою для відмови позивачу в позові в цій частині позовних вимог (а не для припинення провадження за відсутністю предмету спору).

У відповідності до п.4 ч.1, ч.2 ст.104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення, є підставою для скасування або зміни цього рішення.

А тому оскаржуване рішення Господарського суду м.Києва в частині припинення провадження підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в позові в цій частині позовних вимог.

Судова колегія також не погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови в позові в частині позовних вимог про стягнення штрафу в сумі 1 314,82 грн. та вважає, що оскаржуване рішення в цій частині також підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

У відповідності до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов’язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою.

Згідно ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов’язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання (ч.2 ст. 549 ЦК України).

Особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 9.3 укладеного сторонами договору поставки № ЦХП-10106-Д/НХ-06083/НЮ від 16.01.2006 передбачено, що в разі поставки продукції неналежної якості постачальник сплачує штраф у розмірі 10% вартості неякісної продукції та замінює її за власний рахунок.

У відповідності до ч.3 ст.550 ЦК України кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов’язання (стаття 617 цього Кодексу).

Статтею 617 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов’язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов’язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов’язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов’язання, відсутність у боржника необхідних коштів (абз.2 ст.617 ЦК України).

З врахуванням викладеного, судовою колегією не приймаються до уваги доводи відповідача про те, що підстави для стягнення з нього штрафу за поставку продукції неналежної якості відсутні (оскільки він не є виробником цієї продукції, вантаж був поставлений на адресу позивача транзитом, минаючи склади відповідача, а тому відсутня протиправна поведінка відповідача, причинно-слідчий зв’язок між неправомірною поведінкою боржника та виявленими дефектами продукції, а також відсутня вина відповідача).

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу за поставку продукції неналежної якості в сумі 1 314,82 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судова колегія також дійшла висновку, що суд першої інстанції підставно та обґрунтовано стягнув з позивача в доход Державного бюджету державне мито в розмірі 85,00 грн. з огляду на наступне.

У відповідності до п.36 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом ГДПІ України № 15 від 22.04.93, зареєстровано в МЮ України 19.05.1993 за № 15 (з наступними змінами та доповненнями) позовні заяви по спорах, які виникають при укладенні, зміні або розірванні господарських договорів, що носять одночасно майновий характер, до яких включено вимоги про стягнення штрафу тощо, оплачуються державним митом як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для розгляду позовних заяв по спорах, що виникають при укладенні, зміні або розірванні господарських договорів. У такому ж порядку оплачуються державним митом позовні заяви, що носять одночасно майновий і немайновий характер.

Як вбачається з матеріалів справи, в позовній заяві позивачем одночасно заявлено дві вимоги – немайнова (про зобов’язання Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України „Укрзалізничпостач” здійснити заміну неякісних бандажів у кількості 6 штук на якісні) та майнова (про стягнення з відповідача штрафу за поставку неякісної продукції в сумі 1 314,82 грн.).

При подачі позовної заяви № НЗТ-03/1017 від 22.06.2007 позивачем було сплачено до Державного бюджету України мито в розмірі 102,00 (тобто, мінімальна ставка державного мита за подання позову майнового характеру).

Відповідно до пп. „б” п. 2 Декрету КМУ „Про державне мито” з позовних заяв немайнового характеру державне мито сплачується у розмірі 5-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, оскільки позивачем не сплачено мито за немайнову позовну вимогу, то з нього до Державного бюджету України повинно бути стягнуто 85,00 грн.

Враховуючи усе вищевикладене, апеляційна скарга Державного підприємства „Донецька залізниця” підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду м. Києва від 27.11.2007р. у справі № 22/262 – скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати по справі підлягають відшкодуванню позивачу пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства „Донецька залізниця” нарішення Господарського суду м. Києва від 27.11.2007р. у справі № 22/262 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 27.11.2007р. у справі № 22/262 за позовом Державного підприємства „Донецька залізниця” до Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України „Укрзалізничпостач” скасувати та прийняти нове рішення.

3. Позов задовольнити частково.

4. Стягнути з Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України „Укрзалізничпостач” (03049, м. Київ-49, Повітрофлотський пр-т, 11/15, р/р 94 в АБ „Експрес-Банк” м. Києва, МФО 322959, ) на користь Державного підприємства „Донецька залізниця” (83000, м. Донецьк, вул. Артема, 68, р/р № 249 в Укрексімбанку м. Донецька, МФО 334817, ) 1 314 (тисяча триста чотирнадцять) грн. 82 коп. штрафу, 153,00 (сто п’ятдесят три) грн. державного мита та 59,00 (п’ятдесят дев’ять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

5. В іншій частині позову відмовити.

6. Стягнути з Державного підприємства „Донецька залізниця” (83000, м. Донецьк, вул. Артема, 68, р/р № 249 в Укрексімбанку м. Донецька, МФО 334817, ) до Державного бюджету України 85,00 (вісімдесят п’ять) грн. державного мита.

7. Видачу наказів доручити Господарському суду м. Києва.

8. Матеріали справи № 22/262 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді