ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.04.08 р.                     Справа № 6/22

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді _Подколзіної Л.Д.

При секретарі Шабановій Н.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного підприємства “Відродження України” м.Слов”янськ, Донецької області

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства “Слов”янський завод електромонтажних виробів” м.Слов”янськ, Донецької області

третя особа__ __________________________________________________________________

про стягнення 62 592грн. 72коп.

за участю

прокурора

представників сторін:

від позивача – не з”явився

від відповідача – Забор С.Я. – представник по довіреності від 08.01.2008р.

від третьої особи

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Приватне підприємство “Відродження України” м.Слов”янськ, Донецької області, звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з Відкритого акціонерного товариства “Слов”янський завод електромонтажних виробів” м.Слов”янськ, Донецької області заборгованості за поставлений товар у сумі 26 812грн. 89коп. відповідно видаткових накладних №ЧП-00098 від 25.03.2005р., №ЧП-00113 від 30.09.2005р., №ЧП-00122 від 31.10.2005р., №122 від 31.10.2005р., №ЧП-00145 від 27.12.2005р., №ЧП-0000017 від 17.03.2006р., а також просить стягнути з відповідача передоплату у сумі 35 779грн. 83коп., яка була перерахована на рахунок відповідача на підставі договору на поставку продукції від 01.01.2006р. (Усього 62 592грн. 72коп.)

Справа слуханням неодноразово відкладалася, для можливого врегулювання спору між сторонами по справі, але сторони не дійшли згоди по врегулюванню даного спору.

У процесі слухання справи позивач звернувся до суду з заявою відповідно ст.22 ГПК України, в якій уточнив позовні вимоги з вказанням конкретних накладних, які не оплачені відповідачем.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 19.03.2008р. пояснив, що визнає лише заборгованість у сумі 26 812грн. 89коп. Оскільки, згідно листа ПП “Відродження України” від 24.12.2007р. товар для відвантаження та відповідні документи були готові для передачі позивачу. Однак, ні директор ні представники ПП “Відродження України” не прибули на склад готової продукції та не отримали товар, як це передбачено п.3.1 договору на поставку продукції від 01.01.2005р.

Позивач у засідання суду не з”явився, але у листі від 27.03.2008р.пояснив, що на даний час ПП “Відродження України” не бажає одержувати товар від відповідача, у тому числі по рахунку-фактурі №СЭ-0000212 від 27.12.2007р. та наполягає на стягненні з ВАТ “Словянський завод електромонтажних виробів” грошових коштів у сумі 35 779грн. 83коп. Крім того, просить суд справу розглянути без участі представника позивача. Суд задовольняє дане прохання та розглядає справу по суті.

Справа розглядається відповідно до ст.75 ГПК України без явки представника позивача за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши представника позивача, суд -

в с т а н о в и в :

1 січня 2006р. між Відкритим акціонерним товариством “Слов”янський завод електромонтажних виробів” м.Слов”янськ, Донецької області (постачальник) та Приватним підприємством “Відродження України” м.Слов”янськ, Донецької області, (покупець) був укладений договір на поставку товару, згідно умов якого відповідач взяв на себе зобов”язання відпустити кабельні муфти, рукавички, трубку т/у та іншу продукцію відповідно заявок позивача (усно, письмово), а позивач зобов’язався здійснити доставку продукції своїми транспортними засобами.

Згідно зі ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Позивач посилається на виконання своїх договірних зобов’язань у повному обсязі, де він у якості 100% передоплати по ряду платіжних доручень перерахував на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти у сумі 128 100грн. У підтвердження заявлених вимог позивачем представлені суду докази перерахування грошових коштів, а саме: платіжне доручення та виписки з філії Промінвестбанку “Віділення в м.Слов’янськ, Донецької області”.

У пункті 3.1 договору на поставку продукції від 01.01.2006р. сторони встановили, що відповідач здійснює відпуск товару у кількості та асортименті, передбаченому у п.1.1 договору, доставка продукції здійснюється транспортом позивача, тобто самовивозом.

24 грудня 2007р. позивач звернувся до відповідача з листом вих. №17, в якому вимагав негайно відпустити кабельну продукцію у сумі 35 779грн. 83коп.

Позивач наполягає на тому, що відповідач взяті на себе зобов’язання по поставці товару не виконав та грошові кошти у сумі 35 779грн. 83коп., які були перераховані на рахунок відповідача у якості передоплати також не повернув.

Суд вважає, що вимоги позивача про повернення передоплати у сумі 35 779грн. 83коп., яка була перерахована на рахунок відповідача на підставі договору на поставку продукції від 01.01.2006р. не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Сторони передбачили умовами договору від 01.01.2006р., що доставка продукції здійснюється транспортом позивача, тобто самовивозом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач відвантажив позивачу товар на суму 92 320грн. 17коп., однак, ні директор ні представники ПП “Відродження України” не прибули на склад готової продукції та не отримала товар, як це передбачено п.3.1 договору.

Оскільки заявки на отримання продукції сторони можуть здійснювати в усній формі, що передбачено умовами договору, то як стверджує відповідач він у телефонному режимі запросив позивача терміново прибути за отриманням товару. Також, відповідач у процесі слухання справи 19.03.2008р. надіслав позивачу лист за номером 17, в якому повторно запросив позивача терміново прибути за отриманням товару на суму передоплати 35 779грн. 83коп., але позивач досі не прибув на склад за готовою продукцією і не отримав її відповідно умов договору.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов’язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від виконання прийнятих на себе зобов’язань згідно до вказівок закону, договору, не допускається. (ст.525 ЦК України).

Однак, позивач всупереч вимогам ст.526 ЦК України свої зобов’язання по вивозу продукції зі складу відповідача не виконав, що свідчить про односторонню відмову зі сторони позивача від виконання прийнятих на себе зобов’язань згідно договору, що підтверджується листом від 24.03.2008р., в якому позивач підтвердив, що ПП “Відродження України” не бажає на даний час одержувати товар від відповідача.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У порушення вказаної норми закону позивачем не представлені суду докази, які б підтверджували, що позивач вимагав у відповідача повернути йому суму попередньої оплати. У листі №17 від 24.12.2007р. він тільки просить поставити йому продукцію на суму 35 779грн. 83коп. Також, суду не представлені докази прибуття позивача за товаром до відповідача та докази, які б свідчили про відмову у видачі даної продукції представнику ПП “Відродження України”.

Відповідно зі ст.43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності. Оскільки позивач не доказав тих обставин, на які він посилається у позові, і не представив доказів, що підтверджують факти, викладені у позовній заяві, тому суд вважає, що позивачу в частині стягнення з ВАТ “Слов”янський завод електромонтажних виробів” передоплати у сумі 35 779грн. 83коп. слід відмовити.

Також, між Приватним підприємством “Відродження України” м.Слов”янськ, Донецької області та Відкритим акціонерним товариством “Слов”янський завод електромонтажних виробів” м.Слов”янськ, Донецької області була досягнута усна домовленість, відповідно якої позивач зобов”язався поставити у адресу Відкритого акціонерного товариства “Слов”янський завод електромонтажних виробів” м.Слов”янськ, Донецької області товар, а відповідач зобов”язався прийняти та оплатити його вартість.

Позивач посилається на виконання своїх зобов’язань у повному обсязі, де він по видатковим накладним №ЧП-00098 від 25.03.2005р., №ЧП-00113 від 30.09.2005р., №ЧП-00122 від 31.10.2005р., №122 від 31.10.2005р., №ЧП-00145 від 27.12.2005р., №ЧП-0000017 від 17.03.2006р. за довіреностями серії ЯКМ№227351 від 31.10.2005р.,ЯКМ№227354 від 31.10.2005р., ЯКМ№227338 від 30.09.2005р., ЯКМ№227378 від 17.03.06р. здійснив поставку у адресу відповідача товару на загальну суму 44 005грн. 05коп. У підтвердження заявлених вимог позивачем представлені суду докази поставки товару, а саме: видаткові накладні і переконав суд у факті поставки товару у адресу Відкритого акціонерного товариства “Слов”янський завод електромонтажних виробів” м.Слов”янськ, Донецької області позивачу.

Але відповідач взяті на себе зобов’язання по оплаті поставленого товару виконав частково на суму 17 192грн. 16коп., в результаті чого у Відкритого акціонерного товариства “Слов”янський завод електромонтажних виробів” м.Слов”янськ, Донецької області перед позивачем виникла заборгованість у сумі 26 812грн. 89коп., яка до теперішнього часу ним не погашена.

Частиною 1 ст.181 ГК України зазначено, що допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст.509 ЦК України у силу зобов’язання одна особа (боржник) зобов’язана здійснити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, наприклад: передати майно, виконати роботу, оплатити кошти та інше або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його боргу, зобов’язання виникають з договору або інших підстав, які зазначені у статі 11 ЦК України.

Оскільки поставка товару у 2005р.-2006р. була здійснена по фактичним взаємовідношенням, то відповідно до ст.530 ЦК України, коли строк виконання зобов’язання не встановлений, боржник повинен виконати таке зобов’язання у семиденний термін з дня пред’явлення вимог кредитором. Така вимога була пред”явлена 24.12.2007р. за вих.№917, в якій позивач запропонував відповідачу негайно в добровільному порядку перерахувати суму заборгованості.

Оскільки відповідачем до теперішнього часу поставлений позивачем товар у сумі 26 812грн. 89коп. не оплачений, то суд вважає вимоги позивача в цій частині обґрунтованими та підлягаючими задоволенню повністю.

Витрати по сплаті держмита та витрати за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу треба віднести на відповідача, пропорційно стягнутої суми, оскільки він необґрунтовано довів розгляд справи до суду.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ч.1 ст.181 ГК України, ст.ст.509, 525, 526 ЦК України, ст.ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд –

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Приватного підприємства “Відродження України” м.Слов”янськ, Донецької області до Відкритого акціонерного товариства “Слов”янський завод електромонтажних виробів” м.Слов”янськ, Донецької області про стягнення 62 592грн. 72коп. задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства “Слов”янський завод електромонтажних виробів” (84100 м.Слов’янськ, Донецької області, вул.Мартиненко,73, п/р0164 у відділенні Промінвестбанку у м.Словнськ, МФО 334561, ЄДРПОУ 0519152) на користь Приватного підприємства “Відродження України” (84100 м.Слов’янськ, Донецької області, вул.Свободи,41,кв.54, п/р 1928, МФО 334561, АК ПІБ м.Слов’янськ, ) заборгованість у сумі 26 812грн. 89коп., витрати по сплаті держмита у сумі 268грн. 13коп. та витрати за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118грн.

В решті частині позову відмовити.

Рішення було оголошено у судовому засіданні 2.04.2008р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Видати наказ після набрання рішення законної сили.

Суддя Подколзіна Л.Д.