ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.08

Справа №АС17/181-08.

За позовом: прокурора Сумського району в інтересах держави в особі Сумської міжрайонної державної податкової інспекції

до відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергохолдинг»;

2) Відкритого акціонерного товариства «Низівський цукровий завод»

про визнання недійсним господарського зобов‘язання.

Суддя Коваленко О.В.

Представники:

Від позивача Кисленко О.М. Коваленко Л.М.

Від відповідачів 1) не з‘явився; 2) Рябченко Ю.І.

Прокурор не з‘явився.

У засіданні брали участь секретар судового засідання Котенко Н.М.

СУТЬ СПОРУ: Прокурор просить суд визнати господарське зобов‘язання, визначене в договорі постачання природного газу №21-09-04 від 25.08.2004 р., укладеному між ТОВ «Енергохолдинг» та ВАТ «Низівський цукровий завод» недійсним на підставі його укладення з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства у відповідності до вимог ст. 207 ГК України із застосуванням наслідків, передбачених ст. 208 ГК України; стягнути з 1 відповідача на користь 2 відповідача суму грошових коштів, отриманих від виконання господарського зобов‘язання, визначеного в договорі постачання природного газу №21-09-04 від 25.08.2004 р., в сумі 1 969 242 грн. 52 коп.; стягнути з 2 відповідача в доход держави 1 969 242 грн. 52 коп.

Перший відповідач в судове засідання не з‘явився, письмового відзиву на позов не подав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому відповідно до вимог ст. 128 КАС України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Другий відповідач в письмовому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що позивачем не доведено фактів, які б свідчили про те, що зміст господарського зобов‘язання не відповідає дійсним намірам сторін і що ці наміри спрямовані на ухилення від сплати податків за фінансово-господарськими результатами виконання зазначеної угоди.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Як вбачається з матеріалів справи товариство з обмеженою відповідальністю «Енергохолдинг» зареєстроване Камінь-Каширською районною державною адміністрацією як юридична особа 25.09.2003 р. та перебувало на обліку як платник податків в Камінь-Каширській МДПІ з 26.09.2003 р. та було платником податку на додану вартість, про що свідчить Свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість за №02385599 від 29.09.2003 р. та актом анулювання реєстрації платника ПДВ №3 від 12.07.2007 р.

Відкрите акціонерне товариство «Низівський цукровий завод» зареєстроване Сумською райдержадміністрацією як суб‘єкт підприємницької діяльності-юридична особа 05.05.1994 р., про що свідчить Свідоцтво про державну реєстрацію, а також є платником податку на додану вартість, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію платника податку на додану вартість за №25640757 від 22.07.1997 р.

Судом встановлено, що 25.08.2004 р. між відповідачами була укладена угода (договір на постачання природного газу №21-09-04), відповідно до якої перший відповідач взяв на себе господарське зобов‘язання продати 2-му відповідачу з 01.09.2004 р. по 31.12.2004 р. природний газ, а другий відповідач – прийняти та оплатити газ на умовах зазначеного договору.

На виконання даного договору перший відповідач передав другому відповідачу у вересні-грудні 2004 р. природний газ на суму 1 969 242 грн. 52 коп., в т.ч. ПДВ – 328 грн. 09 коп., про що свідчать первинні бухгалтерські документи (акти прийому-передачі та податкові накладні містяться в матеріалах справи), а саме: у вересні 2004 р. – на суму 266 090 грн. 97 коп., в т.ч. ПДВ – 44 348 грн. 50 коп., у жовтні 2004 р. – на суму 997 610 грн. 40 коп., в т.ч. ПДВ – 166 268 грн. 40 коп.; у листопаді 2004 р. на суму 703 214 грн. 79 коп., в т.ч. ПДВ – 117 202 грн. 46 коп.; у грудні 2004 р. – на суму 2 326 грн. 36 коп., в т.ч. ПДВ – 387 грн. 73 коп.

Крім того, згідно даної угоди ТОВ «Енергохолдинг» видало ВАТ «Низівський цукровий завод» податкові накладні на зазначені вище суми.

З матеріалів справи вбачається, що розрахунки між відповідачами проводились згідно договору поруки №2-пор від 26.08.2004 р., укладеного між відповідачами і ТОВ «Сумиагроцукор».

Постановою Камінь-Каширського районного суду Волинської області за позовом Смілого Олександра Олександровича до Камінь-Каширської міжрайонної державної податкової інспекції, Камінь-Каширської районної державної адміністрації про визнання недійсними установчих та реєстраційних документів товариства з обмеженою відповідальністю «Енергохолдинг» від 17.04.2007 р. по справі №2-А-22/2007 р. позов задоволено: визнано недійсними установчі документи товариства з обмеженою відповідальністю «Енергохолдинг», а саме: Статут у зв‘язку із внесенням до нього завідомо неправдивих відомостей про склад його учасників з дати державної реєстрації, тобто з 25.09.2003 р.; запис про проведення державної реєстрації товариства через порушення закону, допущені при створенні юридичної особи, які не можливо усунути, тієї ж дати його державної реєстрації; реєстрацію даного товариства платником податку на додану вартість, свідоцтво №02385599 з дати його реєстрації, тобто з 25.09.2003 р.; реєстрацію товариства як платника податків з дати його реєстрації в податковому органі з 26.09.2003 р., а також припинено юридичну особу – товариство з обмеженою відповідальністю «Енергохолдинг».

Крім того, в зазначеній постанові судом встановлено, засновниками ТОВ «Енергохолдинг» є Смілий О.О. та Попович Б.Ю., а Смілий О.О. – директором товариства. Також, судом встановлено, що зазначені вище особи з метою отримання винагороди від незнайомих осіб в присутності нотаріуса підписали статут та інші документи про реєстрацію ТОВ «Енергохолдинг». Після підписання реєстраційних документів до подальшої діяльності товариства як його засновник Смілий О.О. ніякого відношення не мав, ніякого майна, грошових внесків в його статутний фонд не вносив, ніяких цивільно-правових угод в якості директора не укладав.

Відповідно до листа Камінь-Каширського районного суду Волинської області №1288 від 08.11.2007 р. дана постанова набрала чинності 30.04.2007 р. та в апеляційній інстанції не оскаржувалась.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, судом встановлено, що на момент укладення оспорюваної угоди її сторона – ТОВ «Енергохолдинг» не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Відповідно ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно роз‘яснення Президії Вищого господарського суду України від 26.04.2002 р. №04-5/491 «Про внесення змін і доповнень до роз‘яснення президії Вищого арбітражного суду України від 12.03.1999 р. №02-5/111 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов‘язаних з визнанням угод недійсними» (п.7.1.) у разі визнання у встановленому порядку недійсними установчих документів суб‘єкта підприємницької діяльності… укладені таким суб‘єктом підприємницької діяльності угоди мають визнаватися недійсними згідно із ст. 49 ЦК України незалежно від часу їх укладення.

З огляду на вищезазначене, позовні вимоги в частині визнання недійсним господарського зобов‘язання, визначеного в договорі постачання природного газу №21-09-04 від 25.08.2004 р., укладеному між ТОВ «Енергохолдинг» та ВАТ «Низівський цукровий завод» підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог, щодо застосування наслідків визнання господарського зобов’язання недійсним, передбачених ст. 208 Господарського кодексу України, вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Положення ст. ст. 207 та 208 Господарського кодексу України застосовуються з урахуванням того, що правочин, який вчинено з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з ч. 1 ст. 203, ч 2 ст. 215 Цивільного кодексу України є нікчемним і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. При цьому органи державної податкової служби можуть на підставі п. 11 ст. 10 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” звертатись до суду з позовом про стягнення в доход держави коштів, одержаних за правочинами, вчиненими з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їхню нікчемність.

За вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства застосовуються санкції, встановлені ст. 208 Господарського кодексу України. Однак вказані санкції не можуть застосовуватись як сам факт несплати податків, зборів та інших обов’язкових платежів однією із сторін договору. Отже, правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину. Для застосування санкцій, передбачених ст. 208 Господарського кодексу України необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Оскільки санкції, передбачені ч.1 ст. 208 ГК України, є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави за порушення правил здійснення господарської діяльності, то такі санкції не є цивільно-правовими, а є адміністративно-господарськими як такі, що відповідають визначенню ч. 1 ст. 238 ГК України. З огляду на це такі санкції можуть застосовуватися лише протягом строків, встановлених ст. 250 ГК України.

Згідно ст. 250 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб'єктом вставлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

З моменту порушення ТОВ «Енергохолдинг» вставлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності пройшло більше року, отже вимоги щодо застосування ст. 208 ГК України взагалі заявлені за межами встановленого строку давності.

Враховуючи все викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергохолдинг» на користь ВАТ «Низівський цукровий завод» суми грошових коштів, отриманих від виконання господарського зобов‘язання, визначеного в договорі постачання природного газу №21-09-04 від 25.08.2004 р., в сумі 1 969 242 грн. 52 коп., а також стягнення з Ват «Низівський цукровий завод» в доход держави 1 969 242 грн. 52 коп. є неправомірними, необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Визнати недійсним господарське зобов‘язання, визначене в договорі постачання природного газу №21-09-04 від 25.08.2004 р., укладеному між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергохолдинг» (44500, Волинська область, м. Камінь-Каширський, вул. Воля, 2а, код 32495990) та Відкритим акціонерним товариством «Низівський цукровий завод» (42355, Сумська область, Сумський район, смт. Низи, вул. Цукровиків, 1, код 00373014).

3.          В іншій частині в позові відмовити.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя            О.В. КОВАЛЕНКО