ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
698-166, факс 7-44-62
ПОСТАНОВА

"19"
лютого 2008 р.
Справа № 17/52а

м.
Чернігів                                                                                                «19
»лютого 2008 року

Суддя Кушнір І.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні за участю:

Секретаря
судового засідання: Чепурна О.В.

Представників
Позивача: ОСОБА_1 -представник, дов. б/н від 25.01.08р. договір від 01.11.07р.;

ОСОБА_2 -
представник, дов. б/н від 25.01.08р.

Представника
Відповідача: Остронос С.А. -гол. держподатінспектор, дов.№5 від 17.07.07р.

матеріали
справи №17/52а

За
ПОЗОВОМ: Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_3

АДРЕСА_1

ДО
ВІДПОВІДАЧА: Державної податкової інспекції
у Городянському районі

15100, Чернігівська область, м. Городня,
вул. Леніна,4

Про
визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

СУТЬ СПОРУ:

СПД
ОСОБА_3 пред`явлено позов про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення ДПІ у Городянському районі №/0 від 05.11.07р.,
яким Позивачу визначено податкове зобов'язання в сумі 1870 грн. штрафних
санкцій з податку на додану вартість, прийняте на підставі акту №10/17-035 від
29.10.07р. та стягнути з Відповідача судові витрати: 3,40 грн. судового збору
та 550 грн. витрат на правову допомогу.

В
судовому засіданні 14.02.08р. Позивачем на дана заява про зміну позовних вимог,
якою виключено вимогу стягнути з Відповідача 550 грн. витрат на правову
допомогу, яка прийнята судом.

При
цьому, Позивач зазначає, що ним 12.12.03р. була подана заява до ДПІ у
Городянському районі про встановлення квартального податкового (звітного)
періоду. Після цього 24 місяці ним задавалася квартальні податкові декларації з
ПДВ і жодних зауважень з цього питання, в т.ч. і за результатами документальної
перевірки, не було.

Крім
того, на думку Позивача, у Відповідача не було визначених ст.11-1 Закону
України “Про державну податкову службу в Україні” підстав для проведення
позапланової перевірки.

Відповідач
позовних вимог не визнає, вважаючи прийняте рішення законним та обґрунтованим.

Заслухавши
представників Позивача та Відповідача, дослідивши надані письмові докази, суд

ВСТАНОВИВ :

29.10.07р. ДПІ у Городянському районі
був складений акт №10/17-035 про порушення податкового законодавства.

На
підставі даного акту перевірки ДПІ у Городянському районі було прийняте спірне
податкове повідомлення -рішення №/0 від 05.11.07р., яким СПД ОСОБА_3
визначено податкове зобов'язання в сумі 1870 грн. штрафних санкцій з податку на
додану вартість.

Вважаючи
вищенаведене податкове повідомлення-рішення незаконним та необґрунтованим, СПД
ОСОБА_3 звернулася з позовом про визнання його недійсним повністю з
вищевказаних підстав.

Відповідно
до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у  справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють,
чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з
використанням  повноваження  з метою, з якою  це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод
та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з
урахуванням  права  особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно
до ч.ч.4,5 ст.11 вищевказаного Кодексу:

“Суд
вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у
справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної
ініціативи.

Суд
повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з
власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.”

Відповідно
до ч.2 ст.69 зазначеного Кодексу:

«Докази
суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати
додаткові  докази  або
витребувати додаткові докази за клопотанням осіб,  які беруть участь у справі, або з власної
ініціативи.»

Згідно
ч.ч.4,5 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України:

«Суб'єкт
владних повноважень повинен подати суду всі наявні у  нього
документи  та матеріали,  які можуть бути використані як докази у
справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та
матеріали.

Суд
може збирати докази з власної ініціативи.»

Як
вбачається з акту №10/17-035 від 29.10.07р. про порушення податкового
законодавства, його було складено на предмет порушення терміну подачі
(неподання)  податкової звітності СПД
ОСОБА_3

Згідно
даного акту ДПІ у Городянському районі встановлено, що СПД ОСОБА_3 не було
подано податкові декларації по податку на додану вартість за вересень, жовтень,
листопад 2004 року та січень, лютий, квітень, травень, липень, серпень,
жовтень, листопад 2005 року, всього 11 декларацій, чим порушено п.п.4.1.4.
п.4.1. ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»та п.п.7.9.2.п.7.9.
ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість”.

Згідно
п.п.17.1.1 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від
21.12.00р. №2181-ІІІ (далі Закон №2181):

«17.1.
Штрафні санкції за порушення податкового законодавства накладаються  на  платника
податків у розмірах, визначених цією статтею, крім штрафних санкцій за
порушення валютного законодавства, що встановлюються окремим законодавством.

Штрафні
санкції накладаються контролюючими органами, а у випадку, передбаченому пунктом
17.2 цієї статті, самостійно нараховуються та сплачуються платником податків.

17.1.1.
Платник податків, що не подає податкову декларацію у строки, визначені
законодавством, сплачує штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян за кожне таке неподання або її затримку.»

Зазначене
стало підставою для прийняття Відповідачем спірного податкового повідомлення
-рішення, яким Позивачу визначено податкове зобов'язання в сумі 170грн. х 11 =
1870 грн. штрафних санкцій з податку на додану вартість.

Згідно
ч.1 п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від
21.12.00р. №2181-ІІІ:

«4.1.4.
Податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що
дорівнює:

а)
календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків), -
протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця;

б)
календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі при сплаті квартальних
або піврічних авансових внесків), - протягом 40 календарних днів, наступних
за  останнім  календарним днем звітного (податкового)
кварталу (півріччя);

в)
календарному року,  крім випадків,
передбачених підпунктом "г" підпункту 4.1.4 цього пункту, - протягом
60 календарних днів за останнім календарним днем звітного (податкового) року;

г)
календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб (прибуткового
податку з громадян), - до 1 квітня року, наступного за звітним.»

З
пункту 7.9. ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” від 03.04.97р.
№168/97-ВР (далі -Закон №168), про порушення якого зазначено в акті перевірки,
та який був чинним до 25.03.05р., тобто на кінець 2003 та кінець 2004 років,
коли мало прийматися рішення про звітний період подання декларації з ПДВ на
2004 та 2005 роки, вбачається наступне:

«7.9.1.
Для платників податку, в яких обсяг оподатковуваних операцій з поставки товарів
(робіт, послуг) за попередній календарний рік перевищує 7200 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, податковий (звітний) період дорівнює календарному
місяцю.

7.9.2.
Платники податку, що мають обсяг операцій з поставки менший, ніж зазначений у
підпункті 7.9.1, можуть застосовувати за своїм вибором податковий період, що
дорівнює календарному місяцю або кварталу. Заяву про своє  рішення з цього питання платник податку подає
органу державної податкової служби за один місяць до початку календарного року.

Протягом
календарного року дозволяється заміна квартального податкового періоду на місячний
з початку будь-якого кварталу поточного року. Заява про таку заміну надається
платником податку до органу державної податкової служби за один місяць до
початку кварталу. Зворотні зміни в одному календарному році не дозволяються.»

З
п.п.2.1.-2.5. Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на
додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 30 травня 1997 року за
N166, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 липня 1997 р. за
N250/2054, в редакції, чинній на кінець 2003 та кінець 2004 років, коли мало
прийматися рішення про звітний період подання декларації з ПДВ на 2004 та 2005
роки, вбачається наступне:

«2.1.
Звітний (податковий) період встановлюється в порядку, визначеному пунктом 7.9
статті 7 Закону, і може дорівнювати одному календарному місяцю або одному
календарному кварталу в залежності від обсягу оподатковуваних операцій з
продажу товарів (робіт, послуг) за попередній календарний рік.

2.1.1.
Оподатковувані операції визначаються
відповідно до вимог  Закону.

2.1.2.
З метою визначення податкового (звітного) періоду для платника під терміном
"календарний рік" слід розуміти період з 1 січня по 31 грудня
включно.

Визначення
податкового (звітного) періоду для кожного платника податку здійснюється
податковим органом на початку кожного наступного календарного року з
урахуванням поданої податкової звітності за попередній календарний рік та
положень пункту 2.4 цього Порядку.

2.2.
Звітний (податковий) період, що дорівнює одному календарному місяцю,
встановлюється для платників, які за попередній календарний рік мали обсяг
оподатковуваних операцій з продажу товарів (робіт, послуг) з урахуванням
податку на додану вартість більше, ніж 7200 неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян для платників, які не відпрацювали повний календарний рік.

2.3.
Для платників, які за попередній календарний рік мали обсяг оподатковуваних
операцій з продажу товарів (робіт, послуг) з урахуванням податку на додану
вартість менше, ніж 7200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, звітний
(податковий) період встановлюється за їх вибором такий, що дорівнює одному
календарному місяцю або одному календарному кварталу.

2.4.
При виборі податкового (звітного) періоду платник податку, який має обсяг
оподатковуваних операцій з продажу товарів (робіт, послуг), вказаний у пункті
2.3 цього Порядку, подає до податкової інспекції (адміністрації) заяву про
встановлення обраного ним податкового періоду. Форма заяви наведена в додатку
N1 до цього Порядку.

Заява
подається за один місяць до початку календарного року, тобто не пізніше 30
листопада.

Неподання
платником, якому раніше за його заявою вже було встановлено податковий
(звітний) період, указаної вище заяви прирівнюється до його рішення залишити
податковий період незмінним.

2.5.
Платник, якому на поточний календарний рік встановлено податковий (звітний)
період, такий, що дорівнює одному кварталу, має право на заміну податкового
квартального періоду на місячний. Заміна може бути здійснена з початку
будь-якого кварталу поточного року.

2.5.1.
Заява про таку заміну подається платником податку до податкового органу за один
місяць до початку кварталу, в якому платник бажає замінити квартальний
податковий період на місячний.

2.5.2.
Не дозволяється здійснювати заміну місячного податкового періоду на квартальний
в одному календарному році.»

Як вбачається з підпункту 1.3.3. акту
від 25.05.06р. за №7/17-208/НОМЕР_2 про результати документальної перевірки
своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів
(обов`язкових платежів) СГД -фізичної особи ОСОБА_3 за період з 01.01.04р. по
31.03.06р. та пояснень представника Відповідача, СПД ОСОБА_3 була зареєстрована
платником податку 14.10.02р. свідоцтво НОМЕР_1, виключена з реєстру платників
податку на додану вартість від 30.12.05р.

Як зазначив представник Відповідача, СПД ОСОБА_3 ніяких заяв про
встановлення звітного періоду на 2002-2003 роки не подавала, а тому мала
подавати місячну декларацію, хоча фактично подавала квартальну.

Як вбачається з наданої Відповідачем
копії, заява про встановлення квартального податкового (звітного) періоду для
подачі декларацій по ПДВ на 2004 рік, Позивачем подана 12.12.03р.

Враховуючи,
що дану заяву було подано не за місяць до закінчення 2003 року, на думку
Відповідача дана заява не могла бути врахована ДПІ у Городнянському районі, а
тому СПД ОСОБА_3 зобов`язана була продовжувати подавати декларацію з ПДВ у 2004
-2005 роках щомісячно, а не щоквартально, тому і було нараховано відповідні
штрафні санкції.

Суд з
даними доводами Відповідача не погоджується з наступних підстав.

По-перше,
ч.3 п.2.4. Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на
додану вартість передбачалося, що неподання платником, якому раніше за
його заявою вже було встановлено податковий (звітний) період, указаної вище
заяви прирівнюється до його рішення залишити податковий період незмінним.

Разом
з тим, ні пунктом 7.9 ст.7 Закону №168, ні п.п.2.1.-2.5. Порядку заповнення та
подання податкової декларації з податку на додану вартість, у вищевказаних
редакціях, чинних на момент встановлення звітних періодів на 2004-2005 роки, не
передбачалося жодних наслідків саме несвоєчасного подання (а не неподання
взагалі) заяви про встановлення звітного періоду, в тому числі, що в такому
випадку залишається незмінним попередній податковий період.

Таким
чином, думка ДПІ у Городянському районі, що оскільки заяву про встановлення
податкового (звітного) періоду було подано не за місяць до закінчення 2003
року, дана заява не могла бути врахована ДПІ у Городнянському районі, а тому
СПД ОСОБА_3 зобов`язана була продовжувати подавати декларацію з ПДВ у 2004 -
2005 роках щомісячно, а не щоквартально, не підтверджується вищевказаними
нормами податкового законодавства.

По-друге, дійсно заява не була подана
саме за місяць до кінця 2003 року, проте суд враховує, що тем не менш вона була
подана до початку нового звітного періоду, а саме 2004 року (а не після його
настання), при цьому майже за три тижні до його початку.

По-третє, як зазначив представник
Відповідача, СПД ОСОБА_3 ніяких заяв про встановлення звітного періоду на
2002-2003 роки не подавала, а тому мала подавати місячну декларацію, хоча
фактично подавала квартальну.

Разом
з тим, пункт 7.9 ст.7 Закону №168 визначав, що вибір квартальної чи місячної
форми звітності по ПДВ здійснюється згідно письмової заяви платника
податків  та залежить від обсягу
оподатковуваних операцій з поставки товарів (робіт, послуг) за попередній
календарний рік, а не від того, подана заява платником податків чи ні.

Проте,
Відповідачем не надано доказів, що обсяг оподатковуваних операцій з поставки
товарів (робіт, послуг) за попередній календарний рік у Позивача був таким, що
СПД ОСОБА_3 мала подавати виключно місячну податкову декларацію.

Як не надано і доказів, що ДПІ у
Городянському районі намагалося довести до Позивача необхідність самостійного
чіткого визначення звітного періоду на 2002-2003 роки.

Аналогічно, ДПІ у Городянському
районі, прийнявши 12.12.03р. заяву Позивача, ніяким чином не повідомила останню
протягом 2004-2005 років, що дана заява не може враховуватися при визначенні
квартального звітного періоду, оскільки подана з порушенням місячного строку її
подання, а тому Позивачу слід подавати податкову декларацію з ПДВ щомісячно.

Навпаки,
як вбачається з розділу 2.4. вищевказаного акту документальної перевірки від
25.05.06р. за №7/17-208/НОМЕР_2, в акті зазначено, що податковим періодом у
2004-2005 роках був квартал, і фактів порушення стосовно не подання щомісячних
декларацій даною перевіркою не встановлено.

З
викладеного вбачається, що саме в період перебування СПД ОСОБА_3 платником ПДВ,
подання нею квартальних податкових декларацій з ПДВ цілком задовольняло ДПІ у
Городянському районі і ніякого реагування та листування з Позивачем з даного
приводу не було.

Питання
щомісячного неподання податкових декларацій Позивачем взагалі було піднято
Відповідачем лише у жовтні 2007 року, тобто майже через два роки після того, як
Позивач перестав бути платником ПДВ, і коли мета добитися подання Позивачем
податкових декларацій щомісячно втратила будь-який смисл.

При
цьому, п.2,10 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України,
передбачає, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони своєчасно,
тобто протягом розумного строку, та з
використанням  повноваження  з метою, з якою  це повноваження надано, що на думку суду
ДПІ у Городнянському районі зроблено не було.

По-четверте,
підпункти 3-6,8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України,
передбачає, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод
та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

З урахуванням викладеного, суд
враховує, що в першу чергу бездіяльність ДПІ у Городянському районі вплинула на
ситуацію відсутності чіткої визначеності податкового (звітного) періоду по ПДВ
у ОСОБА_3 на протязі 2002-2005 років.

Крім того, суд враховує, що неподання
щомісячних декларацій Позивачем не завдало жодної шкоди бюджету та його
наповненню, оскільки СПД ОСОБА_3 визначала свої податкові зобов`язання та
інформувало про них Відповідача у квартальних податкових декларацій по ПДВ, і
що це не завдало перешкод ДПІ у Городянському районі провести документальну
перевірку правильності визначення Позивачем власних податкових зобов`язань, в
т.ч. з ПДВ, та своєчасності їх сплати, за результатами якої був складений
вищевказаний акт документальної перевірки від 25.05.06р. за №7/17-208/НОМЕР_2,
та прийняти відповідні рішення.

По-п`яте, Позивачем було надано
податкову декларацію з ПДВ за ІІІ квартал 2004 року, з вхідним штампом ДПІ у
Городянському районі про її прийняття 03.11.04р., що спростовує викладений в
акті від 29.10.07р. факт не подання декларації за вересень 2004 року.

Згідно
ч.ч.1,2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України:

«1.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення,  крім випадків, встановлених
статтею 72 цього Кодексу.

2. В
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує
проти адміністративного позову.»

Враховуючи
вищевикладене, суд дійшов висновку, що ДПІ у Городянському районі не довела
законності та обґрунтованості прийнятого нею спірного податкового
повідомлення-рішення №/0 від 05.11.07р., яким СПД ОСОБА_3 визначено
податкове зобов'язання в сумі 1870 грн. штрафних санкцій з податку на додану
вартість, а тому позовні вимоги про визнання недійсним даного рішення повністю
є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Доводи
Позивача, що у Відповідача не було визначених ст.11-1 Закону України “Про
державну податкову службу в Україні” підстав для проведення позапланової
перевірки, судом не приймаються з наступних підстав.

Як
вбачається з акту №10/17-035 від 29.10.07р., ним встановлено факт, що СПД
ОСОБА_3 не було подано податкові декларації по податку на додану вартість за
вересень, жовтень, листопад 2004 року та січень, лютий, квітень, травень,
липень, серпень, жовтень, листопад 2005 року, проте планова чи позапланова
перевірка з виїздом до платника податків для встановлення вищевказаного факт не
проводилася, оскільки для встановлення цих фактів проведення перевірки не було
потрібне.

Відповідно
до ч.1 ст.94  Кодексу адміністративного
судочинства України:

“Якщо
судове рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує  всі  здійснені
нею документально підтверджені
судові  витрати  з Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету,  якщо
іншою  стороною був  орган
місцевого  самоврядування,  його
посадова чи службова особа).”

З
урахуванням викладеного, суд вважає, що Позивачу мають бути відшкодовані
понесені судові витрати по сплаті державного мита та витрат в сумі 3,40
грн.

Керуючись
ст.ст.71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

1.  Позов задовольнити повністю.

2.
Визнати недійсним повністю податкове повідомлення -рішення Державної податкової
інспекції у Городянському районі №/0 від 05.11.07р., яким Суб'єкту
підприємницької діяльності - фізичній особіОСОБА_3 (код НОМЕР_2) визначено
податкове зобов'язання в сумі 1870 грн. штрафних санкцій з податку на додану
вартість.

3.
Відшкодувати з Державного бюджету (р/р0002 УДК в Чернігівській
області, МФО 853592, код 22825965) на користь Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_2, р/рНОМЕР_3 в АКБ
«Правекс-банк», МФО 381983) понесені судові витрати, а саме  3 грн. 40 коп. державного мита.

Виконавчий
лист видати після набрання постановою законної сили в разі надходження заяви
особи, на користь якої ухвалено судове рішення.

4.
Дана Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного
суду в наступному порядку. Про апеляційне оскарження рішення  суду
першої  інстанції спочатку  подається
заява.  Обґрунтування  мотивів
оскарження  і вимоги до суду апеляційної
інстанції  викладаються  в
апеляційній скарзі. Заява
про  апеляційне  оскарження
та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного
суду  апеляційної  інстанції
через суд  першої  інстанції,
який  ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається  особою,  яка  її
подає, до суду апеляційної інстанції. Заява
про  апеляційне  оскарження
постанови  суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі
складення   постанови  у
повному  обсязі  відповідно
до статті 160 цього Кодексу -
з  дня  складення
в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга
на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти
днів  після  подання
заяви   про   апеляційне оскарження. Апеляційна
скарга  може  бути
подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про
апеляційне оскарження.

5.
Дана Постанова  набирає законної сили
після  закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження,  встановленого
цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано  заяву
про  апеляційне  оскарження,
але апеляційна  скарга  не
була  подана  у
строк,  встановлений  цим Кодексом,
постанова або  ухвала  суду
першої  інстанції  набирає законної сили після закінчення цього
строку. У  разі  подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його  не  скасовано,
набирає  законної  сили
після   закінчення апеляційного
розгляду справи.

6.
Дана Постанова після набрання законної сили,
є обов'язковою для осіб,  які
беруть  участь  у
справі,  для  їхніх правонаступників,  а також для всіх органів,  підприємств, установ та організацій,
посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій
території України. Обставини,  які  були
встановлені постановою,  що
набрала законної  сили,  в
одній  адміністративній   справі не можуть оспорюватися в іншій
судовій справі за участю тих самих сторін.

Постанова
виготовлена в повному обсязі та підписана 20.02.08р.

Суддя
І.В. Кушнір