ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

12.06.2008

Справа №2-1/4667-2008

за позовом Комунального підприємства Ялтинської міської ради «Ялтакурорттеплоенерго», (98604, АР Крим, м. Ялта, вул. Блюхера, 4а),

до відповідача Комунального підприємства «Будинок торгівлі-2000», (98600, АР Крим, м. Ялта, вул. Блюхера, 22а),

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

1.          Акціонерна компанія «Харьківобленерго», (61003, м.Харьків, вул. Кооперативна, 12) в особі Бази відпочинку «Тюзлер», (98600, м. Ялта, смт. Куйбишева, вул. Бахчисарайське шосе, 40),

2.          Ялтинська міська рада АР Крим, (98600, АР Крим, м.Ялта, пл. Радянська, 1),

3.          Лівадійська селищна рада, (98600, АР Крим, м. Ялта, смт. Лівадія, вул. Батуріна,8),

4.          Фонд комунального майна Ялтинської міської ради (98600, АР Крим, м. Ялта, пл. Радянська,1),

про стягнення 62869,79грн. заборгованості та 20000,00 грн. моральної шкоди,

Суддя Л. О. Ковтун

представники:

від позивача Лазарєв С.О. – представник, дов.№94/2 від 19.06.2007р., Кирилов С.О. – представник, дов. № 94/1 від 19.06.2007р., Чехолін А.К. – представник, дов.№ 98 від 11.06.2008р.

від відповідача не з’явився, повідомлений належним чином,

від третіх осіб:

1.          не з’явився, повідомлений належним чином,

2.          не з’явився, повідомлений належним чином,

3.          не з’явився, повідомлений належним чином,

4.          Соловйов О.О. – начальник юридичного відділу, дов.№02 від 18.03.2008р.

Суть спору: Комунальне підприємство Ялтинської міської ради «Ялтакурорттеплоенерго» звернулось до господарського суду АР Крим із позовною заявою та просить стягнути з КП «Будинок торгівлі - 2000» заборгованість в розмірі 82 869, 79 грн. у тому числі суму моральної шкоди в розмірі 20000,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на користування відповідачем без достатніх на то правових підстав земельною ділянкою, яка належить позивачу на праві постійного користування. При цьому позивач вказує, що КП «Будинок торгівлі-2000» не здійснювалась сплата за користування зазначеною земельною ділянкою. Вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 20000,00грн. позивач обґрунтовує приниженням ділової репутації та підривом довіри к діяльності позивача внаслідок неправомірних дій КП «Будинок торгівлі-2000».

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позовну заяву зазначив, що між сторонами по справі взагалі відсутні жодні правовідносини, які б вимагали від відповідача сплати будь-яких грошових зобов’язань. Крім того, відповідач зауважує, що підприємством у відповідності до пункту 5 статті 120 Земельного кодексу України здійснюється сплата за землю, на якій розташована база відпочинку «Тюзлер».

Третя особа (Акціонерна компанія «Харківобленерго») в своїх письмових поясненнях зазначила, що положеннями Закону України «Про плату за землю» встановлено, що суб’єктами плати за землю є ті власники землі та землекористувачі, яким земельну ділянку безпосередньо передано у власність або надано у користування – у даному випадку відповідним платником є позивач як власник спірної земельної ділянки.

Третя особа (Фонд комунального майна Ялтинської міської ради) в своїх письмових поясненнях зазначила, що відповідач повинен сплачувати податок на землю лише на ті земельні ділянки, на яких розташовані об’єкти нерухомості, що знаходяться на балансі підприємства.

Інші треті особи жодних пояснень щодо заявленого позову не висловили.

Розгляд справи відкладався у порядку статті 77 господарського процесуального кодексу України.

Розглянув матеріли справи, заслухав пояснення представників сторін та третіх осіб, дослідив надані докази, суд

В С ТА Н О В И В :

Колективне підприємство «Ялтакурорттеплоенерго», (правонаступник - Комунальне підприємство Ялтинської міської ради «Ялтакурорттеплоенерго») є постійним користувачем земельної ділянки площею 9,49га по вул. Бахчисарайське шосе, 40 в с. Куйбишево м. Ялта, про що свідчить Державний акт на право постійного користування землею серії I-КМ №003008.

Рішенням виконавчого комітету Ялтинської міської ради від 12.04.2007р. №536 позивач зобов’язаний передати безоплатно, а КП «Будинок торгівлі-2000» прийняти на баланс на праві повного господарського відання будівля та споруди бази відпочинку «Тюзлер», розташовані за адресою:м. Ялта, с. Куйбишево, вул. Бахчисарайська, 40.

Вподальшому, рішенням 21 сесії 5 скликання Лівадійської селищної ради №32 від 21.12.2007р. Комунальному підприємству Ялтинської міської ради «Ялтакурорттеплоенерго» надано згоду на припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 9,32га за адресою: АР Крим, м. Ялта, с. Куйбишево, вул. Бахчисарайське шосе, 40.

Визначення розмірів та порядок плати за використання земельних ресурсів, а також відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку встановлений Законом України «Про плату за землю».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про плату за землю» користування землею в Україні є платним. Плата за землю стягується у вигляді земельного податку або орендної плати, яка визначається у залежності від грошової оцінки земель.

Приписами частини 2 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, сплачують земельний податок.

Суб'єктом плати за землю (платником) є власник земельної ділянки, земельної частки (паю) і землекористувач, у тому числі орендар.

Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. (частина 1 статті 125 ЗК України).

З аналізу змісту наведеної норми випливає, що обов’язковою умовою виникнення права власності або права користування земельною ділянкою є документ, який посвідчує таке право та зареєстрований у встановленому законом порядку.

Відсутність документів, які б свідчили про право власності відповідача або право на користування спірною земельною ділянкою, розташованою по вул. Бахчисарайське шосе, 40 в с. Куйбишево м. Ялта та прийняття Лівадійською селищною радою рішення про припинення права КП «Ялтакурорттеплоенерго» на постійне користування земельною ділянкою площею 9,32га лише у грудні 2007 року (рішення №32 від 21.12.2007р.), дозволяє суду зробити висновок про безпідставність вимог позивача в частині стягнення з КП «Будинок торгівлі-2000» податку за землю за 2007 рік.

Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Конституція України передбачає право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом, (статті 41,42).

Виконання конституційного обов’язку, передбаченого статтею 67 Конституції України, реалізується сплатою кожним податків і зборів в порядку і розміру, встановленому законом.

Як свідчать матеріали справи, з часу припинення у позивача права постійного користування спірною земельною ділянкою (грудень 2007 року), Комунальним підприємством «Будинок торгівлі-2000» до державного податкового органу наданий розрахунок земельного податку.

До того ж, суд звертає увагу позивача не те, що статтею 2 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників перед бюджетами та державними цільовими фондами», який є спеціальним законом з питань оподаткування та який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), встановлений вичерпний перелік контролюючих органів, на яких законом покладений обов’язок здійснювати заходи, зокрема, з погашення податкового боргу.

Таким чином, суд констатує відсутність правових підстав для звернення Комунального підприємства Ялтинської міської ради «Ялтакурорттеплоенерго» з позовом до суду про стягнення з відповідача податку на землю, річних, витрат від знецінення коштів внаслідок інфляції та штрафних санкцій.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду звертаються особи за захистом своїх порушених чи оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, що кореспондується із положеннями статті 21 ГПК України, де до позивачів віднесено осіб, які пред’явили позов або в інтересах яких пред’явлено позов саме про захист порушеного права чи охоронюваного законом інтересу.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та свого інтересу, а стаття 16 ЦК України передбачає право особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права і інтересу. Частиною 2 цієї статті визначені способи захисту цивільних прав та інтересів.

Системний аналіз наведених норм дозволяє зробити висновок, що захисту судом підлягає цивільне право, яке порушене, не визнається чи оспорюється.

Юридична зацікавленість позивача у вирішенні спору судом, покладає на нього обов’язок довести, що цивільні права та інтереси позивача порушені, не визнаються чи оспорюються відповідачем.

Відсутність факту порушення права, на захист якого подано позов, тягне за собою відмову у позові.

Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 20000,00грн. суд виходить з наступного.

Немайнова шкода, заподіяна юридичній особі, згідно п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України, полягає у втратах немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. Аналогічна позиція відображена і у ч. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. №4.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Жодних доказів приниження ділової репутації позивача та підриву довіри к його діяльності суду не надано, що в свою чергу є підставою для відмови в задоволенні заявленої вимоги.

Вступна і резолютивна частини рішення оголошені в судовому засіданні 12 червня травня 2008 року.

Рішення оформлене відповідно до ст.84 ГПК України і підписане 17 червня 2008 року.

Керуючись ст. ст. 82-84,85 Господарського процесуального Кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Ковтун Л.А.