ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2008 р.

Справа № 16-29/174-07-3890

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лавренюк О.Т.

суддів: Савицького Я.Ф., Гладишевої Т.Я.

при секретарі судового засідання: Іоффе С.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: Орєшкова Н.В., дов. № 020/7-1 від 03.01.2008 р.

від відповідача: Подрезов Д.А., дов. б/н від 01.01.2008 р.

від 3-х осіб: не з’явилися, про час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Дочірнього підприємства „ГПК Україна” компанії „ГПК Гамбург Порт Консалдінг Гмбх”

на рішення господарського суду Одеської області від 05.02.2008 р.

по справі № 16-29/174-07-3890

за позовом Державного підприємства „Одеський морський торговельний порт”

до Товариства з обмеженою відповідальністю „ФОРМАГ” (далі по тексту - ТОВ "ФОРМАГ")

3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Дочірнє підприємство „ГПК Україна” компанії „ГПК Гамбург Порт Консалтінг Гмхб” (далі по тексту - ДП „ГПК Україна” компанії „ГПК Гамбург Порт Консалтінг Гмхб”)

3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Південна регіональна митниця (далі по тексту - ПРМ)

про стягнення 247 163,98 грн.

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач, ДП „Одеський морський торговельний порт” звернувся з позовом до ТОВ „ФОРМАГ” , в якому просить винести рішення про стягнення заборгованості за надані послуги за Контрактом КД-385 від 16.06.2000 р. у сумі 247 163,98 грн., вказуючи, що 16.06.2000 р. між ТОВ „ФОРМАГ” (Генеральний агент) та ДП „Одеський морський торгівельний порт” (Порт) був укладений контракт за № КД-385 по наданню стивідорних послуг (вантажно-розвантажувальні послуги, зберігання, тощо) на контейнерному терміналі Порту, а ТОВ „ФОРМАГ” зобов’язалося здійснювати оплату за надані йому послуги.

Крім того. вказує позивач, при наданні стивідорних послуг Порт залучав третю особу –ДП „ГПК Україна” компанії ГПК Гамбург Порт Консалтінг Гхмб” на підставі відповідних договорів з Портом (договору про спільну діяльність № 397 від 15.06.2001 р., агентської угоди від 01.01.2002 р., договору управління майном, тощо). Порт за укладеними з клієнтами угодами про надання послуг на контейнерному терміналі, передавав їх виконання безпосередньо ДП „ГПК Україна” компанії „ГПК Гамбург Порт Консалтінг Гмхб”. Після надання послуг, у тому числі послуг із зберігання вантажів ДП „ГПК Україна” компанії „ГПК Гамбург Порт Консалтінг Гмхб” виставляло відповідні рахунки на адресу Порту, які Порт „перевиставляв” своїм клієнтам та контролював надходження від них коштів. Після надходження коштів від клієнтів до Порту, кошти перераховувались відповідно до укладених договорів до ДП „ГПК Україна” компанії „ГПК Гамбург Порт Консалтінг Гмхб”.

В період з 06.09.2004 р. по 20.09.2004 р. в межах Договору КД -385 на територію Порту Відповідачем були ввезені 12-ть 20-ти футових контейнерів з металопродукцією для експорту її за межі території України та прийняті на контейнерному терміналі в Порту відповідно до видаткових ордерів, які 27.09.2005 р. були вивезені у межах проведеної правоохоронними органами виїмки.

Таким чином, вказані контейнери знаходилися на зберіганні близько одного року, однак Відповідач за надані послуги не розрахувався, у зв’язку з чим Позивач і звернувся з позовом про стягнення заборгованості за надані послуги.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на виїмку контейнерів ПРМ та, таким чином, зберіганням вантажу на території Порту не з вини ТОВ „ФОРМАГ” і вважає, що за зберігання контейнерів на території порту повинна платити ПРМ.

Ухвалою від 21.05.2006 р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було залучено ПРМ, яка вважає, що правові підстави для залучення її в якості тьретьої особи відсутні.

Рішенням господарського суду Одеської області від 20.06.2007 р. по справі № 29/174-07-3890 (суддя Аленін О.Ю.) в задоволені позову відмовлено.

Постановою ВГСУ від 13.11.2007 р. рішення господарського суду Одеської області скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Ухвалою від 12.12.2007 р. справу прийнято до провадження суддею Желєзною С.П., справі присвоєно № 16-29/174-07-3890, до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено ДП „ГПК Україна” компанії „ГПК Гамбург Порт Консалтінг Гмхб”, яке підтримало позовні вимоги Позивача.

Рішенням господарського суду Одеської області від 05.02.2008 року по справі № 16-29/174-07-3890 (суддя Желєзна С.П.) в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ДП „ГПК Україна” компанії „ГПК Гамбург Порт Консанлтінг Гмхб” звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, позов задовольнити, вказуючи на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права.

Зокрема, скаржник вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував норми ст.ст. 614, 617, ч. 1 ст. 598 ЦК України.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надавав, представник позивача, присутній в судовому засіданні, вважає, що апеляційна скарга є формальною.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надавав, представник відповідача в судовому засіданні просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник третьої особи –ДП „ГПК Україна” - в судове засідання не з’явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, що підтверджено поштовим повідомленням, своїм правом надати пояснення по справі не скористався.

Представник ПРМ в судове засідання також не з’явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи, що наявних в матеріалах справи доказів достатньо для розгляду апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників третіх осіб.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та розглянувши наявні матеріали справи і надані докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши юридичну оцінку судом першої інстанції обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

16.06.2000 р. між ТОВ „ФОРМАГ” (Генеральний агент) та ДП „Одеський морський торгівельний порт” (Порт) був укладений контракт за № КД-385 по наданню стивідорних послуг лінейному перевізнику. Преамбулою контракту передбачено, що дана угода регулює процес переробки контейнерів, а також інших послуг, які можуть виникнути у зв’язку з операціями по переробці контейнерів, які проводяться на контейнерному терміналі Одеського порту.

Предметом цього контракту є визначення умов та правил, за якими стивідорні послуги надаються Портом для контейнерів, які перевозяться на судах Лінії.

Відповідно до умов розділу 4 контракту № КД-385 від 16.06.2000 р. оплата послуг, які надаються портом, здійснюється на підставі виставлених позивачем рахунків.

Як зазначає позивач, для надання стивідорних послуг, передбачених умовами контракту № КД-385 від 16.06.2000 р., укладеного між сторонами, ДП „Одеський морський торговельний порт”, залучалося ДП „ГПК Україна” компанії ГПК Гамбург Порт Консалтінг Гхмб” на підставі відповідних договорів з Портом (договору про спільну діяльність № 397 від 15.06.2001 р., агентської угоди від 01.01.2002 р., договору управління майном, тощо). Порт за укладеними з клієнтами угодами про надання послуг на контейнерному терміналі, передавав їх виконання безпосередньо ДП „ГПК Україна”.

За твердженням позивача, оплата послуг, у тому числі послуг зі зберігання вантажів, здійснювалася на підставі виставлених ДП "ГПК Україна" компанії "ГПК Гамбург Порт Консалтінг ГмбХ” на адресу Порту рахунків. В свою чергу, ДП “Одеський морський торговельний порт” виставляв рахунки для проведення оплати своїм клієнтам за укладеними з ними угодами.

У вересні 2004 року для відвантаження на експорт (відправник вантажу ЗАТ “Укрсплав”) на територію ДП “Одеський морський торговельний порт” були ввезені та прийняті на зберігання на контейнерному терміналі в Порту відповідно до видаткових ордерів 12 контейнерів NMBU2405973, NMBU2407739, NMBU2410429, NMBU2421640, NMBU2422630, NMBU2501690, NMBU2503455, NMBU2705142, NMBU2707551, NMBU2707870, NMBU3007871, FBLU3063957 з вантажем феросплаву.

Як вбачається з матеріалів справи, після проведення лабораторних досліджень вантажу, що прибув у названих контейнерах, Чорноморською регіональною митницею були складені протоколи за № 1674/50000/04 від 18.10.2004 р., № 1675/50000/04 від 18.10.2004 р., № 1676/50000/04 від 18.10.2004 р., № 1677/50000/04 від 18.10.2004 р., № 1685/50000/04 від 19.10.2004 р., № 1686/50000/04 від 19.10.2004 р., № 1687/50000/04 від 19.10.2004 р., № 1688/50000/04 від 19.10.2004 р., № 1811/50000/04 від 08.11.2004 р., № 1812/50000/04 від 08.11.2004 р., № 1816/50000/04 від 09.11.2004 р., № 1817/50000/04 від 09.11.2004 р., про порушення митних правил, на підставі яких вантаж разом з контейнерами було вилучено в порядку ст. 377 Митного кодексу України.

В подальшому, 22.09.2005 р. заступником начальника слідчого відділу УСБ України в Донецької області була прийнята постанова про проведення виїмки вантажу в 12 контейнерах, які знаходяться на контейнерній площадці ДП “Одеський морський торговельний порт” та доручено проведення виїмки працівникам слідчого відділу УСБ України в Одеській області. 27.09.2005 р. згідно протоколу про виїмку, на виконання постанови про виїмку від 22.09.2005 р. вищевказані контейнери з вантажем були вилучені старшим слідчим відділу УСБ України в Одеській області.

Після виїмки контейнерів органами служби безпеки України та їх вивезення з території Порту, ДП "ГПК Україна" компанії "ГПК Гамбург Порт Консалтінг ГмбХ”, як виконавцем послуг замовлених позивачем, на адресу ДП “Одеський морський торговельний порт” були виставлені рахунки для оплати за зберігання контейнерів на території контейнерного терміналу за період з 20.09.2004 р. до 27.09.2005 р. на загальну суму у розмірі 247 163,98 грн. В свою чергу ДП “Одеський морський торговельний порт” своїм листом за № 18-6/273 від 25.04.2007 р. звернувся до відповідача з проханням провести оплату виставленого ДП "ГПК Україна" компанії "ГПК Гамбург Порт Консалтінг ГмбХ” рахунку за зберігання контейнерів на території контейнерного терміналу.

Листом від 26.04.2007 р. за № 2383 відповідачем було відмовлено у здійсненні оплати з посиланням на пункти 2 та 5 Порядку “Обліку, зберігання, оцінки вилученого митним органом майна, у відношенні якого винесене рішення суду про конфіскацію, передачу його органам виконавчої служби й розпорядження ним”, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1724 від 26.12.2001 р. якими визначено, що облік, попередня оцінка, а також відповідальність за зберігання вилученого митними органами майна до прийняття судом рішення про його конфіскацію покладаються на ці органи, а також що вилучене митними органами майно зберігається у власних (орендованих) спеціально обладнаних приміщеннях (на майданчиках) або передається ними для зберігання іншим організаціям за договорами, що змусило позивача звернутися до господарського суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача суми заборгованості за надані послуги по договору КД-385 від 16.06.2000 р., яка виникла за період з 20.09.2004 р. до 27.09.2005 р. на загальну суму у розмірі 247 163,98 грн.

Проаналізувавши матеріали справи, пояснення та доводи учасників процесу, суд першої інстанції зазначив, що наявність факту зберігання контейнерів на контейнерному терміналі на території порту, надання послуг із зберігання контейнерів ДП "ГПК Україна" компанії "ГПК Гамбург Порт Консалтінг ГмбХ” за укладеними з портом договорами, сума, яка була розрахована даною особою за зберігання цих контейнерів та порядок оплати даної суми учасниками процесу не заперечується. Основним моментом при вирішенні даного спору є питання виконання зобов’язань, які виникли між ДП “Одеський морський торговельний порт” та ТОВ “ФОРМАГ” на підставі контракту КД-385 від 16.06.2000 р. з послідуючими змінами та доповненнями, з чим погоджується і судова колегія.

Як вказано вище, контейнери NMBU2405973, NMBU2407739, NMBU2410429, NMBU2421640, NMBU2422630, NMBU2501690, NMBU2503455, NMBU2705142, NMBU2707551, NMBU2707870, NMBU3007871, FBLU3063957 з вантажем зберігалися на контейнерному терміналі на території Порту протягом року в результаті їх виїмки Чорноморською регіональною митницею (в нинішній час Південна регіональна митниця).

Відповідач обґрунтовує свою позицію приписами ч. 9. ст. 363 Митного кодексу України, відповідно до яких, протокол, а також вилучені товари, транспортні засоби й документи, зазначені в протоколі, передаються в митний орган, у зоні якого виявлене порушення митних правил, а також положеннями п.п. 2, 5 Порядку “Обліку, зберігання, оцінки вилученого митним органом майна, у відношенні якого винесене рішення суду про конфіскацію, передачі його органам виконавчої служби й розпорядження їм”, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1724 від 26.12.2001 р. якими визначено, що облік, попередня оцінка, а також відповідальність за зберігання вилученого митними органами майна до прийняття судом рішення про його конфіскацію покладаються на ці органи, а також що вилучене митними органами майно зберігається у власних (орендованих) спеціально обладнаних приміщеннях (на майданчиках) або передається ними для зберігання іншим організаціям за договорами.

При цьому, відповідно до вимог ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов’язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов’язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Враховуючи, що предметом спору по даній справі є заборгованість за надані послуги, яка виникла на підставі та в результаті невиконання умов укладеного між сторонами по справі контракту КД-385 від 16.06.2000 р., то, в даному випадку спір про стягнення заборгованості не може стосуватися питань щодо відповідальності за збереження переданого на зберігання майна, в даному випадку контейнерів. При цьому слід зазначити, що розмір заборгованості та правомірність її нарахування жодним учасником процесу не заперечується.

Все вищенаведене спростовує доводи ТОВ “ФОРМАГ” про необхідність покладення відповідальності за зберігання вантажу на ПРМ, так як остання на підставі положень п.п. 2, 5 Порядку “Обліку, зберігання, оцінки вилученого митним органом майна, у відношенні якого винесене рішення суду про конфіскацію, передачі його органам виконавчої служби й розпорядження їм”, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1724 від 26.12.2001 р. є відповідальною за зберігання вилученого майна в силу законодавчих приписів. Крім цього, предметом судового дослідження у межах провадження по даній справі є питання виконання договірних відносин саме між ДП “Одеський морський торговельний порт” та ТОВ “ФОРМАГ”, які виникли на підставі контракту КД-385 від 16.06.2000 р. з послідуючими змінами та доповненнями.

Однак, незважаючи на те, що судом надана критична оцінка правової позиції ТОВ “ФОРМАГ” з приводу заявлених до нього вимог, суд першої інстанції вважає, що з урахуванням документів, які містяться в матеріалах справи, а також керуючись діючим законодавством України, позовні вимоги ДП “Одеський морський торговельний порт” не підлягають задоволенню. Аналізуючи вказане, судова колегія погоджується з таким висновком на підставі наступного.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов’язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно положень ч. 1 ст. 617 цього Кодексу, особа, яка порушила зобов’язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов’язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

З’ясування питання наявності або відсутності вини є невід’ємною частиною при вирішенні питання щодо правомірності застосування наведених норм цивільного законодавства.

Наявність вини як підстави відповідальності за порушення зобов’язання передбачена положеннями ст. 614 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язання.

В сукупності дані законодавчі норми передбачають умови, за яких особа, яка порушила зобов’язання може бути звільнена від відповідальності за це порушення, якщо вона зможе довести, що порушення сталося внаслідок випадку (казусу), який пов’язаний з дією зовнішніх, незалежних від боржника сил, та непереборної сили (форс-мажору), тобто в результаті надзвичайних і не передбачуваних у даних умовах обставин, яких неможливо було запобігти. Крім природних катаклізм та обставин суспільного життя до незалежних від боржника сил належать також заборонені заходи державних органів.

Як встановлено матеріалами справи, після ввезення у вересні 2004 року для відвантаження на експорт на територію ДП “Одеський морський торговельний порт” 12-ти контейнерів, ПРМ була проведена виїмка даних контейнерів, які після цього майже рік знаходилися на зберіганні на контейнерному терміналі на території порту, та, в подальшому, були вилучені органами СБУ України.

Вилучення вантажу передбачає собою заборону розпорядження, володіння та використання даним вантажем до прийняття рішення відповідними органами. Тобто, в даному випадку, ТОВ “ФОРМАГ”, було позбавлено можливості розпоряджатися контейнерами у зв’язку із їх вилученням, що, в свою чергу, призвело до тривалості знаходження даного вантажу на території контейнерного терміналу.

Наведене свідчить про відсутність вини ТОВ “ФОРМАГ” у тривалості зберігання вантажу на території порту, та, як наслідок, і відсутність вини відповідача у наявності заборгованості ДП “Одеський морський торговельний порт” перед ДП "ГПК Україна" компанії "ГПК Гамбург Порт Консалтінг ГмбХ”, що є підставою для звільнення ТОВ “ФОРМАГ” від відповідальності перед портом за заявленими останнім вимогами.

Вказане кореспондується і з принципами міжнародного права. Так, положеннями ст. 79 Віденської конвенції про договори міжнародної купівлі-продажу товарів 1980 року встановлено, що сторона не несе відповідальності за невиконання будь-якого із своїх зобов’язань якщо доведе, що воно було викликано перешкодою поза межами її контролю і що від неї не можна було розумно очікувати прийняття цієї перешкоди у рахунок при укладанні договору або запобігання або подолання цієї перешкоди або її наслідків.

Дійсно, ні при укладанні контракту КД-385 від 16.06.2000 р. та послідуючих змін та доповнень до нього, ні на протязі всього існування між сторонами по справі договірних відносин, сторони не могли передбачити вплив митних та інших державних органів на виконання умов укладеного договору, так як жодна із сторін за угодою не може здійснювати контроль за діяльністю державних органів та заздалегідь вжити заходів щодо запобіганню перешкод, які можуть виникнути в результаті виконання державними органами своїх встановлених законом повноважень.

Приведений правовий аналіз законодавчих норм та ситуації, яка склалася між сторонами по справі, дозволяє зробити висновок про відсутність вини ТОВ “ФОРМАГ” перед ДП “Одеський морський торговельний порт” за нарахування останньому заборгованості з боку ДП "ГПК Україна" компанії "ГПК Гамбург Порт Консалтінг ГмбХ” за зберігання на території контейнерного терміналу вантажу в результаті настання обставин, які не залежали від відповідача.

Незважаючи на відсутність по тексту контракту КД-385 від 16.06.2000 р. обставин за наявності яких ТОВ “ФОРМАГ” звільняється від відповідальності, суд вважав за необхідне при вирішенні даного спору застосувати приписи ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України, як законодавчої норми, якою врегульовані випадки звільнення від відповідальності за порушення зобов’язання, та яка, в свою чергу, розповсюджується на всі цивільні правовідносини. При цьому, на думку суду, вилучення контейнерів з вантажем Південною регіональною митницею, а потім органами СБУ України може бути розцінено судом і як випадок, який стався поза межами волевиявлення учасників спірних відносин, так і форс-мажорні обставини.

Звертаючись до вимог ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України, якими встановлено, що зобов’язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що зобов’язання ТОВ “ФОРМАГ” перед ДП “Одеський морський торговельний порт” сплатити заборгованість за надані послуги по договору КД-385 від 16.06.2000 р., яка нарахована за зберігання 12 контейнерів в період з 20.09.2004 р. до 27.09.2005 р. на загальну суму у розмірі 247 163,98 грн., повинні бути припинені в силу приписів ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України з підстав, встановлених законом.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються вищевикладеним і до уваги не приймаються.

З огляду на вищевказане, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи і підстави для скасування рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись cm.cm. 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства „ГПК Україна” компанії „ГПК Гамбург Порт Консалдінг Гмхб” залишити без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 05 лютого 2008 року по справі № 16-29/174-07-3890 залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Головуючий суддя О.Т. Лавренюк

Суддя Я.Ф Савицький

Суддя Т.Я. Гладишева