ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
698-166, факс 7-44-62
ПОСТАНОВА

"22"
лютого 2008 р.
Справа № 17/183а/6/5

м.
Чернігів
«22 »лютого 2008 року

Суддя Кушнір І.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні за участю:

Секретаря
судового засідання: Чепурна О.В.

Представника
позивача: Любченко О.В. -начальник відділу, дов.№61/06-07 від 08.01.08р.;

Відповідача:
ОСОБА_1. -особисто, паспорт;

Представника відповідача:
Торбєєв М.О. -представник, усна заява Відповідача, паспорт.

матеріали
справи №17/183а/6/5

За
ПОЗОВОМ: Управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі

14027,
м. Чернігів, вул. Шевченка, 162

До
ВІДПОВІДАЧА: Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

АДРЕСА_1

АДРЕСА_2(фактична
адреса)

Про стягнення 4518,09
грн.

СУТЬ СПОРУ:

УПФУ
в Чернігівському районі заявлено позов до СПД ОСОБА_1. про стягнення 4518,09
грн. боргу зі страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Відповідач
позовні вимоги заперечує в повному обсязі, оскільки сплату цих внесків для
позивача було замінено сплатою єдиного податку, згідно Указу Президента України
від 03.07.1998р. №727/98 “Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва”.

В
судовому засіданні 22.02.08р. представником Позивача надана заява Позивача про
зменшення суми позовних вимог на суму 2870 грн., в зв`язку з перерахуванням
Відповідачем даних коштів Управлінню, згідно якого остаточна сума боргу складає
1648,09грн.

Враховуючи,
що зменшення позовних вимог не суперечить законодавству та не порушує
чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси і є правом Позивача,
передбаченим ст. 51 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приймає
заяву про зменшення позовних вимог.

В судовому засіданні
22.02.08р. представником Відповідача заявлено клопотання про зупинення розгляду
даної справи, на підставі п.4 ст.156 Кодексу адміністративного судочинства
України, до розгляду Верховним Судом України касаційної скарги СПДОСОБА_1 на
ухвалу Вищого адміністративного суду України від 26.12.07р., якою залишено без
змін постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.10.06р. по
справі №17/198а, якою відмовлено у позові СПД ОСОБА_1. до УПФУ в Чернігівській
області про визнання нечинною вимоги №Ф-420 від 01.03.06р. про сплату 4518,09
грн. До клопотання додана копія касаційної скарги з відміткою про одержання
даної скарги Вищим адміністративним судом України 25.10.06р.

Згідно п.4 ч.2 ст.156
Кодексу адміністративного судочинства України:

«Суд
має право зупинити провадження у справі в разі наявності інших причин за
обґрунтованим клопотанням сторони або третьої
особи, яка заявляє  самостійні  вимоги
на предмет спору, - до терміну, встановленого судом.»

Суд
доходить висновку, що клопотання Відповідача не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

По-перше,
згідно ст.ст.254,255 Кодексу адміністративного судочинства України і ухвала
Вищого адміністративного суду України від 26.12.07р., і постанова Київського
апеляційного господарського суду від 03.10.06р. на даний момент набрали
законної сили і є обов`язковими для застосування і виконання.

По-друге,
згідно ч.1 ст.235 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
України переглядає  судові  рішення
виключно за  винятковими
обставинами.

Доказів
прийняття Верховним Судом України ухвали про допуск  скарги
до провадження за винятковими обставинами Відповідачем суду не надано.

По-третє,
висновки викладені в ухвалі Вищого адміністративного суду України від
26.12.07р., і постанові Київського апеляційного господарського суду від
03.10.06р. відповідають висновкам викладеним в Постановах Верховного Суду
України від 21.11.06р., 06.03.07р. та 15.05.07р.

Враховуючи
викладене та той факт, що дана справа перебуває в провадженні з травня 2006
року, суд вважає, що третє зупинення провадження по даній справі буде
невиправданим затягуванням розгляду справи.

Разом
з тим, в разі встановлення за результатами перегляду Верховним Судом України
вищевказаної справи 17/198а незаконності та необґрунтованості вимоги №Ф-420 від
01.03.06р. про сплату 4518,09 грн. з наступним визнанням її нечинною, СПД
ОСОБА_1. не позбавлений права звернутися з заявою про перегляд даного рішення
за нововиявленими обставинами відповідно до глави 4 Розділу ІV Кодексу
адміністративного судочинства України.

Заслухавши
представників сторін, дослідивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ :

З
01.01.04р. набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" від 09.07.2003р. №1058 (далі Закон №1058).

Відповідно
до ст.5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003р, №1058 (далі Закон №1058), цей Закон регулює
відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватись
на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не
суперечить цьому Закону. Зокрема, виключно цим Законом визначаються платники
страхових внесків, їх права та обов'язки, порядок нарахування, обчислення та
сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Частиною
3 ст.18 Закону №1058 встановлено, що страхові внески є цільовими
загальнообов'язковими платежами, які справляються на всій території України в
порядку встановленому Законом.

Відповідно
до ч.4 ст.18 Закону №1058, страхові внески не включаються до складу податків,
інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування, а також на ці
внески не поширюється податкове законодавство.

Згідно
ч.6 ст.18 Закону №1058 законодавством не можуть встановлюватись пільги з
нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Відповідно
до ч.15 Прикінцевих положень Закону №1058 до приведення
законодавства України у відповідності із цим Законом, закони України та інші
нормативно-правові акти застосовуються в частині , що не суперечить цьому
Закону.

Відповідно
до ч.ч.1,2 ст.15 Закону №1058:

«1.
Платниками  страхових  внесків
до  солідарної  системи
є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані
особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

2.
Платниками страхових внесків до Накопичувального фонду є застраховані
особи,  зазначені в пунктах 1-7, 9, 10,
12, 15 статті 11 та частині першій статті 12 цього Закону.»

Відповідно
до ст.14 Закону №1058, страхувальниками є: 1) роботодавці: підприємства,
установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно
від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян,
профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та
інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій,
об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та
фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які
використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або
на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами
цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті
11 цього Закону;

Права
та обов'язки страхувальників встановлені ст.17 Закону №1058, а саме п.6 ч.2 ст.
17 Закону передбачено обов'язок страхувальника нараховувати, обчислювати і
сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Відповідач
зареєстрований в якості платника страхових внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування за
№  з 24.09.2001р.

Згідно
п.6 ч.2 ст.17 Закону №1058 страхувальник зобов'язаний:

“6)
нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі
страхові внески.”

Згідно
інформації Позивача, СПД ОСОБА_1. в 2004-2005 роках перебував на спрощеній
системі оподаткування, а саме -на єдиному податку.

УПФУ
в Чернігівському районі було проведено перевірку правильності повноти
нарахування та своєчасності сплати страхових внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування СПД ОСОБА_1 за період з 01.02.04р. по 31.12.05р.,
про що складено акт перевірки №517/02 від 22.02.06р.

Як
вбачається з акту, перевіркою встановлено порушення СПД ОСОБА_1. п.п.1,6 ст.19
та п.6 ст.20 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", а саме не нарахування підприємцем у перевіряємому періоді
страхових внесків на фонд оплати праці в розмірі -32%, 32,3%.

За
результатами перевірки СПД ОСОБА_1 донараховано за 2004 рік 3685,48 грн.
страхових внесків на фонд оплати праці (32%) та за квітень-грудень 2005 року
-3522,67грн. страхових внесків на фонд оплати праці (32,3%).

Відповідно
до п.3 ст.106 Закону №1058 територіальні органи Пенсійного фонду є органами
стягнення по збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно п.2 ст.106 Закону №1058 суми
страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у
строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені
територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною
третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із
сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та
застосуванням фінансових санкцій.

Згідно
абз.1-3 ч.3 ст.106 Закону № 1058 територіальні органи Пенсійного фонду України
за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають
страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату
недоїмки є виконавчим документом. Протягом десяти робочих днів із дня одержання
вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та
суми фінансових санкцій.

На
підставі викладеного, врахувавши 2690,06 грн. відрахувань від єдиного податку,
сплаченого Відповідачем за перевіряємий період, 03.03.06р. Відповідачу було
направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення (№098510) вимогу
№Ф-420 від 01.03.06р. про сплату 4518,09 грн., яка отримана Відповідачем
10.03.06р.

Згідно
ч.8 п.3 ст.106 Закону №1058 у разі якщо страхувальник, який одержав вимогу
територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки і протягом десяти
робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму недоїмки
разом з застосованою до нього фінансовою санкцією, включеної до вимоги, або не
узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не оскаржив вимогу в
судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив вимогу, але не
сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів після отримання
узгодженої вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду звертається в установленому
законом порядку і подає  вимогу про  сплату недоїмки до відповідного підрозділу
державної виконавчої служби. У зазначених випадках орган Пенсійного фонду також
має право звернутися до суду чи господарського суду з позовом про стягнення
недоїмки. У разі звернення органу Пенсійного фонду з позовом про стягнення
недоїмки до господарського суду передбачені законодавством заходи досудового
врегулювання спорів не застосовуються.

Відповідач
з даною вимогою не погодився і звернувся до Позивача з заявою про узгодження
суми недоїмки, зазначеної у вимозі № Ф-420. Рішенням Позивача №935/02 від
22.03.06р. заяву було залишено без задоволення.

Вважаючи
вищевказану вимогу незаконною та необґрунтованою Відповідач звернувся з позовом
про визнання недійсною даної вимоги. Згідно постанови Господарського  суду Чернігівської області у справі 17/198а
від 06.07.06р. оскаржувана вимога була визнана нечинною. Постановою Київського
апеляційного господарського суду від 03.10.06р. скасовано постанову
господарського суду Чернігівської області від 06.07.06р та прийнято нову, якою
СПД ОСОБА_1. в задоволенні позову про визнання нечинною вищезазначеної вимоги
відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 26.12.07р. касаційна скарга СПДОСОБА_1 була відхилена, а постанова
Київського апеляційного господарського суду від 03.10.06р. була залишена без
змін.

Згідно
ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України:

“Обставини,
встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі,
що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших  справ, у яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці обставини.”

З
урахуванням викладеного, суд не приймає заперечення Відповідача та його
представника, оскільки вони вже були предметом розгляду справи 17/198а, їм була
надана відповідна оцінка судами, і вимогу Позивача визнано законною та
обґрунтованою.

З
врахуванням заяви про зменшення позовних вимог сума боргу складає 1648,09 грн.

Доказів
сплати, як і належних доказів, що спростовують вищевикладені обставини,
Відповідач не надав.

Згідно
листа Державної виконавчої служби у Чернігівському районі №Р/1/7 від
18.02.08р., вимог про сплату боргу стосовно Відповідача на виконанні немає.

За
викладених обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному
обсязі.

При
вирішенні питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно
до ч.4 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України:

“У
справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а  відповідачем
-  фізична  чи
юридична  особа,  судові витрати, здійснені позивачем, з
відповідача не стягуються.”

Покладення
на Відповідача держмита у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних
повноважень, даною статтею взагалі не передбачено.

На
підставі викладеного, суд не знаходить підстав для покладення на Відповідача
обов'язку сплачувати держмито за розгляд даної справи.

Керуючись
ст.ст.94, 158-163, п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

1.  Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1  (АДРЕСА_1 (юридична адреса), АДРЕСА_2
(фактична адреса), ід. код НОМЕР_1) на користь Управління Пенсійного фонду
України в Чернігівському районі (14027, м. Чернігів, вул. Шевченка, 162,
р/р1157 в ОПЕРВ Чернігівського обласного управління Ощадбанку, МФО
353553, код 21403848)  1648 грн. 09 коп.
боргу зі страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Виконавчий
лист видати після набрання постановою законної сили в разі надходження заяви
особи, на користь якої ухвалено судове рішення.

3.
Дана Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного
суду в наступному порядку. Про апеляційне оскарження рішення  суду
першої  інстанції спочатку  подається
заява.  Обґрунтування  мотивів
оскарження  і вимоги до суду апеляційної
інстанції  викладаються  в
апеляційній скарзі. Заява
про  апеляційне  оскарження
та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного
суду  апеляційної  інстанції
через суд  першої  інстанції,
який  ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається  особою,  яка  її
подає, до суду апеляційної інстанції. Заява
про  апеляційне  оскарження
постанови  суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі
складення   постанови  у
повному  обсязі  відповідно
до статті 160 цього Кодексу -
з  дня  складення
в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга
на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти
днів  після  подання
заяви   про   апеляційне оскарження. Апеляційна   скарга
може  бути  подана
без  попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження,  якщо скарга
подається  у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

4.
Дана Постанова  набирає законної сили
після  закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження,  встановленого
цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано  заяву
про  апеляційне  оскарження,
але апеляційна  скарга  не
була  подана  у
строк,  встановлений  цим Кодексом,
постанова або  ухвала  суду
першої  інстанції  набирає законної сили після закінчення цього
строку. У  разі  подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його  не  скасовано,
набирає  законної  сили
після   закінчення апеляційного
розгляду справи.

5.
Дана Постанова після набрання законної сили,
є обов'язковою для осіб,  які
беруть  участь  у
справі,  для  їхніх правонаступників,  а також для всіх органів,  підприємств, установ та організацій,
посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій
території України. Обставини,  які  були
встановлені постановою,  що
набрала законної  сили,  в
одній  адміністративній   справі не можуть оспорюватися в іншій
судовій справі за участю тих самих сторін.

Суддя
І.В. Кушнір