ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

17.03.08                                                                                           Справа № 9/86-10/269

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Дубник О.П.,

Дух Я.В.,

при секретарі Горбач Ю.Б.,

за участю представників:

від позивача –Боднар Н.З.

від відповідача –не з’явився

від прокуратури - Овчаренко О.З.

Розглядається апеляційне подання Першого заступника прокурора Івано-Франківської області вих.№05/1-492 від 25.07.2007 року

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 12.07.2007 року, суддя Шелест С.Б.

у справі № 9/86-10/269

за позовом Акціонерно-комерційного промислово-інвестиційного банку (ЗАТ АК Промінвестбанк), м.Київ в особі філії Відділення «Промінвестбанку»в м.Калуш

до відповідача Відкритого акціонерного товариства «Оріана», м.Калуш

про стягнення 25659194,58 грн.

в с т а н о в и в :

рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 12.07.2007 року по справі №9/86-10/269 позов Акціонерно-комерційного промислово-інвестиційного банку (ЗАТ АК Промінвестбанк), м.Київ в особі філії Відділення «Промінвестбанку»в м.Калуш задоволено частково, стягнено з ВАТ «Оріана»на користь Акціонерно-комерційного промислово-інвестиційного банку (ЗАТ АК Промінвестбанк) в особі філії Відділення «Промінвестбанку»в м.Калуш 10665893,84 грн. –відсотків річних за період з 26.04.03р. по 30.04.07р.; 11514543,05 грн. - інфляційних втрат за період з 01.05.04р. по 31.03.07 р. (за кредитним договором №2 від 01.04.94р.); 375300 грн. –відсотків річних за період з 01.05.04р. по 30.04.07р. та 2274615,23 грн. –інфляційних втрат за період з 01.05.04р. по 31.03.07р. (за кредитним договором №1 від 05.01.98р.) В решті позову відмовлено.

Суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що заборгованість за кредитними договорами на день розгляду справи не повернута позивачу, чого не заперечує та не спростовує відповідач, та визнає вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 2 274 615,23 грн. за період з 01.05.04р. по 31.03.07р. та 3% річних за період з 01.05.04р. по 30.04.07р. в сумі 375 300 грн. за порушення грошового зобов’язання за кредитним договором № 1 від 05.01.1998 року, а також щодо стягнення 11 514 543,05 грн. інфляційних втрат за період з 01.05.04р. по 31.03.07р. у зв’язку з порушенням грошового зобов’язання за кредитним договором № 2 від 01.04.94р. обґрунтованими.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Перший заступник прокурора Івано-Франківської області подав апеляційне подання, в якому просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 12.07.2007 року по справі №9/86-10/269 і прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Зокрема, апелянт зазначає про те, що 18.09.2002 року господарським судом Івано-Франківської області порушено справу про банкрутство ВАТ «Оріана»та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та вказує на те, що суд не застосував до спірних правовідносин вимоги ст.12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», яка підлягала до застосування, чим порушив норми матеріального права, а також вимоги ст.4 ГПК України щодо вирішення господарських спорів у відповідності до законодавства України.

Прокурор (скаржник) в судових засіданнях вимоги апеляційного подання підтримала в повному обсязі.

Представник позивача проти вимог апеляційного подання заперечив, з підстав наведених у відзиві, просив оскаржуване рішення залишити без змін. Зокрема, вказував на те на те, що відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов’язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом, або іншим актом цивільного законодавства.

Представник відповідача в судове засідання 17.03.2008 року не з’явився, проте був присутнім у судовому засіданні 17.12.2007 року, в якому просив задоволити апеляційне подання, з підстав наведених у поясненні на апеляційне подання.

Оскільки явка представників сторін не визнавалась обов’язковою, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Суд, заслухавши пояснення прокурора та представника позивача, розглянувши доводи апеляційного подання та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційне подання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Між АК Промінвестбанк та ВАТ «Оріана»укладено кредитні договори №2 від 01.04.1994 року та №1 від 05.01.1998 року з наступними додатковими угодами.

Відповідач зобов’язання відповідно до вказаних вище кредитних договорах не виконав у зв’язку із чим, рішенням арбітражного суду Івано-Франківської області від 22.05.2001р. у справі № 2/126 звернено стягнення заборгованості по кредиту (кредитний договір № 2 від 01.04.1994р.) за рахунок належного ВАТ "Оріана" майна на суму 23835182,51 грн. (основний борг та відсотки), а також рішенням арбітражного суду Івано-Франківської області від 04.07.2000р. у справі 9/271 звернено стягнення 5636524,69 грн., в тому числі: основний борг, відсотки та пеня (заборгованість по кредитному договору № 1 від 05.01.1998р.) на заставлене майно ВАТ "Оріана" на користь Калуського відділення Промінвестбанку.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської від 10.10.2003р. по справі №Б-11/283 зазначені суми грошових вимог визнані судом та включені до реєстру вимог кредиторів, крім того цією ж ухвалою визнано та включено до реєстру грошових вимог суму нарахованих та несплачених процентів, за період до порушення провадження у справі про банкрутство, в розмірі 8015173,10 грн.

Таким чином, по кредитному договору № 2 від 01.04.1994р. на момент порушення провадження у справі про банкрутство ВАТ “Оріана” сума заборгованості відповідача по процентах та неповерненому кредиту склала (23836951,51 грн. + 8015 173,10 грн.) 31852124 грн. 61 коп., з них сума неповерненого кредиту складає 10615000 грн.

По кредитному договору № 1 від 05.01.1998 року, на момент порушення провадження у справі про банкрутство ВАТ “Оріана”, сума заборгованості Відповідача по процентах та неповерненому кредиту склала (4864078,04 грн. + 1428082,19 грн.) 6292160,23 грн., з них: сума неповерненого кредиту складає 4170000 грн.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено законом або договором.

Статтею 1 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” передбачено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов’язань і зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів), строк виконання яких настав до введення мораторію та зупинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов’язань та зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Відповідно до ч. 6 та 24 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" дія мораторію не поширюється на задоволення вимог поточних кредиторів.

Слід зазначити, що в даному випадку вимоги позивача є поточними в розумінні ст.1 зазначеного вище Закону, якою передбачено, що поточні кредитори - це кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство. Поточні вимоги задовольняються в процедурі банкрутства без будь-яких обмежень.

Згідно із абз.4 ч.4 статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 17.11.2005 року № 3108-1V) протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Відповідно до ст.1 зазначеного Закону грошове зобов'язання - зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України.

Такі підстави, передбачені зокрема ст. 625 ЦК України.

Інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, а нарахування відсотків річних по грошових розрахунках є визначеною законом платою за користування коштами кредитора.

Згідно з приписами ст.ст.15,20 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Передбачене цивільним законом право кредитора вимагати сплати інфляційних втрат та річних за порушення грошового зобов’язання є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання, а відповідно до ст. 599 ЦК України зобов’язання припиняються виконанням проведеним належним чином.

Враховуючи наведене, сума нарахованих позивачем процентів річних та інфляційні втрати не є за своєю правовою природою неустойкою (штрафом, пенею) в розумінні ЦК України чи іншими санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов’язань, нарахування яких забороняється відповідно частини 4 статті 12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, а відтак на зобов’язання щодо сплати цих процентів та втрат не поширюється дія мораторію, тому посилання прокурора на те, що судом першої інстанції не застосовано до спірних правовідносин вимоги ст.12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»безпідставні.

Враховуючи те, що заборгованість за кредитними договорами не повернута позивачу, чого не заперечує та не спростовує відповідач.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 2274615,23 грн. за період з 01.05.04р. по 31.03.07р. та 3% річних за період з 01.05.04р. по 30.04.07р. в сумі 375300 грн. за порушення грошового зобов’язання за кредитним договором № 1 від 05.01.1998 року, а також щодо стягнення 11514543,05 грн. інфляційних втрат за період з 01.05.04р. по 31.03.07р. у зв’язку з порушенням грошового зобов’язання за кредитним договором № 2 від 01.04.94р. є підставними.

Сума додаткової плати виходячи з розміру 25-ти відсотків річних від суми прострочених платежів (п 4. 2 кредитного договору № 2 від 01.04.1994р.), що за період прострочення з 01.01.03р. по 30.04.07р. виконання зобов’язання з повернення основного боргу в сумі 10615000 грн. становить 11494736,30 грн.

Поряд з цим, слід відзначити, що судом першої інстанції правомірно частково задоволено вимоги позивача, в межах загальної позовної давності тривалістю у три роки, про застосування якого наполягав відповідач у справі, а саме за період з 26.04.03р. по 30.04.07р. в сумі 10 665893,84 грн.

Відповідно до п.6 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом , тобто до 01.01.04р.

Згідно із ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином судом першої інстанції підставно відмовлено в частині вимог позивача щодо стягнення 828842,46 грн. - відсотків річних за період з 01.01.2003р. по 26.04.2003р.

З огляду на наведене, доводи скаржника про скасування рішення місцевого суду є безпідставними.

Рішення місцевого суду прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.101,103,105 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 12.07.2007 року по справі №9/86-10/269 залишити без змін, а апеляційне подання Першого заступника прокурора Івано-Франківської області без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя: Якімець Г.Г.

Судді: Дубник О.П.

Дух Я.В.