СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.04.2008
Справа  № 12/14

за
позовом приватного
підприємця ОСОБА_1, м. Каховка Херсонської області

до
відповідача приватного
підприємця ОСОБА_2, м. Хуст

про стягнення суми 3 029,51 грн.
-основного боргу; 257,30 грн. -пені та              38,60 грн. -3 % річних.

Суддя    Тисянчин
В. М.

Представники:

Від
позивача -не
з'явився (не викликався, явка на розсуд сторін)

Від
відповідача -
не з'явився (не викликався, явка на розсуд сторін)

СУТЬ
СПОРУ: заявлено
позов приватним підприємцем ОСОБА_1, м. Каховка Херсонської області до
приватного підприємця ОСОБА_2, м. Хуст про стягнення суми 3 029,51 грн.
-основного боргу; 257,30 грн. -пені та 38,60 грн. -3% річних.

Письмовою заявою (вх. № 3384 від
31.03.2008 року) позивач уточнив позовні вимоги в частині нарахованої до
стягнення 3% річних, зменшивши суму з 64,33 грн. до 38,60 грн. та просить
задоволити позов в повному обсязі.

На
вимогу суду відповідач письмового відзиву на позов з доказами в його
обґрунтування не подав, свого уповноваженого представника для участі у розгляді
справи не направив, а тому справа розглядається в порядку ст. 75 ГПК України за
наявними в ній матеріалами.

Ухвала про порушення
провадження у справі направлялась рекомендованим листом, тому неявка
уповноваженого представника відповідача у судове засідання не є перешкодою
розгляду справи по суті, про що зазначено в ухвалі про порушення провадження у
справі.

Повідомлення № 423608 підтверджує
завчасне вручення відповідачу 27.03.2008 року ухвали від 18.03.2008 року про
порушення провадження у справі, де вказано про
місце і час призначення розгляду справи, чим забезпечено йому реалізацію
Конституційного права на судовий захист                (п.4 ст. 129 Конституції України).

Відповідач не скористався своїм
правом щодо направлення свого представника для участі в судовому засіданні.

Позаяк,
суду не надано відповідачем доказів чи відомостей поважних причин неможливості
їх участі в судовому засіданні.

Вивчивши доводи позовної заяви та
матеріали справи, дослідивши їх,  суд

ВСТАНОВИВ:

Заборгованість відповідача в сумі 3 029,51 грн.  -основного боргу щодо оплати за поставлений
товар підтверджується матеріалами справи, зокрема:

-
видатковою накладною НОМЕР_2 від 05.07.2007 року;

-
довіреністю НОМЕР_1 від 05.07.2007 року;

-
актом звірки від 28.02.2008 року;

-
рахунком -фактурою НОМЕР_3 від 08.02.2008 року;

-
розрахунком позову, а за таких обставин сума основного боргу підлягає
стягненню примусово.

Заявлені вимоги позивача (претензія №
11 від 26.09.2007 року) про добровільне погашення боргу відповідач не виконав,
чим порушив ст. ст. (11; 526); 509; 530 ЦК України (чинного з 01.01.04).

Саме
ця обставина і послужила підставою для звернення позивача до суду з даною
позовною заявою.

Відповідно до ст. 175 ГК України
майново -господарські зобов'язання, які виникають між учасниками господарських
відносин, регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей
передбачених Господарським кодексом України.

Таким чином, на день розгляду спору у
суді, обставини спору (права і зобов'язання сторін) оцінюються судом з огляду
на правила ЦК та ГК України.

Відповідно
до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в
установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору чи
вимог, що звичайно ставляться.

У
відповідності до ст. 509 ЦК України в силу зобов'язання -кредитор вправі
вимагати виконання обов'язку від боржника у випадку невиконання останнім своїх
зобов'язань у відносинах. Підставою виникнення зобов'язання є юридичний факт.

Між
тим, за  договором  поставки
продавець  (постачальник),  який здійснює
підприємницьку  діяльність,
зобов'язується  передати  у встановлений   строк (строки)  товар
у  власність  покупця
для використання його у підприємницькій діяльності або в інших  цілях, не пов'язаних з особистим,  сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього
певну грошову суму (ч.1        ст. 712 ЦК
України).

В
даній правовій ситуації юридичним фактом, на підставі якого виникли
зобов'язальні відносини між сторонами, є поставка товару (ст. 11 ЦК України).

Отже,
обов'язок відповідача оплатити вартість поставленого товару є безспірним.

Одностороння
відмова від виконання зобов'язання не допускається              (ст. 615; 625 ЦК України).

Крім
цього, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, відповідачу нарахована до
сплати пеня в розмірі 257,30 грн. При оцінці правильності нарахування пені
відповідно до п. 2 ст. 258 ЦК України; ст. ст. 216 -218, 220 ГК України;
Положень Закону України від 22.11.1996 року „Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових зобов'язань”, судом визнано обґрунтовані позовні
вимоги в цій частині і такими, що підлягають задоволенню.

Боржник,
який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу за весь період прострочення, а також 3% -
річних від простроченої суми (п.2 ст. 625 ЦК України). Тому, вимоги позивача в
частині стягнення 38,60 грн. -3% річних правомірні і підлягають задоволенню.

При
постановленні судового рішення враховується характер зобов'язання, наслідки
його невиконання, особа відповідача, ступінь його вини, суспільно - державну
значимість господарської діяльності сторін, обставини, що впливають на
неможливість виконання відповідачем зобов'язання належним чином та межі
здійснення цивільних прав (п.3 ст. 13 ЦК України), де не допускаються дії
особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання
правом в інших формах, безпідставного збагачення за рахунок погіршення
фінансово -майнового стану сторони у спорі.

За
ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є
припинення дії, яка порушує право.

Отже,
із встановлених судом обставин вбачається, що склад цивільно -правової
відповідальності є наявним на момент судового розгляду справи.

Встановлюючи дійсні обставини
справи, суд посилається на фактичні дані, на підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення спору, в даному випадку -письмовими
доказами. При цьому, заяви та пояснення не приймаються судом за преюдицію, а
перевіряються на достовірність.

Досліджуючи
критерії розмежування вини і недобросовісності суб'єктів спірних відносин суд
притримувався лінії розмежування специфічних для різних видів цивільних
відносин форм дотримання або порушення обов'язкових з погляду права моральних
велінь вочевидь, що має визначатися
колом обставин, які зумовлюють застосування  до правопорушника заходів цивільно -правової
відповідальності.

Позак,
невідповідність параметрам добросовісності конкретних характеристик діяння
учасника цивільних відносин залежно від мети правового регулювання може
призводити не тільки до ненабуття ним певного права або відмови йому у праві на
використання того чи іншого засобу правового захисту, а й до зміни його
правового становища.

Таким чином, позивачем
доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі, поклавши
відшкодування судових витрат за змістом ст. 49 ГПК України на відповідача з
огляду його вини у виникненні спору.

Виходячи
з викладеного, оцінивши повноту, достатність позовних матеріалів,
проаналізувавши подані по справі доказові документи для вирішення спору,
керуючись ст. 124 Конституції України; ст. 2 Закону України „Про судоустрій
України”;  ст.ст. 4, 33, 34, 36, 43, 44,
49, 75, 82 - 84, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задоволити
повністю.

2.          Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1;
код НОМЕР_4) на користь приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2; код
НОМЕР_5) суму 3 029,51 (три тисячі двадцять дев'ять грн. 51 коп.) -основного
боргу; 257,30 (двісті п'ятдесят сім грн. 51 коп.) -пені; 38,60 (тридцять вісім
грн. 60 коп.) -3 % річних та 102 (сто дві грн.) -  у відшкодування витрат по оплаті держмита;
118 (сто вісімнадцять грн.) -у відшкодування витрат на інформаційно -технічне
забезпечення судового процесу. Видати наказ.

Дане
рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України.

Суддя
Тисянчин В. М.