ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.08                                                                                           Справа№ 22/379а

за позовною заявою Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця", м.Львів

до відповідача Державної інспекції з контролю за цінами у Тернопільській області, м.Тернопіль

про визнання нечинним та скасування рішення Державної інспекції з контролю за цінами у Тернопільській області № 73 від 22.11.2007р.

Суддя М.Желік

при секретарі О.Дімітровій

Представники

Від позивача: Завалишин Ю.О. (довіреність № НЮ-63 від 01.01.2008р.)

Від відповідача: Білецький І.Р. (довіреність № 934 від 16.04.2008р.)

Суть спору: Розглядається адміністративний позов Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця", м.Львів до Державної інспекції з контролю за цінами у Тернопільській області, м.Тернопіль про визнання нечинним та скасування рішення Державної інспекції з контролю за цінами у Тернопільській області № 73 від 22.11.2007р.

Ухвалою господарського суду Львівської області суду від 05.12.2007р. відкрито провадження у справі, попереднє судове засідання призначено на 17.01.2008р. В порядку ст.ст.128, 150 КАС України попереднє судове засідання відкладено до 05.02.2008р. ухвалою від 05.02.2008р. підготовче провадження у справі закінчено, справу призначено до судового розгляду на 26.02.2008р. В порядку ст.ст.128, 150 КАС України розгляд справи відкладено до 03.04.2008р., 17.04.2008р.

У відповідності до ч. 4 ст. 11 КАС України, судом вживались заходи для встановлення всіх обставин справи. Згідно ст.71 КАС України справа слухається за наявними у ній матеріалами. Представникам сторін роз’яснено їх права згідно зі ст. ст. 49, 51 КАС України.

В судових засідання представник позивача позов підтримав, з підстав викладених позовній заяві. Ствердив, що ДТГО „Львівська залізниця” та його відокремлені підрозділи зобов‘язані були виконувати розпорядження свого безпосереднього вищестоящого органу. Також, позивач вважає, що розпорядження Кабінету міністрів України та Міністерства транспорту та зв‘язку безпосередньо до виконавців не доводяться, тобто нормативні документи цих органів завжди доводяться через розпорядження Укрзалізниці, передані як правило, у вигляді термінових телеграм. А тому, позивач вважає, що застосування ним тарифу вказаного в телеграмі є правомірним, незважаючи на те, що нормативно правовий акт не набрав чинності. Окрім того, представники позивача, в судовому засіданні зазначили, що відповідачем не досліджувалось питання фактичності отримання необґрунтованої виручки.

Представник відповідача в судових засіданнях проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, вважає, що застосування Відокремленим підрозділом „Тернопільська дирекція залізничних перевезень” ДТГО „Львівська залізниця” коефіцієнту визначеного наказом Міністерства транспорту та зв‘язку від 28.04.2007 року, який не набрав чинності на час застосування, призвело до завищення розміру плати за додаткові послуги, порушення дисципліни цін і отримання ДТГО „Львівська залізниця” необґрунтованої виручки на загальну суму 7706,47 грн.

Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд даючи правову оцінку спірним правовідносинам виходив з наступного.

Державною інспекцією з контролю за .цінами в Закарпатській області проведено перевірку дотримання порядку формування та застосування тарифів на перевезення пасажирів, багаж, вантажів, цін на платні послуги, що надаються Відокремленим підрозділом „Тернопільська дирекція залізничних перевезень”, за результатами якої складено від 22.10.2007 року.

Даною перевіркою, як вбачається із згаданого акту, встановлено, що відокремлений підрозділ відповідача застосовував завищений коефіцієнт для ставок інших зборів, які вказані в розділах І та ІІ Збірника тарифів, в результаті застосування коефіцієнтів, що були встановлені наказом Мінтрансзв‘язку України від 28.04.2007 року за №356, починаючи з 01.05.2007 року, замість 04.05.2007 року, яким було порушено розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.04.2005 року №91-р, розпорядження Укрзалізниці від 05.04.2005 року №ЦЗМ-10/736.

Дане порушення, як зазначено в акті, призвело до завищення Відокремленим підрозділом „Тернопільська дирекція залізничних перевезень” ДТГО „Львівська залізниця” розміру плати за додаткові послуги з надання попередньої інформації про надходження вантажу, повідомлення одержувача про прибуття вантажу, розрахункові операції за перевезення вантажів, оформлення облікової картки, отримання від станції дозволу (візи) на перевезення і завантаження вантажу, подавання та забирання вагонів, порушення державної дисципліни цін і отримання ДТГО „Львівська залізниця” необґрунтованої виручки на загальну суму 7706,47коп.

За результатами перевірки начальником Державної інспекції з контролю за цінами в Закарпатській області прийнято рішення від 22.11.2007 року №73, яким до позивача застосовано економічні санкції у вигляді вилучення у нього в дохід державного бюджету 7706,47 грн. необгрунтовано одержаної виручки та застосовано штраф у розмірі 15412,94 грн.

Даючи правову оцінку висновкам відповідача, суд виходив з наступного.

Згідно ст.1 Закону України „Про ціни та ціноутворення”, законодавство в Україні про ціноутворення складається з цього закону та інших актів законодавства України, що видаються відповідно до нього. Як вбачається з преамбули цього Закону, він визначає основні принципи встановлення і застосування цін і тарифів та організацію контролю за їх дотриманням на території України.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про ціни та ціноутворення" вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів.

Згідно з ст. 8 вищезазначеного Закону, державне регулювання цін і тарифів здійснюється шляхом встановлення: державних фіксованих цін (тарифів); граничних рівнів цін (тарифів) або граничних відхилень від державних фіксованих цін і тарифів; введення Урядом України інших методів державного регулювання.

Відповідно до ст. 13 Закону України „Про ціни та ціноутворення” державний контроль за цінами здійснюється при встановленні і застосуванні державних фіксованих та регульованих цін і тарифів. А в сфері дії вільних цін контролюється правомірність їх застосування та додержання вимог антимонопольного законодавства.

У відповідності до вимог підпункту „а” пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України „Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)” від 25 грудня 1996 року за №1548, з наступними змінами та доповненнями, Мінтрансзв'язку за погодженням з Мінекономіки і Мінфіном встановлює тарифи на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги.

Відокремленим підрозділом позивача застосовано тарифи, згідно тарифного керівництва „1 „Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України „, затвердженого наказом Міністерства транспорту України №551 від 15.11.1999 року, з наступними змінами та доповненнями, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.1999 року за №828/4121.

Як вбачається зі змісту наведеного нормативно-правового акту, крім базових тарифів при нарахуванні плати за вантажні перевезення до ставок плат, тарифів та зборів, що вказані у розділах І та ІІ згаданого Збірника також застосовуються коефіцієнти, які встановлюються Мінтрансзв‘язку України.

28.04.2007 року Мінтрансзв‘язку України видав наказ №356, яким затверджено коефіцієнти, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999 року за №551 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.1999 року за №828/4121.

Згідно п.4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731, з наступними змінами та доповненнями, Державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду (постанови, накази, інструкції тощо), якщо в них є одна або більше норм, що, зокрема, мають міжвідомчий характер, тобто є обов'язковими для інших міністерств, органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, а також підприємств, установ і організацій, що не входять до сфери управління органу, який видав нормативно-правовий акт.

Згаданий наказ за №356 зареєстрований в Міністерстві юстиції України 04.05.2007 року.

У відповідності до п.15 згаданого Положення, міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, органи господарського управління і контролю направляють для виконання нормативно-правові акти лише після їх державної реєстрації та офіційного опублікування; у разі порушення зазначених вимог нормативно-правові акти вважаються такими, що не набрали чинності, і не можуть бути застосовані; при направленні на виконання та опублікуванні нормативно-правового акта посилання на дату і номер державної реєстрації акта є обов'язковим.

В свою чергу позивач при визначенні тарифі керувався розпорядженням Укрзалізниці №ЦЗТ-14/415 (телеграма від 28.04.2007 року №000622/ЦМ) 28 квітня 2007 року, яким дано розпорядження проводити розрахунки за платні вантажні перевезення за тарифами Збірника із застосуванням коефіцієнтів відповідно до наказу Мінтрансзв‘язку України від 28.04.07 №356 починаючи з „0” годин 1 травня 2007 року.

Відповідні вказівки Укрзалізниці були виконані відокремленим підрозділом позивача.

Як вбачається з викладених обставин наказ Мінтрансзв‘язку за №356 був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 04.05.2007 року, і саме з цього моменту останній набрав чинності, а згадані коефіцієнти застосовувались відокремленим підрозділом позивача починаючи з 01.05.2007 року, згідно з розпорядженням Укрзалізниці, по 03.05.2007 року, тобто до набрання чинності наказом, яким визначено ці коефіцієнти.

З огляду на викладене, відповідачем прийнято оспорене рішення, у відповідності до вимог ст.14 Закону України „Про ціни та ціноутворення”, якою передбачено, що вся необгрунтовано одержана підприємством, організацією сума виручки в результаті порушення державної дисципліни цін та діючого порядку визначення вартості будівництва, що здійснюється із залученням коштів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим, місцевих бюджетів, а також коштів державних підприємств, установ та організацій підлягає вилученню в доход відповідного бюджету залежно від підпорядкованості підприємства, організації; крім того, в позабюджетні фонди місцевих Рад стягується штраф у двократному розмірі необгрунтовано одержаної суми виручки.

Посилання позивача на те, що телеграма, яка ним виконувалась на могла ним не братись до уваги, не може бути підставою для відмови в позові, оскільки, в даному випадку, у телеграмі давалась вказівка виконувати нормативно-правовий акт, який не набрав чинності, що є недопустимим у правовій державі.

Також, не можуть братись до уваги посилання представників позивача на те, що відповідачем не досліджувалось обставини фактичності отримання необґрунтованої виручки, оскільки вони спростовуються посиланнями в акті перевірки, в якому досліджено рух коштів за надані послуги до моменту його отримання структурним підрозділом позивача.

Таким чином, відповідач використовував повноваження з метою, з якою це повноваження надано, а тому рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Закарпатській області за №17 від 14.09.2007 року є правомірним.

З огляду на викладене, суд вважає, що позов є безпідставним та необґрунтованим, а тому в його задоволенні належить відмовити. Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі покласти на позивача у справі.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у відповідності із ст.254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена у порядку і строки, передбачені ст. 186 КАС України.

Суддя                                                                                                     Желік М.Б.