ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №

За позовом

Відкритого акціонерного товариства «Вінницяоблпаливо»

до

1.          Державного територіально –галузевого об’єднання «Південно

–західна залізниця»

2.          Колективного підприємства збагачувальна фабрика

«Центральна»

про

стягнення 630 грн. 00 коп.

Суддя Кондратова І.Д.

Представники сторін:

Від позивача : Підлужняк С.О. –пред. за довірен. № 273 від 12.10.2007 року

Від відповідача 1: Недошитко Р.Ю., Созданий С.І. –пред. за довірен. № 869-НЮ від 18.03.2008 року

Від відповідача 2: не з’явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" до Державного територіально-галузевого об’єднання "Південно-Західна залізниця" та Колективного підприємства збагачувальна фабрика "Центральна" про стягнення з відповідачів пропорційно ступеня їх вини вартість нестачі в розмірі 630,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2008 року порушено провадження у справі № 37/65, розгляд справи було призначено на 03.03.2008 року о 11-45.

Представник позивача у судове засідання 19.03.2008 року з’явився та підтримав заявлені позовні вимоги, які обґрунтовані тим, що під час руху територією України вантажу, вантажовідправникам якого є відповідач 2, а перевізником –відповідач 1, відбулася часткова втрата вугілля, у зв’язку з чим позивачем понесені збитки у розмірі 630 грн. 00 коп.

Представник відповідача 1 в судове засідання 03.03.2008 року не з’явився, проте через канцелярію Господарського суду міста Києва подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача 2 в призначене судове засідання не з’явився, вимоги ухвали Господарського суду міста Києва від 19.02.2008 року не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2008 року розгляд справи було відкладено на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні 17.03.2008 року надав суду відзив на позовні вимоги, відповідно до якого зазначає, що згідно залізничної накладної № 500055203 відправник не вжив заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, зокрема відправником не було вжито заходів щодо ущільнення конструктивних зазорів щодо запобіганню видуванню або просипанню вантажу, а також заходів щодо розрівняння та ущільнення поверхні вантажу, що чітко встановлено п. п. 5,6 Правил перевезень вантажів у вагонах відкритого типу. Крім того, відповідач 1 вказує на те, що матеріали справи не містять докази, які підтверджують, що вантаж був втрачений або розкрадений з вини перевізника, в зв’язку з чим останній просить відмовити в позові до Державного територіально-галузевого об’єднання "Південно-Західна залізниця" в повному обсязі.

Представник відповідача 2 в судове засідання 17.03.2008 року не з’явився, проте на адресу Господарського суду міста Києва надіслав відзив, відповідно до якого вантаж розміщено і закріплено згідно параграфами 3,5 технічних умов правильно, про що зазначено в розділі 1 зворотньої сторони залізничної накладної, в цілях схоронності вантажу було застосовано маркування вапном, в місцях поглиблення захисне маркування відсутнє, що свідчить про те, що нестача утворилась в момент перевезення, а тому за твердженням відповідача відповідальність щодо нестачі повинна бути покладена на перевізника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.03.2008 року розгляд справи було відкладено на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача 2 у судове засідання 24.03.2008 року не з’явився, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 24.03.2008 року за згодою представників сторін судом оголошені лише вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13.12.2006р. між ВАТ «Вінницяобленерго»(надалі –покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тера Нова»(надалі - постачальник) був укладений договір № 1.146 (надалі- договір), згідно якого постачальник зобов’язався відвантажити, а покупець прийняти та оплатити вугілля марки ДГР в кількості 2000 тон та марки АМ в кількості 3000 тон.

Сторони узгодили, що відповідно до п.2.2 Договору, покупець розраховується з постачальником за отримане вугілля шляхом перерахуванням коштів на рахунок постачальника з відстрочкою платежу 10 банківських днів з моменту прибуття вугілля на станцію призначення, підтвердження постачальником права власності, отримання рахунку та податкової накладної в оригіналі.

05.10.2007 року по залізничній накладній № 50055203 зі станції Карахаш Дон. 502000 КП ЗФ «Центральна»(надалі –відправник), було відвантажено на адресу Рахнянського паливного складу ВАТ «Вінницяоблпаливо»(надалі –одержувач) вантаж –вугілля марки Антрацит в кількості 69 тон. Вантажовідправник даного вантажу згідно накладної є Колективне підприємство збагачувальна фабрика «Центральна».

На виконання умов договору позивач, на підставі виставленого рахунку № СФ-0000089 від 30.09.2007 року в порядку календарної черговості перерахував на розрахунковий рахунок постачальника грошові кошти на загальну суму 100 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 4676 від 11.10.2007 року, № 592 від 11.10.2007 року, № 123 від 11.10.2007 року.

Як вбачається з матеріалів справи, під час пересування вагону № 667911636 на станції Знам’янка було здійснено комісійне перевантаження вагону на 150 т вагах залізниці, яким встановлено, що маса нетто вантажу становить 67050 кг, що менше маси, зазначеної в залізничній накладній, на 1950 кг. Зазначені обставини зафіксовані в комерційному акті АЄ № 879479/829/3 від 02.10.2007 року, оригінал якого залучено до матеріалів справи.

При перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти.

Відповідно до п. 2 Правил складання актів, комерційні акти складаються для засвідчення певних обставин, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу. Дані в комерційних актах зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

Зі змісту вказаного вище комерційного акту вбачається, що на підставі актів загальної форми станції Знам’янка Одеської залізниці № 9314, 9315 від 01.10.2007 року виявлені поглиблення на поверхні вантажу вагону, який поданий на ваги на перевірку.

Судом встановлено, що при перевірці виявлено, що завантаження рівномірне нижче бортів 300 мм. В документах значиться вантаж завантажений навалом нижче бортів, розмір завантаження відносно висоти бортів не зазначений. На поверхні вантажу наявні поглиблення праворуч по ходу потягу: над 4,5 люками довжиною 3000 мм, шириною 1200 мм, глибиною 300 мм. Течі вантажу немає. Люки та двері закрити щільно. Фактично вантаж прибув в технічно та комерційно справному вагоні. Наявне захисне маркування вапном, в місцях поглиблення маркування відсутнє. Встановлено факт доступу до вантажу.

Згідно п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644, норма природної втрати і граничного розходження становить 1%, тобто в даному перевезенні – 0,69 тон.

Відповідно до ст. 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підтвердження розміру заявлених до стягнення збитків позивач додає до матеріалів справи копії договору № 1.146 від 13.12.2006 року, рахунок –фактуру № СФ-0000089 від 30.09.2007 року та відповідні платіжні доручення.

З урахуванням вищевикладеного, позивач обраховує втрату вантажу з урахуванням норми природної втрати і граничного розходження в масі вантажу, нараховує вартість втраченого вантажу у розмірі 630 грн. 00 коп. і вимагає стягнути її з відповідачів пропорційно до ступеня їх вини.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу, якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі і завантаженому засобами відправника, та якщо не має ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Додана до матеріалів справи накладна № 50055203 свідчить про те, що завантаження вантажу проводилось засобами вантажовідправника –відповідача 2.

Із зазначених у залізничній накладній № 50055203 /графа 14/ даних вбачається, що відправником були застосовані додаткові заходи по збереженню при перевезенні вугілля і вказано, що вантаж розміщено і закріплено згідно Технічних умов правильно (графа 1); вантаж марковано вапном (графа 4).

Згідно п. 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу затверджених Наказом Міністерства транспорту України N 542 від 20.08.2001 року з метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

У Пункті 3.2 Роз’яснення ВГСУ “Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею” № 04-5/601 від 29.05.2002 року зазначено, що у відповідності до статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника та вантажоодержувача при перевезенні вантажів залізницею, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць (частина 3 п.3.2).

Обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника та вантажоодержувача при перевезенні вантажів залізницею, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць (стаття 129 Статуту).

Як вже було встановлено судом, спірний вантаж був маркований вапном. Проте, з дослідженого комерційного акту вбачається, що в місцях поглиблення маркування відсутнє.

Такий опис стану вантажу свідчить про явно видимий характер нестачі останнього, який може бути виявлений візуально та без застосування додаткових вимірювальних пристроїв чи дій.

Судом не приймаються до уваги посилання Державного територіально –галузевого об’єднання «Південно–західна залізниця»на те, що «наявність поглиблення та відсутність захисного маркування у місці поглиблення свідчить не про виїмку вугілля при транспортування, а підтверджує просипання, просідання та вивітрювання вугілля під час руху вагону», оскільки в судовому засіданні судом досліджені акти загальної форми № № 9949, 9952. Зазначені акти містять відомості про те, що в місці поглиблення відсутнє захисне маркування, течі вантажу немає, встановлений доступ до вантажу, який був усунений шляхом нанесення маркування вапном.

Вищевикладеними обставинами встановлюється та підтверджується, що виїмка та нестача вантажу відбулась саме під час перевезення та з вини перевізника.

Згідно ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Проте, в супереч зазначеній статті Статуту, відповідач 1 не довів належними та допустимими доказами того, що нестача прийнятого до перевезення вантажу виникла не з його вини.

Пунктом ст. 114 Статуту передбачено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи нестачу –у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його нестачі.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 ЦК України.

Обов’язковими умовами покладення відповідності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв’язку між діями особи та збитками, які складають об’єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об’єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов’язання було виконано боржником.

Отже зменшення майнових благ внаслідок неправомірних дій наступає об’єктивно, тобто незалежно від волевиявлення сторони, як наслідок невиконання зобов’язань.

Обов’язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв’язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком, а невиконання зобов’язань –причиною.

Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок неправомірних дій, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв’язку між неправомірними діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов’язань (виключає його відповідальність).

Як вбачається з матеріалів справи, ціна однієї тони вугілля на підставі виставленого КП ЗФ «Центральна»рахунку № 183 від 30.09.2007 року (без врахування залізничного тарифу) становить 500 грн. 00 коп. в т.ч. ПДВ.: (416 грн. 67 коп. х 1,2 = 500 грн. 00 коп.).

Загальна сума нестачі з урахуванням суми норм природної втрати і граничного розходження визначення маси нетто становить: 500 грн. 00 коп. х 1,26 т. = 630 грн. 00 коп.

Отже, проаналізувавши вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено безпосередній причинний зв’язок між понесеними збитками у вигляді дійсної вартості нестачі вантажу та неналежним виконанням відповідачем 1 свої обов’язків.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1 збитків у сумі 630 грн. 00 коп., що виникли під час перевезення вантажу, підлягають задоволенню згідно розрахунку позивача.

Статтею 920 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов’язань, які випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не передбачено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Враховуючи наведене, позов визнається обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в частині стягнення вартості втраченого вантажу з відповідача-1, як перевізника, а в частині вимог до відповідача-2, як відправника, позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відправник виконав свої зобов’язання в повному обсязі та належним чином.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, держмито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача 1.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 110, 111, 113, 114 Статуту залізниць України, ст. ст. 623, 920 Цивільного кодексу України, ст. ст. 32, 33, 34, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, —

В И Р І Ш И В:

1.          Позовні вимоги до Державного територіально –галузевого об’єднання «Південно - західна залізниця»задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Державного територіально –галузевого об’єднання «Південно-західна залізниця»(01034, м. Київ, вул. Лисенка, 6, код 04713033) на користь Відкритого акціонерного товариства «Вінницяоблпаливенерго»(21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 122, код 01880670) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження, 630 (шістсот тридцять) грн. 00 коп. збитків, 102 (сто дві) грн. держмита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу.

3.          В задоволенні позовних вимог до Колективного підприємства збагачувальна фабрика «Центральна»відмовити повністю.

4.          Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5.          Рішення вступає в законну силу після десятиденного терміну з дня його прийняття, оформленого у відповідності до ст. 84 ГПК України.

Суддя                                                                                   І.Д. Кондратова

Дата підписання

рішення 10.04.2008 року