ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2008 р.

№ 13/187

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

суддів:

М.Остапенка,

Є.Борденюк, В.Харченка,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) "Аква Косметикс Груп"

на постанову

від 13.02.2008 року

Київського апеляційного господарського суду

у справі

№ 13/187

за позовом

ТОВ "Аква Косметикс Груп"

до

ТОВ "Укруніверсалсервіс"

про

розірвання договору та стягнення коштів

В судове засідання прибули представники сторін:

позивача

Войтенко О.В. (дов. від 24.01.2008 року),

Мамалига А.В. (дов. від 24.01.2008 року)

відповідача

Казьмін О.С. (директор)

Заслухавши суддю-доповідача –Є. Борденюк, пояснення представників сторін та перевіривши матеріали справи, Вищий господарський суд України

В С Т А Н О В И В :

У червні 2007 року ТОВ "Аква Косметикс Груп" звернулося до суду з позовом про розірвання договору від 27.04.2006 року укладеного з відповідачем на підставі ст. 612 ЦК України у зв'язку з витратою інтересу кредитором внаслідок прострочення боржником виконання зобов'язання та стягнення з ТОВ "Укруніверсалсервіс" суми сплачених в порядку передплати коштів в розмірі 45 000,00 грн., відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 3 219,74 грн., збитків від інфляції - 3 280,26 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27 квітня 2006 року між ТОВ "Укруніверсалсервіс" (виконавець) та ТОВ ПКФ "Любава" (правонаступник - TOB "Аква Косметікс Груп") (замовник) було укладено договір.

Пунктом 1.1 сторони передбачили, що замовник доручає, а виконавець приймає на себе виготовлення сушарки безперервної дії для висушування морської солі у відповідності з технічними вимогами замовника.

Розрахунки по цьому договору мали бути здійснюватися поетапно з авансовим платежем. Етапи мали закінчуватися підписанням Акту про виконання робіт по етапу, розрахунки по етапам мали проводитись не пізніше 5-ти банківських днів після підписання Акту про виконання робіт по етапу та акту про передачу обладнання замовнику після завершення робіт по договору (п. 4.1 договору).

Згідно п. 4.2 Договору загальна вартість робіт за договором становить 54 390, 00 грн.: 1 етап - 15 000 грн., 2 етап - 18 000 грн., 3 етап - 12 000 грн., 4 етап - 6000 грн., 5 етап - 3390 грн.

Відповідно до платіжних доручень від 10.05.2006 року № 828, від 04.07.2006 року № 132, від 02.10.2006 року № 997 позивач перерахував відповідачу відповідно 15 000 грн., 18 000 грн. та 12 000 грн.

Пунктом 5.1 сторони визначили, що сушарка передається замовнику після закінчення робіт та розрахунків по етапам 1- 4 пункту 3 Договору.

Відповідачем зобов’язання за оскаржуваним договором було прострочено більш ніж на 8 місяців і воно втратило інтерес для позивача, в зв’язку з чим позивач відмовляється від прийняття виконаного відповідачем зобов’язання.

Рішенням господарського суд міста Києва від 29.10.2007 року (суддя Морозов С.М.), яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2008 року (колегія суддів: Григорович О.М., Гольцова Л.А., Рябуха В.І.), позов задоволено частково; розірвано договір від 27.04.2006 року, укладений між ТОВ "Укруніверсалсервіс" та ТОВ ПКФ "Любава"; в іншій частині в задоволені позовних вимог відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що згідно накладних від 18.12.2006 року, №02/12 від 28.12.2006 року, №01/01 від 04.01.2007 року, №03/01 від 17.01.2007 року, №04/01 від 18.01.2007 року відповідач відвантажив, а позивач прийняв комплектуючі сушарки.

В пункті 4.1 договору сторони визначили, що роботи за договором закінчуються підписанням Акту про передачу сушарки.

Як вбачається з матеріалів справи, Акт про передачу сушарки замовнику між сторонами не підписувався, однак позивач в порушення умов договору почав експлуатувати сушарку, що призвело до виходу сушарки з ладу.

Незважаючи на те, що строк виконання договору був визначений сторонами до 31.08.2006 року, позивач продовжував після цієї дати приймати комплектуючі сушарки (остання передача комплектуючих відбулася за накладною від 18.01.2007 року № 04/01), на підставі чого суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку, що своїми діями сторони внесли зміни в умови договору, а саме у терміни та етапи здійснення робіт.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не в повному обсязі виконав зобов'язання щодо фінансування робіт по оскарженому договору, а відповідач виготовив сушарку та відвантажив її позивачу з порушенням строків передбачених умовами договору.

Враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку про розірвання договору від 27.04.2006 року внаслідок істотної зміни обставин на підставі ст. 652 Цивільного кодексу України.

Як свідчать матеріали справи, після отримання сушарки позивач не заявляв відповідачу про виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інші недоліки, а отже, позивач втратив право на них посилатися.

Звертаючись до суду з касаційною скаргою, ТОВ "Аква Косметикс Груп" просить рішення та постанову у справі змінити задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що звертаючись з позовом ТОВ "Аква Косметикс Груп" просило розірвати договір на підставі п. 3 ст. 612 Цивільного кодексу України, однак суд розірвав договір на підставі ст. 652 Цивільного кодексу України.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з такого.

Звертаючись з позовом ТОВ "Аква Косметикс Груп" просив розірвати договір від 27.04.2006 року на підставі п.3 ст. 612 Цивільного кодексу України, оскільки відповідачем значно порушено строк виконання робіт, у зв’язку з чим позивач втратив інтерес до замовленого обладнання.

Ухваленими судовими рішеннями, що оскаржуються, договір від 27.04.2006 року, укладений між сторонами у справі, розірваний на підставі ст. 652 Цивільного кодексу України у зв'язку з істотною зміною обставин.

Погоджуючись з порушенням відповідачем строків та етапів робіт, однак, враховуючи дії позивача щодо оплати поетапно виконаних з запізненням робіт та прийняття і підготовку до введення в експлуатацію виготовленого устаткування, суди дійшли висновку про вчинення сторонами дій, які свідчать про погодження змін та етапів робіт, а отже неналежне виконання відповідачем зобов'язань, яке могло призвести до втрати позивачем інтересу до повного виконання зобов'язання, не доведене.

Проте позивачем не було повністю виконано зобов'язання щодо фінансування робіт за договором, тому суди дійшли висновку про істотну зміну обставин, яка повинна бути підставою для розірвання договору.

Ухваленими судовими рішеннями, що оскаржуються, порушені принципи та порядок розгляду господарськими судами спорів, зокрема заявлених у позовному провадженні.

Відповідно до положень ст. 1 ГПК України, особи, зазначені цією нормою, мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Заявляючи позов, особа визначає спосіб захисту порушеного права та вказує на підстави такого захисту. Відповідно до положень ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підстави або предмет позову.

Ухвалюючи судові рішення про розірвання договору, судами за власної ініціативи змінена підстава позову, що не передбачено процесуальними нормами. Крім того, зміна підстави позову базується на неналежному виконанні позивачем своїх зобов'язань, що суперечить принципу розгляду спору про захист порушеного права або інтересу позивача.

Згідно з приписами ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення має право, зокрема виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Вихід за межі позовних вимог, за наявності зазначених вище обставин, не передбачає усунення заявлених і направлений на захист прав і інтересів позивача.

Відповідно до п. 1 ст. 11110 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За таких обставин судова колегія Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга ТОВ "Аква Косметикс Груп" підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суд міста Києва від 29.10.2007 року і постанова Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2008 року у даній справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ "Аква Косметикс Груп" задовольнити частково.

Рішення господарського суд міста Києва від 29.10.2007 року, постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2008 року у справі №13/187 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий, суддя М. Остапенко

Судді : Є. Борденюк

В. Харченко