СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18"
березня 2008 р.

15:15

Справа
№  7/35/08

м.Миколаїв

За
позовом: Суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної особи -ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до
відповідача:
Управління пенсійного фонду України у Снігурівському районі Миколаївської
області, 57300, Миколаївська область, м.Снігурівка, вул. Леніна, 3

про: визнання нечинною та скасування вимоги
№ Ф-126 від 05.04.2007 року.

Суддя
Семенчук Н.О.

Секретар
судового засідання Дзюба Ю.Ф.

Представники:

Від
позивача:

ОСОБА_1.

Від
відповідача:

Опанасенко
А.В., дов № 833/07 від 26.02.2007 р.

СУТЬ
СПОРУ: Позивач
звернувся до господарського суду з позовними вимогами про визнання нечинною та
скасування вимоги УПФУ в Снігурівському районі № Ф-126 від 05.04.2007 року.

Позивач
в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що працює за спрощеною
системою оподаткування, зазначає, що відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України
"Про вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів господарської
діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності,
у зв'язку з неперерозподілом Державним казначейством України частини податків
до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати
працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом
2004 року - 1 кварталу 2005 року" від 16.03.2006 року № 3583-IV суми
взносів до Пенсійного фонду України суб'єктів господарської діяльності, які
обрали особливі умови оподаткування, які були сплачені ними у складі податків
згідно з чинним законодавством України протягом 2004 року - І кварталу 2005
року, але не були зараховані на їх особові рахунки не вважаються
заборгованістю, донарахування та фінансові санкції не застосовуються.

Відповідач
проти позовних вимог заперечує, зазначає що вимога про сплату боргу прийнята
правомірно, а твердження позивача, що він не є платником збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування оскільки працює за спрощеною
системою оподаткування є необґрунтованими, оскільки Закон України № 3583-IV не
звільняє його від сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Заслухавши
представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд -

встановив:

ОСОБА_1зареєстрований
як суб'єкт підприємницької діяльності -фізична особа Снігурівською районною
адміністрацією Миколаївської області, що підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію НОМЕР_1(а.с. 7).

30.03.2006
року СПД ОСОБА_1. подав до Управління Пенсійного фонду України у Снігурівському
районі Миколаївської області, звіт про нарахування та сплату суми страхових
внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за 2005 рік.

За
несплату суми фіксованого розміру страхового внеску 05.04.2007 року на підставі
ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»від 9 липня 2003 року № 1058-IV зі змінами та доповненнями (Далі
Закон України № 1058-IV) Управлінням Пенсійного фонду України у Снігурівському
районі Миколаївської області виставлена вимога про сплату боргу № Ф-126
Суб'єкту підприємницької діяльності -фізичній особі ОСОБА_1.

Позовні
вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно
до ч. 2 ст. 5 Закону України № 1058-IV, - виключно цим Законом визначаються
принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного
страхування, коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню,платники страхових внесків, їх права та обов'язки.

Пунктом
3 ст. 11 Закону України №
1058-IV визначено, що  загальнообов'язковому державному пенсійному
страхуванню підлягають фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у
тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний
торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно
п. 1 ст. 14 Закону України № 1058-IV страхувальниками відповідно до цього
Закону є підприємства, установи і організації, створені відповідно до
законодавства  України, незалежно від
форми власності, виду діяльності  та  господарювання, об'єднання громадян,  профспілки, політичні партії (у тому числі
філії, представництва, відділення та
інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств,  установ, організацій, об'єднань громадян,
профспілок, політичних партій, які  мають
окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами),  фізичні особи - суб'єкти підприємницької
діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб
на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених
законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб,
зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Зазначені
страхувальники згідно ч. 1 ст. 15 Закону України № 1058-IV є платниками внесків
до Пенсійного фонду. Страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і
сплачувати в установлені і в повному обсязі страхові внески (п. 6 ч. 2 ст. 17
Закону України № 1058-IV).

Частиною
3 ст. 20 Закону України №
1058-IV встановлено, що обчислення
страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках,
передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки
правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається
страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної
плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові
внески.

Відповідно
до ч. 4 ст. 20 Закону України №
1058-IV сплата страхових
внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум
страхових внесків до солідарної
системи  на  банківські рахунки виконавчих органів
Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного
страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський
рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду.

Так,
30.03.2006 року позивачем наданий звіт про нарахування та сплату суми страхових
внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за 2005 рік, в
якому позивач самостійно визначив фіксований розмір страхових внесків в
розмірі: січень -83,84 грн., лютий -83,84 грн., березень -83,84 грн.

Суми
фіксованого розміру страхового внеску, які були зазначені позивачем у звіті
самостійно, не були сплачені ним у встановлений законом термін.

Згідно
з частиною 3 ст. 106 Закону України № 1058-IV - територіальні органи Пенсійного
фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають
страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату
недоїмки є виконавчим документом. Протягом десяти робочих днів із дня одержання
вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та
суми фінансових санкцій.

Відповідно
до статті 106 Закону України № 1058-IV Управління Пенсійного фонду України у
Снігурівському районі Миколаївської області надіслало позивачу вимогу про
сплату боргу від 05.04.2007р. № Ф-126 на суму 236,82 грн. яка отримана ним
11.04.2007р.

Пунктом
4 частини 8 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV передбачено, що до  набрання чинності законом про спрямування частини
страхових внесків до Накопичувального фонду, - фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок, придбання спеціального торгового патенту),
та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань
особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку,
визначеному цим Законом у фіксованому розмірі.

Статтею
45 Закону України "Про Державний бюджет на 2005 рік" від 23 грудня
2004 року № 2285-IV (в редакції чинній до 31.03.2005 р.) (далі Закон України №
2285-IV) установлено на 2005 рік фіксований розмір страхових внесків на
загальнообов'язкове державне страхування для фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок), та членів сімей зазначених фізичних осіб,
які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, у розмірі
мінімального страхового внеску, визначеного Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно
до статті 1 Закону 1058-IV мінімальний страховий внесок - це сума коштів, що
визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на
розмір страхового внеску, встановлених законом на день отримання заробітної
плати (доходу).

Розмір
страхового внеску для даної категорії осіб встановлений пунктом 2 статті 4
Закону України «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне страхування»від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР і складає 32 відсотки
від об'єкта оподаткування, визначеного пунктом 2 статті 2 цього Закону.

Розмір
мінімальної заробітної плати з січня 2005 року відповідно до Закону України №
2285-IV встановлений у розмірі 262,00 грн. Отже, фіксований розмір страхових
внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з січня 2005
складає 262,00 грн. * 32% = 83,84 грн.

31
березня 2005 року Законом України "Про внесення змін до Закону України
“Про Державний бюджет України на 2005 рік" та деяких інших законодавчих
актів України" від 25 березня 2005 року № 2505-IV внесені зміни до Закону
України № 2285-IV.

З 14
квітня 2006 року набрав чинності Закон України "Про вирішення питання щодо
заборгованості суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі
умови оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з неперерозподілом
Державним казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України,
Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду
соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004 року - 1 кварталу
2005 року" № 3583-IV (далі -Закон України № 3583-IV).

Згідно
преамбули та статті 1 цього Закону ним регулюються суперечності, які виникли
при прийнятті Закону України "Про Державний бюджет України на 2005
рік" від 23 грудня 2004 року № 2285-ІV та Закону України "Про
Державний бюджет України на 2005 рік" від 25 березня 2005 року № 2505-IV у
суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування,
обліку та звітності щодо сплати внесків до Пенсійного фонду України, які були
сплачені ними у складі податків згідно з чинним законодавством України протягом
2004 року - І кварталу 2005 року, але не були зараховані на їх особові рахунки
у зв'язку із застосуванням Державним казначейством України діючого на той час
Закону України № 2285-ІV.

Даний
Закон регулює питання щодо заборгованості суб'єктів господарської діяльності,
які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у з в'язку
з не перерозподілом Державним казначейством України частини податків до
Пенсійного фонду України Фонду соціального страхування з тимчасової втрати
працездатності, фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом
2004 року - 1 кварталу 2005 року у зв'язку із застосуванням Державним
казначейством України діючого на той час Закону України Про Державний бюджет
України на 2005 рік", абзац 2 ч. 1 ст. 45 якого в період з 01.01.2005 року
передбачав, що до доходів загального фонду місцевих бюджетів у 2005 році належать
в повному обсязі єдиний податок для суб'єктів малого підприємництва, фіксований
податок та фіксований сільськогосподарський податок.

Статтею
2 Закону України № 3583-ІV визначено, що донарахування та фінансові (штрафні)
санкції  до суб'єктів господарської
діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності щодо
сум фактично сплачених внесків у 2004 році -І кварталі 2005 року, не
застосовуються.

Тобто
законодавець визначив, що донарахування згідно ст. 2 Закону України  № 3583-ІV стосується лише частини внесків,
яка не була сплачена страхувальником в період 2004 року -І квартал 2005 року
безпосередньо на рахунки органів
Пенсійного фонду.

З
урахуванням вищезазначеного вказані підприємці повинні сплатити до Пенсійного
Фонду України фіксований розмір страхових внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування у розмірі мінімального страхового внеску в
розмірі 83 грн. 84 коп. за січень - лютий та 81 грн. 14 коп. за березень 2005
року з урахуванням частини єдиного та фіксованого податків, перерахованих
Державним казначейством України за січень-березень 2005 року.

Отже
розмір страхового внеску СПД ОСОБА_1. за перший квартал 2005 року складає 83,84
грн. + 83,84 грн. + 81,14 грн. -44,10 грн. = 204,72 грн.

В
судовому засіданні відповідачем визнано, що він необґрунтовано нарахував
позивачу недоїмку в розмірі 32,10 грн.

За
таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись
ст.ст. 94, 98, 160-163, 167, 254 КАС України господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позовні вимоги задовольнити частково.

2.          Скасувати вимогу Управління
Пенсійного фонду України у Снігурівському районі № Ф-126 від 05.04.2007 р. в
частині сплати недоїмки в розмірі 32,10 грн.

3.          В решті позовних вимог відмовити.

4.          Відшкодувати з Державного бюджету
України на користь Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи -ОСОБА_1
судові витрати в розмірі 1,70 грн.

Постанова
у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Сторони,
які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку
постанову повністю або частково у порядку і строки встановлені ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Суддя