ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №

За позовом Дочірньої компанії “Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” м. Києва

до Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” м. Києва

про зобов’язання укласти договір.

Колегія суддів: Паламар П.І.-головуючий,

Ковтун С.А.,

Кондратова І.Д.,

Представники:

від позивача Овдіна Ю.Б.,

від відповідача Перепелиця А.В.

СУТЬ СПОРУ :

у грудні 2007 року Дочірня компанія “Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” звернулася в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що він є ліцензіатом господарської діяльності із зберігання природного газу та надає відповідачу послуги по зберіганню природного газу в підземних сховищах газу.

23 жовтня 2007 р. він запропонував відповідачу укласти договір зберігання природного газу в сезоні зберігання 2007-2008 років, надіславши проект договору № 117-462 від 22 жовтня 2007 р.

Відповідач висловив заперечення щодо умов п.п. 2.1, 2.7.2, 2.7.3, 2.7.4, 2.7.5, 2.8, 2.12, 2.13 цього договору, запропонував доповнити договір п. 5.7 та 19 листопада 2007 р. надіслав йому два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Посилаючись на те, що висловлені відповідачем заперечення щодо умов договору є необґрунтованими та суперечать вимогам чинного законодавства, позивач просив задовольнити позов та зобов’язати відповідача укласти договір № 117-462 від 22 жовтня 2007 р. зберігання природного газу в його редакції.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву та поданих під час судового розгляду клопотаннях, його представник у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на непідвідомчість господарському суду спору про укладення спірного договору між ним та позивачем, пропуск позивачем строку звернення в суд для вирішення переддоговірного спору, у зв’язку з чим договір є укладеним у його редакції. Також вказував невідповідність запропонованих позивачем умов п.п. 2.1, 2.7.2, 2.7.3, 2.7.4, 2.7.5, 2.8, 2.12, 2.13 цього договору вимогам чинного законодавства та необхідність доповнення договору запропонованими ним умовами п. 5.7.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач є ліцензіатом господарської діяльності із зберігання природного газу та надає відповідачу послуги по зберіганню природного газу в підземних сховищах газу.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями представників сторін, рішеннями господарського суду міста Києва від 12 жовтня 2005 р. у справі № 6/631 та від 6 жовтня 2006 р. у справі № 25/360 між тими ж сторонами.

Листом № 128456/11-004 від 23 жовтня 2007 р. позивач запропонував відповідачу укласти договір № 117-462 зберігання природного газу від 22 жовтня 2007 р.

Відповідач висловив заперечення щодо умов п.п. 2.1, 2.7.2, 2.7.3, 2.7.4, 2.7.5, 2.8, 2.12, 2.13 цього договору, запропонував доповнити договір п. 5.7 та 19 листопада 2007 р., надіславши позивачу два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором супровідним листом № юр-2445 від 14 листопада 2007 р.

У відповідності до вимог ст. 12 Закону України “Про трубопровідний транспорт”, ч. ч. 6 ст. 179 ГК України укладення договору на зберігання природного газу є обов’язковим для сторін по справі.

Посилання відповідача щодо необов’язковості укладення договору на зберігання природного газу та непідвідомчості господарському суду спору про укладення такого договору суперечать вищевказаним вимогам чинного законодавства, а також вимогам ст. 649 ЦК України, ст. 187 ГК України, тому є безпідставними.

Загальний порядок укладення господарських договорів встановлений ст. 181 ГК України.

Згідно з відміткою на листі відповідача № юр-2445 від 14 листопада 2007 р. позивач одержав протокол розбіжностей до спірного договору 19 листопада 2007 р.

Як слідує з матеріалів справи позивач звернувся в суд з указаним позовом 10 грудня 2007 р.

Враховуючи, що останній день встановленого ч. 7 ст. 181 ГК України двадцятиденного строку звернення в суд для вирішення розбіжностей припав на вихідний день неділю 9 грудня 2007 р., позивач, який звернувся в суд у перший робочий день, зазначений строк не пропустив.

Доводи відповідача з цього приводу суперечать вимогам ч. 5. ст. 254 ЦК України, тому є безпідставними.

З протоколу розбіжностей до спірного договору слідує, що відповідач, погодивши фактично запропоновані позивачем умови п. 2.1 договору щодо визначення обсягу газу, який передається на зберігання на підставі цього договору (у т.ч. час надходження цих обсягів на зберігання), заперечив щодо загального обсягу природного газу, яких знаходиться у підземних сховищах газу позивача. При цьому, вказав, що передані на зберігання на підставі спірного договору обсяги газу є частиною загального обсягу природного газу, що знаходиться у сховищах позивача.

Заперечення відповідача щодо вказаних умов договору є правомірними, оскільки ґрунтуються на рішеннях господарського суду міста Києва від 31 березня 2005 р. у справі № 18/49, від 13 листопада 2006 р. у справі 30/557, акті вилучення у боржника предметів, зазначених у рішенні суду та передачі їх стягувачу АА № 066054 від 6 жовтня 2006 р., складеного державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби.

Вимоги позивача в цій частині суперечать вимогам ст. 11 Закону України “Про судоустрій України”, ст. 45 ГПК України, ст. 60 Закону України “Про виконавче провадження”, тому задоволенню не підлягають.

Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності нафтогазової галузі України, відносини, що виникають у зв'язку зі зберіганням, реалізацією газу, незалежно від форм власності господарюючих суб'єктів - учасників таких відносин врегульовані Законом України “Про нафту і газ”.

У відповідності до вимог ст. 6 цього Закону Верховна Рада України визначає основні напрями державної політики у нафтогазовій галузі та здійснює законодавче регулювання відносин у ній. Кабінет Міністрів України та інші уповноважені на це органи виконавчої влади в межах повноважень, визначених законом, реалізують державну політику в нафтогазовій галузі та здійснюють управління нею.

Висловлені відповідачем заперечення щодо умов п.п. 2.7.2, 2.7.3, 2.7.4, 2.7.5, 2.8 щодо умов і порядку здійснення закачування або відбору газу поклажодавцем (відповідачем) в/із підземних сховищ газу (за умови затвердження НАК “Нафтогаз України” балансу надходження та розподілу природного газу по Україні) суперечать вимогам Закону України “Про нафту і газ” та постави Кабінету Міністрів України “Про забезпечення споживачів природним газом” (далі-постанова).

Так, згідно з вимогами п. 2 постанови обсяги видобутого відповідачем природного газу, окрім обсягів газу для виробничо-технологічних витрат, власних потреб, виробництва скрапленого газу, а також обсягів газу, що використовується видобувними підприємствами відповідно до напрямів, визначених прогнозним річним балансом находження та розподілу природного газу по Україні, що затверджений Кабінетом Міністрів України, спрямовуються для задоволення потреб населення.

Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” визначена уповноваженим суб'єктом з формування і розпорядження ресурсами природного газу, що використовується для задоволення потреб населення.

Враховуючи, що обсяги газу, які передбачено передати відповідачем на зберігання позивачу на підставі спірного договору, підлягають використанню у т.ч. для потреб населення, внесення позивачем до умов договору положень п.п. 2.7.2, 2.7.3, 2.7.4, 2.7.5, 2.8 у запропонованій ним редакції відповідає вимогам чинного законодавства, не порушує прав відповідача, тому вимоги з цього приводу підлягають задоволенню.

Запропоновані позивачем умови п. 2.12 відповідають встановленому вищезгаданими нормативно-правовими актами порядку використання газу за цільовим призначенням в залежності від категорії споживача, положення про необхідність погодження зі зберігачем (позивачем) актів прийому-передачі газу з третьою особою не порушують прав відповідача на розпорядження належним йому майном, оскільки такі обмеження встановлені Законом.

Заявлені позивачем вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Викладені у п. 2.13 проекту договору умови щодо права притримання в силу вимог чинного законодавства не є обов’язковими для даного виду господарських договорів. При цьому, як слідує з протоколу розбіжностей, відповідач фактично погодився на застосування зазначеного виду забезпечення зобов’язання в частині права позивача не здійснювати відбір із ПСГ газу відповідача до моменту виконання тим зобов’язань за даним договором та заперечив проти права позивача не погоджувати передачу газу в ПСГ третій особі до моменту виконання відповідачем зобов’язань за договором.

Враховуючи, що пропозиція позивача щодо умов п. 2.13 договору прийнята частково, підстави для укладення договору в частині п. 2.13 в редакції позивача відсутні, то позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Суд вважає обґрунтованими заперечення відповідача щодо умов договору в частині необхідності включення до нього п. 5.7, що передбачає забезпечення виконання позивачем зобов’язання за спірним договором, оскільки такі умови відповідають забезпеченню реалізації принципу рівності сторін у господарських правовідносинах та взаємності способів забезпечення виконання сторонами за договором їх зобов’язань. При цьому суд виходить з того, що зобов’язання відповідача забезпечене як неустойкою згідно п. 5.2 договору та притриманням – 2.13.

Доводи позивача з цього приводу не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, тому є безпідставними, у позові в цій частині слід відмовити.

Оскільки позов задоволено частково , понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Дочірньої компанії “Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” м. Києва задовольнити частково.

Зобов’язати Відкрите акціонерне товариство “Укранфата” (04053, Київ, пров. Несторівський, 3-5, код 00135390) укласти з Дочірньої компанії “Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, код 30019801) договір № 117-462 зберігання природного газу від 22 жовтня 2007 р. в редакції згідно листа Дочірньої компанії “Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” № № 128456/11-004 від 23 жовтня 2007 р., окрім п.п. 2.1, 2.13, 5.7 договору, які викласти в редакції Відкритого акціонерного товариства “Укранфата” згідно протоколу розбіжностей № 1 від 9 листопада 2007 р.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства “Укранфата” (04053, Київ, пров. Несторівський, 3-5, код 00135390) на користь Дочірньої компанії “Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, код 30019801) 56,67 грн. витрат по оплаті державного мита, 78,67 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Колегія суддів :                                                    П.І.Паламар-головуючий

С.А.Ковтун

І.Д.Кондратова