ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.08                                                                                           Справа№ 13/61А

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Станька Л.Л., при секретарі Малюшевському А.П., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: ПП „Львівпродгурт”, м. Київ

до відповідача: ДПІ у Залізничному районі м. Львова, м. Львів

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 16.01.2008 р. №/0/1070 та №/0/1071

За участю представників сторін:

Від позивача: не з’явився

Від відповідача: Карпин Я.С. –гол. держ. под. інсп. юр. відділу.

Відкрито провадження у справі за позовом ПП „Львівпродгурт”, м.Київ до відповідача: ДПІ у Залізничному районі, м. Львів про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 16.01.2008 р. №/0/1070 та №/0/1071.

Позивачем явки представника в судовому засіданні не забезпечено, поважності причин не повідомлено, хоча про час і місце судового засідання його повідомлено належним чином.

Суд вважає за можливе розглянути справу при відсутності пояснень позивача щодо заявлених позовних вимог та його представника у судовому засіданні, за наявними у справі матеріалами яких, на думку суду, достатньо для встановлення обставин справи і вирішення спору по суті.

Відповідачем позов заперечено з підстав, викладених у відзиві на позов №11337/9/10-008 від 09.04.08р.

З’ясовано:

ДПІ у Залізничному районі м. Львова в порядку п.1 ч.6 ст. 11-1 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” від 04.12.1990 р. №509-ХІІ (із змінами та доповненнями) та відповідно до наказу №667 від 26.12.2007 р. проведено позапланову документальну перевірку фінансово-господарської діяльності ПП “Львівпродгурт” з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаєморозрахунках з ТзОВ “Валконт” та ТзОВ “Мермант” за період з 01.04.2005 р. по 30.09.2005 р., за результатами якої складено акт від 10.01.2008 р. №10/23-2/31978618. На підставі вказаного акту, ДПІ у Залізничному районі м.Львова винесено податкові повідомлення-рішення від 16.01.2008 року №/0/1070, яким визначено податкове зобов’язання з податку на прибуток на загальну суму 953 944,00 грн., в тому числі: основний платіж –476 972,00 грн., штрафні (фінансові) санкції –476 972,00 грн.; та №/0/1071, яким визначено податкове зобов’язання з податку на додану вартість на загальну суму 572 367,00 грн., в тому числі: основний платіж –381 578,00 грн., штрафні (фінансові) санкції –190 789,00 грн.

Позивач не погоджується з висновками, викладеними в акті перевірки та просить скасувати винесене на його підставі повідомлення-рішення, посилаючись на наступне:

23.11.2007 року господарським судом Львівської області винесено ухвалу про порушення провадження у справі №8/308 про банкрутство і якою введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Нарахування податкових зобов'язань із штрафними санкціями відбулося фактично через місяць після того, як було введено мораторій в зв'язку з банкрутством підприємства, та через 5 днів після того, як в офіційному друкованому органі з'явилось повідомлення про порушення провадження у справі про банкрутство відносно позивача, а тому, на думку позивача, нарахування даних зобов'язань є таким, що суперечить чинному законодавству.

Про порушення провадження у справі про банкрутство відповідача повідомлено ухвалою суду від 23.11.2007 р., якою також зобов'язано ДПІ зупинити виконавчі провадження по реалізації майна боржника, в т.ч. такого, що знаходиться в податковій заставі.

Відповідно до п.24 ст.1 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", мораторій на задоволення вимог кредиторів –це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Згідно з ч.4 ст.12 Закону - мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Позивачем вважається, що відповідач, з метою збільшення своїх кредиторських вимог, ігноруючи вищезазначені норми Закону, навмисно проведено перевірку для того, щоб в подальшому звернутись з ними в процедурі банкрутства та мати найбільше голосів серед кредиторів.

Відповідачем у відзиві №11337/9/10-008 від 09.04.2008 р. позовні вимоги заперечується з підстав, викладених у ньому, зокрема: при перевірці ПП “Львівпродгурт” встановлено, що в порушення п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” від 22.05.1997 р. №283/97-ВР (із змінами та доповненнями), ПП “Львівпродгурт” занижено податок на прибуток в 2005 році на суму 476 972,00 грн.

Також, в ході перевірки встановлено, що в порушення п.п.7.2.3 п.7.2, п.п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4, п.п.7.7.1, п.п.7.7.5 п.7.7 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” від 03.04.1997 р. №167/98-ВР (із змінами та доповненнями), ПП “Львівпродгурт” завищено податковий кредит, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 381 578,00 грн.

Підставою для нарахування вищезазначених податкових зобов’язань з податку на прибуток та податку на додану вартість стали судові рішення, які набрали законної сили, а саме: постанова господарського суду Львівської області від 03.04.2007 р. у справі №5/276-13/53А, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2007 р. та якою визнано недійсним господарське зобов’язання, що виникло на підставі угоди №2 від 30.03.2005 р., укладеної між ПП. “Львівпродгурт” та ТзОВ “Валконт” із застосуванням юридичних наслідків, передбачених ст.208 ГК України; та постанова господарського суду Львівської області від 06.03.2007 р. у справі №5/3608-12/455А, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.08.2007 р., якою визнано недійсним господарське зобов’язання, що виникло на підставі усної угоди, укладеної між ПП “Львівпродгурт” та ТзОВ “Мермант” із застосуванням юридичних наслідків, передбачених ст.208 ГК України.

З приводу посилання позивача на ухвалу господарського суду Львівської області від 23.11.2007 р. у справі №8/308 про банкрутство, якою було введене мораторій на задоволення вимог кредиторів, відповідач зазначив наступне:

відповідно до Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” від 14.05.1992 р. №2343-ХІІ (із змінами та доповненнями), мораторій на задоволення вимог кредиторів –це зупинення виконання боржником грошових зобов’язань і зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, припинення заходів, спрямованих на забезпечення цих зобов’язань та зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію (абзац 24 статті 1).

Пунктом 3 статті 12 вищевказаного Закону передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов’язань і зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів).

За невиконання, неналежне виконання зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів) передбачено нарахування пені відповідно до ст.16 та застосування штрафних санкцій відповідно до підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 р. №2181-ІІІ (із змінами та доповненнями).

Зважаючи на викладене, у період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, пеня та штраф за порушення строків сплати узгоджених сум податкових зобов’язань, передбачених статтею 16 та підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 цього Закону, не застосовуються.

Інші штрафні санкції за порушення правил оподаткування, передбачені Законом України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 р. №2181-ІІІ (із змінами та доповненнями), у період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, застосовуються на загальних підставах.

При прийнятті рішення у даній справі, суд виходив з наступного:

в акті перевірки ПП “Львівпродгурт” зазначено, що в порушення п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” від 22.05.1997 р. №283/97-ВР (із змінами та доповненнями), ПП “Львівпродгурт” занижено податок на прибуток в 2005 році на суму 476 972,00 грн.

Також, в акті перевірки зазначено, що в порушення п.п.7.2.3 п.7.2, п.п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4, п.п.7.7.1, п.п.7.7.5 п.7.7 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” від 03.04.1997 р. №167/98-ВР (із змінами та доповненнями), ПП “Львівпродгурт” завищено податковий кредит, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 381 578,00 грн.

Підставою для нарахування вищезазначених податкових зобов’язань з податку на прибуток та податку на додану вартість стали судові рішення, які набрали законної сили, а саме: постанова господарського суду Львівської області від 03.04.2007 р. у справі №5/276-13/53А, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2007 р., та якою визнано недійсним господарське зобов’язання, що виникло на підставі угоди №2 від 30.03.2005 р., укладеної між ПП “Львівпродгурт” та ТзОВ “Валконт” із застосуванням юридичних наслідків, передбачених ст.208 ГК України; та постанова господарського суду Львівської області від 06.03.2007 р. у справі №5/3608-12/455А, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.08.2007 р., та якою визнано недійсним господарське зобов’язання, що виникло на підставі усної угоди, укладеної між ПП “Львівпродгурт” та ТзОВ “Мермант” із застосуванням юридичних наслідків, передбачених ст.208 ГК України.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 вказаного Закону передбачено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно з п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Підпунктом 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість”, податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України Закону України “Про податок на додану вартість”, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв’язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно з п.п.7.7.5 п.7.7 ст.7 вищевказаного Закону суми податку на додану вартість зараховуються до Державного бюджету України, а зараховані суми використовуються у першу чергу для бюджетного відшкодування податку на додану вартість згідно з цим Законом. Тобто, законодавцем чітко передбачено, що однією з обов’язкових підстав включення сум до податкового кредиту з податку на додану вартість є сплата цих сум до Державного бюджету України.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 23.11.2007 р. порушено провадження у справі №8/308 про банкрутство ПП “Львівпродгурт”, якою, у відповідності до ст.ст.11,12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” від 14.05.1992 р. №2343-ХІІ (із змінами та доповненнями), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Статтею 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 р. №2181-ІІІ (із змінами та доповненнями) визначено підстави застосування штрафних санкцій, у разі порушення платниками податку вимог законодавства, а саме: за неподання або несвоєчасне подання платниками податків податкових декларацій, заниження ними податкових зобов’язань, порушення граничних строків погашення податкових зобов’язань, непогодження у встановлених Законом випадках операцій з реалізації активів, що перебувають у податковій заставі, нездійснення попереднього утримання і перерахування податку у встановлених законодавством випадках.

Відповідно до преамбули Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 р. №2181-ІІІ (із змінами та доповненнями), цей Закон не регулює питання погашення податкових зобов’язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються процедури, визначені Законом України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” від 14.05.1992 р. №2343-ХІІ (із змінами та доповненнями).

Згідно Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” від 14.05.1992 р. №2343-ХІІ (із змінами та доповненнями), мораторій на задоволення вимог кредиторів –це зупинення виконання боржником грошових зобов’язань і зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, припинення заходів, спрямованих на забезпечення цих зобов’язань та зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію (абзац 24 статті 1).

При цьому, відповідно до п.3 ст.12 вищевказаного Закону, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов’язань і зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів).

За невиконання, неналежне виконання зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів) передбачено нарахування пені відповідно до статті 16 та застосування штрафних санкцій відповідно до підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 р. №2181-ІІІ (із змінами та доповненнями).

Зважаючи на викладене, у період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів пеня та штраф за порушення строків сплати узгоджених сум податкових зобов’язань, передбачені статтею 16 та підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 цього Закону, не застосовуються.

Інші штрафні санкції за порушення правил оподаткування, передбачені Законом України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 р. №2181-ІІІ (із змінами та доповненнями), у період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів застосовуються на загальних підставах.

Крім того, незалежно від дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, застосовуються на загальних підставах інші штрафні (фінансові) санкції за порушення вимог податкового та валютного законодавства, порушення порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, порушення норм з регулювання обігу готівки, а також інші штрафні (фінансові) санкції, передбачені законодавчими актами України, контроль за виконанням яких покладено на органи державної податкової служби України, крім штрафних санкцій та пені за порушення строків сплати узгоджених сум податкових зобов’язань, передбачених статтею 16 та підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 цього Закону.

Також слід звернути увагу на той факт, що Законом України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” від 14.05.1992 р. №2343-ХІІ (із змінами та доповненнями), зокрема, ст.ст.11 та 12, не встановлено жодних обмежень щодо проведення документальних перевірок (планових та позапланових) згідно Закону України “Про державну податкову службу в Україні” від 04.12.1990 р. №509-ХІІ (із змінами та доповненнями), та щодо здійсненням контролю органом державної податкової служби за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов’язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством, як це встановлено ст.2 даного Закону.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.122-124,127,130,135,143,151-154,160,161,163,167 КАС України, суд, -

постановив:

1.В адміністративному позові відмовити повністю.

2.Строк і порядок набрання постановою законної сили та її оскарження здійснюються згідно вимог ст.ст.186 та 254 КАСУ.

Суддя                                                                                                     Станько Л.Л.