ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2008 р.

№ 14/392-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя : Першиков Є.В.

суддів: Данилова Т.Б., Ходаківська І.П.

розглянувши матеріали касаційної скарги

дочірнього підприємства "Херсонський річковий порт" акціонерної судноплавної компанії "Укррічфлот"

на постанову

Запорізького апеляційного господарського суду від 27.02.2008р.

у справі

господарського суду

№14/392-07

Херсонської області

за позовом

державного підприємства "Одеська залізниця"

до

дочірнього підприємства "Херсонський річковий порт" акціонерної судноплавної компанії "Укррічфлот"

про

за участю представників сторін

позивача -

відповідача -

стягнення 2 890,08грн.

пр. Ніколащенко С.О. –дов. №367 від 20.02.08р.

пр. Мітяй М.П. –дов. №01-8/121 від 28.01.08р.

Розпорядженням №02-12.2/166 від 21.05.2008р. у зв'язку із поверненням з відрядження судді Першикова Є.В. та виходом з відпустки судді Ходаківської І.П. змінено склад колегії суддів у справі №14/392-07, справа розглядається колегію суддів у постійному складі: головуючий суддя –Першиков Є.В., судді Данилова Т.Б., Ходаківська І.П.

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2007 року державне підприємство "Одеська залізниця" звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом до дочірнього підприємства "Херсонський річковий порт" акціонерної судноплавної компанії "Укррічфлот" про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 2 890,08грн. за зберігання вантажу у вагонах в березні та квітні 2007 року.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 19.11.2007р. (суддя Гридасов Ю.В.) залишеним без змін постановою Запорізького господарського суду від 27.02.2008р. (судді Колодій Н.А., Кагітіна Л.П., Яценко О.М.) позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача суму заборгованості за зберігання вантажу у вагонах в березні-квітні 2007 року у сумі 1190,12грн. та судові витрати. В іншій частині задоволення позовних вимог відмовлено.

Рішення господарських судів винесені з посиланням на положення п.46 Статуту залізниць, ст.ст.11, 908 Цивільного кодексу України та ст.307 Господарського кодексу України, п.п.5, 8 Правил зберігання вантажів і вмотивовано тим, що за зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом. Термін вивезення і порядок зберігання вантажів встановлюється Правилами зберігання вантажів.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, дочірнє підприємство "Херсонський річковий порт" акціонерної судноплавної компанії "Укррічфлот" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постановлені по справі рішення та прийняти нове рішення, посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права, а саме ст.ст. 901, 903, 924, 936, 937 Цивільного кодексу України, ст.ст.173, 179, 310 Господарського кодексу України, п.п.46, 52, 105 Статуту залізниць України.

Заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові і доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, що 20.12.2001р. між сторонами у справі укладено Договір про подачу та забирання вагонів. Даним договором врегульовані господарські відносини між державним підприємством "Одеська залізниця" та дочірнім підприємством "Херсонський річковий порт", в тому числі щодо порядку і умов експлуатації під'їзної колії та надання послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів.

В березні-квітні 2007р. на станцію Херсон-порт Одеської залізниці на адресу відповідача прибули вагони, які простояли в очікуванні вивантаження більше терміну безоплатного зберігання.

В підтвердження факту затримки вагонів складено акти загальної форми №508 від 28-29.03.2007р., №567 від 12-13.04.2007р., №574 від 13-15.04.2007р.

Відповідно до вимог п.46 Статуту залізниць України одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів встановлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Норми п.46 Статуту залізниць України, Правил зберігання вантажів та Тарифного керівництва №1 не передбачають укладання окремого договору на зберігання вантажу, який перевозиться за договором перевезення (накладною). Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України Тарифне керівництво №1 (з наступними змінами та доповненнями) в пункті 2 розділу 2 встановлює розміри зборів за зберігання вантажів, таким чином плата за зберігання є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами. З цих підстав суди попередніх інстанцій не прийняли до уваги доводи відповідача з приводу безпідставності стягнення плати за понаднормативне зберігання вантажу у зв'язку з відсутністю між сторонами врегульованих договором правовідносин.

Вищезазначені акти пройшли державну реєстрацію у Міністерстві юстиції України, не визнані судом недійсними або нечинними, а відтак мають застосовуватися у спірних правовідносинах.

Судами попередніх інстанцій обґрунтовано не було прийнято до уваги доводи позивача з приводу незастосування до спірних правовідносин пп..2 п.119 Статуту залізниць України, відповідно до якої за час затримки вагонів на станціях призначення в очікуванні подання їх під вивантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, останній сплачує залізниці 50 відсотків плати за користування вагонами. Як слідує із приписів зазначеної норми, її положення регулюють правовідносини в частині нарахування залізницею плати за користування вагонами і не поширюються на правовідносини нарахування плати за зберігання вантажу залізницею.

Крім того, чинне законодавство, а саме п.46 Статуту залізниць України, Правила зберігання вантажів та Тарифне керівництво №1 не передбачають винятку щодо сплати збору за зберігання вантажу у вагонах, які належать вантажовласнику. Підпунктом 2.8 пункту 2 розділу 2 Тарифного керівництва №1 прямо визначено, що збір за зберігання вантажу справляється незалежно від плати за користування вагонами (контейнерами).

Відповідно до вимог пп.1 п.129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Підпунктом 2 пункту 129 Статуту залізниць України, визначено вичерпний перелік обставин, для засвідчення яких складається комерційний акт. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми .

Виходячи з пункту 8 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 року №113, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15 березня 1999 року за №165/3458 у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, (форми "ГУ-23"- Додаток №6 до Правил користування) який підписується представниками станції і вантажовласника (до яких у тому числі належать вантажовідправники та вантажоодержувачі). В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Аналогічні вимоги містять також Правила складання актів, затверджені Наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002р. №334, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 08.07.2002р. за №567/6855. Відповідно до п. 3 зазначених Правил, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, у разі затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту підприємства.

Таким чином, відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства належним і допустимим доказом посвідчення обставин, що є підставою для нарахування плати за понаднормативне зберігання вантажу є Акт загальної форми.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що господарськими судами попередніх інстанцій зроблені правомірні та обґрунтовані розрахунки понаднормативного часу затримки вагонів, відповідно до встановленого ними часу прибуття вагонів та часу замовлення вагонів під вивантаження, ваги вантажу у вагонах та відповідно до цих показників судами зроблені розрахунки суми плати за зберігання вантажу у вагонах.

Заперечення скаржника щодо неправомірності нарахування плати за зберігання вантажу, протягом часу затримки складання комерційного акту, не були прийняті до уваги судами попередніх інстанцій на підставах, викладених у прийнятих рішеннях, з такими судовими висновками повністю погоджується колегія суддів касаційної інстанції.

В касаційній інстанції позивач не оспорив встановлені судами факти щодо неправомірного нарахування плати за користування вагонами в розмірі 1699,96грн. з урахуванням ПДВ, а тому вважає рішення господарських судів по даній справі в частині часткового задоволення вимог обґрунтованим та законним.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги дочірнього підприємства "Херсонський річковий порт" акціонерної судноплавної компанії "Укррічфлот", оскільки судами попередніх інстанцій повно досліджені всі обставини даної справи, їм надана належна правова оцінка та прийнято обґрунтовані та правомірні судові рішення.

Статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу дочірнього підприємства "Херсонський річковий порт" акціонерної судноплавної компанії "Укррічфлот" залишити без задоволення.

Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 27.02.2008р. у справі №14/392-07 залишити без змін.

Головуючий           Є. Першиков

Судді           Т. Данилова

І. Ходаківська