ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2008 р.

№ 15/675

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кривди Д.С.,

суддів Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін:

від позивача: Брич Л.Б., Цицак М.М.

від відповідача: Роздольський І.О.

розглянувши касаційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2007р.

у справі № 15/675 Господарського суду м. Києва

за позовом Відкритого акціонерного товариства “Львівський локомотиворемонтний завод”

до Державного комітету України з державного матеріального резерву

про стягнення 42145,06 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство “Львівський локомотиворемонтний завод” звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Державного комітету України з державного матеріального резерву про стягнення витрат на утримання та зберігання матеріальних цінностей у розмірі 42145,06 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 22.10.2007р. (суддя М.Г.Хоменко), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2007р. (судді: Л.О.Кондес, С.В.Куровський, Ю.Б.Михальська), позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з Державного комітету України з державного матеріального резерву на користь Відкритого акціонерного товариства “Львівський локомотиворемонтний завод” 42049,81 грн. основного боргу, 420,50 грн. витрат по сплаті держмита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, в решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятими у даній справі судовими рішеннями, Державний комітет України з державного матеріального резерву подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 22.10.2007р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2007р. та прийняти нове рішення, яким відмовити Відкритому акціонерному товариству “Львівський локомотиворемонтний завод” в задоволенні позовних вимог, мотивуючи свою вимогу тим, що господарським судом першої та апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу Відкрите акціонерне товариство “Львівський локомотиворемонтний завод” доводить безпідставність вимог Державного комітету України з державного матеріального резерву та просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2007р. –без змін.

Розглянувши касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга Державного комітету України з державного матеріального резерву не підлягає задоволенню.

Господарським судом встановлено, що між ВАТ „Львівський локомотиворемонтний завод” та Державним комітетом України з державного матеріального резерву укладено договір № 49 від 13.09.2002р. про відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву. За умовами зазначеного договору позивач зобов’язався зберігати матеріальні цінності державного резерву, а відповідач – відшкодовувати витрати позивача по їх зберіганню (п.1.1 договору).

Поняття державного резерву встановлено Законом України "Про державний матеріальний резерв", згідно ч. 1 ст. 1 якого державний резерв є особливим державним запасом матеріальних цінностей, призначених для використання в цілях і в порядку, передбачених цим Законом. У складі державного резерву створюється незнижуваний запас матеріальних цінностей (постійно підтримуваний обсяг їх зберігання).

Згідно ст. 2 Закону України "Про державний матеріальний резерв" термін "відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву" це є зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву.

Господарським судом встановлено:

Висновком судово-бухгалтерської експертизи № 2488/2489, стверджується факт зберігання позивачем протягом І-го півріччя 2005року матеріальних цінностей державного матеріального резерву та понесення ним витрат на їх зберігання в розмірі 42049,81 грн.

Державний комітет України з державного матеріального резерву витрати на зберігання матеріальних цінностей, понесених ВАТ “Львівський локомотиворемонтний завод”, не відшкодував.

Згідно п. 5 ст. 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання, оплата тарифу за перевезення вантажів, спеціальної тари, упаковки, послуг постачальницько-збутових організацій за поставку і реалізацію матеріальних цінностей державного резерву провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2002р. № 532 (далі Порядок) сума витрат, що підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням: 1) умов зберігання матеріальних цінностей державного резерву; 2) середнього розміру суми витрат; 3) розміру складських приміщень, майданчиків, холодильних камер, резервуарів, підземних сховищ, де зберігаються матеріальні цінності державного резерву; 4) обсягу додаткових витрат з обслуговування таких цінностей.

Згідно п. 6 Порядку сума витрат (Bз), що підлягають відшкодуванню, визначається за формулою: Bз = Kз х Sз + Dв,

де Kз - середній розмір суми витрат на зберігання матеріальних цінностей виходячи з розрахунку на 1 кв. метр складського приміщення (відкритого огородженого майданчика), 1 куб. метр холодильної камери, резервуара для зберігання нафтопродуктів, підземного газового сховища; Sз - площа складського приміщення (відкритого огородженого майданчика), об'єм холодильної камери (резервуара для зберігання нафтопродуктів, підземного газового сховища); Dв - додаткові витрати.

Як вже було зазначено, висновком судово-бухгалтерської експертизи № 2488/2489, стверджується факт зберігання Відкритим акціонерним товариством “Львівський локомотиворемонтний завод” протягом І-го півріччя 2005р. матеріальних цінностей державного матеріального резерву та понесення ним витрат на їх зберігання у розмірі 42049,81грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 947 ЦК України при безоплатному зберіганні поклажодавець зобов'язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 7 Порядку передбачено, що відшкодування витрат, пов'язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держкомрезервом та відповідальним зберігачем за встановленою формою за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Як вже було зазначено, Державний комітет України з державного матеріального резерву на момент прийняття рішення оплату за договором не провів.

Отже, враховуючи наведене, постанова Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2007р. у справі №15/675 відповідає вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам справи, у зв’язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, п. 1 ст. 111-9, ст. 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву залишити без задоволення, постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2007р. у справі № 15/675 –без змін.

Головуючий - суддя Кривда Д.С.

судді Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.