КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2008                                                                                           № 31/552

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Капацин Н.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Венецька М.В. (довір. від 17.12.2007)

відповідача –           Яковлєв С.В. (довір. від 03.02.2008)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Квіза-Трейд"

на рішення Господарського суду м.Києва від 28.01.2008

у справі № 31/552

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Бріг-Рітейл"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Квіза-Трейд"

про                                                  стягнення 793415,08 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.01.08 у справі № 31/552 задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Бріг-Рітейл”, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „Квіза-Трейд” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Бріг-Рітейл” 678 029,62 грн. основного боргу, 36 996,86 грн. пені, 48 979,85 грн. інфляції, 16 238,44 грн. річних, 3 901,12 грн. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що укладений між позивачем та відповідачем договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг, а отже до нього мають застосовуватися норми закону, які регулюють правовідносини з приводу надання послуг, зокрема, норми глави 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов’язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Оплата за надані позивачем згідно договору права користування Програмним забезпеченням та за надані позивачем послуги з підтримки такого програмного забезпечення має здійснюватися відповідачем у строки, встановлені договором.

Відповідно до пункту 4.3. договору оплата за передання позивачем права користування Програмним забезпеченням здійснюється відповідачем протягом 14 банківських днів з дати виставлення Позивачем відповідного рахунку. Пунктом 4.2. договору встановлено, що оплата вартості прав користування Програмним забезпеченням має бути здійснена на підставі погодженого плану платежів відповідно до Додатку № 2 до договору. Згідно договору позивачем було поставлено відповідачу програмне забезпечення, надане ТОВ „САП Україна” позивачу на підставі реселеровського договору № 1 від 24.02.2006 р., про що зазначається у преамбулі договору. Згідно додатку № 1 до договору з реселером № 1 від 24.02.2006 р. позивач повинен поставити (продати) відповідачу програмне забезпечення mуSАР АLL-in-Оnе (СМБ професійний), mуSАР Business Suite (розробник), mуSАР Business Suite (Професійний), Раугоll ргосеssing (500 співробітників).

Господарський суд міста Києва в рішенні зазначає, що оскільки у додатку № 2, що знаходиться у матеріалах справи, йдеться саме про передачу прав користування на програмне забезпечення mуSАР Payroll processing Додаток № 2 є таким, що є невід’ємною частиною договору. Оскільки у Додатку № 2 встановлено дату платежу за передачу прав користування Програмним забезпеченням на суму 515 808, 00 грн. - 27.11.2006 р., то, згідно умов пункту 4.2. договору, зазначена дата є граничним строком, у який відповідачем має бути виконано зобов’язання щодо оплати вартості переданих йому прав користування Програмним забезпеченням.

Актом передачі прав користування № 4 до договору від 01.11.2006 р. підтверджується факт надання позивачем відповідачу відповідних послуг з поставки прав користування Програмним забезпеченням. Рахунок-фактура № 11-с-1 від 01.11.06 отримана відповідачем 27.11.06, тому останній повинен сплатити грошові кошти у сумі 515 808, 00 грн. позивачу у строк до 27.11.2006 р., а тому строк виконання зазначеного зобов’язання відповідачем, вважається таким, що настав саме 27.11.2006 р.

Суд погоджується з позицією відповідача, що строк виконання зобов’язання з оплати послуги з передачі прав користування Програмним забезпеченням на суму 515 808, 00 грн. є таким, що не настав станом на 02.11.2006 р., а первісно наведений позивачем розрахунок є помилковим.

Оскільки, рахунок-фактуру № 07/09 вручено відповідачу 02.07.2007 р., то, відповідно до п. 8.5. договору відповідач повинен був оплатити надані послуги з підтримки Програмного забезпечення за II квартал 2007 року. протягом 14 днів з дня виставлення такого рахунку, тобто, не пізніше 16.07.2007 р. у сумі 81 110,81 грн.

Господарський суд щодо наданих послуг з обслуговування Програмного забезпечення за ІІІ квартал вказує на те, що відповідачу вручено для підписання акт № 90000132 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договору № 4/1 на суму 81 110,81 грн. та рахунок-фактуру № 910000132 на оплату послуг з підтримки Програмного забезпечення на суму 81 110,81 грн.

Відповідно до положень договору та статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки прострочення виконання зобов’язань за договором щодо оплати наданих послуг сталося з вини відповідача, то штрафні санкції за прострочення виконання зобов’язання за договором мають бути застосовані до відповідача, а саме: пеня, 3% річних та інфляція за прострочення оплати поставленого Програмного забезпечення; 3% річних та інфляція за прострочення оплати послуг.

За прострочення оплати отриманих прав користування Програмним забезпеченням за Рахунком-фактурою № 11-с-1 у розмірі 515 808, 00 грн. розмір пені складає 36 996, 86 грн., індекс інфляції - 44 279, 66 грн., 3% річних - 15 431, 84 грн. За прострочення оплати послуг з підтримки Програмного забезпечення за II квартал за Рахунком-фактурою № 07/69 розмір 3% річних становить 806, 66 грн., індекс інфляції 4700, 19 грн. Господарським судом міста Києва відповідно до статті 83 Господарського процесуального кодексу України стягнуто з відповідача штрафні санкції у розмірі 102 215, 21 грн. та відмовлено в задоволенні вимог щодо стягнення пені за прострочення оплати послуг з підтримки Програмного забезпечення за II квартал 2007р.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.08 в частині стягнення з відповідача 81 110,81 грн. основного боргу, 36 996,86 грн. пені, 48 979,85 грн. інфляції, 16 238,44 грн. річних.

В апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що відповідачу не надавалися в третьому кварталі 2007 року послуги з підтримки програмного забезпечення, акт № 90000132 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) не підписано відповідачем, рахунок-фактуру № 90000132 відповідачем не отримано.

Судом не враховано, що відповідно до пункту 15.2 договору, у випадку несплати відповідачем вартості послуг з підтримки програмного забезпечення у строки, передбачені договором, договір в цій частині призупиняється. Після несплати відповідачем послуг за ІІ квартал 2007 року, позивач відповідно до пункту 15.2 договору повинен був призупинити надання послуг з підтримки програмного забезпечення. Оскільки припинення договору відповідно до пункту 15.2 не залежить від волі сторін та здійснюється за умови настання певної обставини (в даному випадку факту несплати відповідачем послуг за минулий період), є всі підстави вважати договір таким, що припинений. Відповідач вказує, що обов’язок позивача надавати послуги з підтримки, як і обов’язок відповідача оплачувати зазначені послуги, припиняється одночасно з призупиненням договору відповідно до пункту 15.2 договору, тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 81 110,81 грн. плати за послуги в третьому кварталі 2007 року є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач вважає необґрунтованим стягнення з відповідача пені, збитку від інфляції та трьох процентів річних. Відповідно до пунктів 4.2, 4.3 договору встановлено, що оплата здійснюється на підставі погодженого плану платежів відповідно до додатку № 2 до договору на підставі рахунків, які підлягають сплаті протягом 14 днів з дня отримання відповідачем такого рахунку. Початком перебігу строку виконання відповідачем зобов’язання по сплаті за надані послуги з передачі прав користування програмним забезпеченням на суму 515 808 грн. є момент отримання відповідачем рахунку на сплату вказаних послуг. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем рахунку, строк виконання зобов’язання по сплаті за надані за договором послуги з передачі прав користування програмним забезпеченням на суму 515 808 грн. є таким, що не настав, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача зазначеної суми з урахуванням пені, збитків від інфляції та трьох процентів річних.

Відповідач не погоджується з твердженням суду першої інстанції, що строк виконання зобов’язання відповідача по сплаті за надані в другому кварталі 2007 року послуги підтримки програмного забезпечення настав 16.07.07, оскільки рахунок-фактуру № 07/69 вручено відповідачу 02.07.07, згідно письмових пояснень генерального директора позивача. Разом з тим судом не прийнято до уваги доводи відповідача про неотримання від позивача будь-яких рахунків. Факт вручення відповідачу вказаного рахунку на оплату наданих у другому кварталі 2007 року послуг з підтримки програмного забезпечення є недоведеним, а строк на оплату відповідачем зазначених послуг таким, що не настав, тому рішення в частині стягнення з відповідача санкцій за невиконання умов договору у вигляді пені, збитків від інфляції та трьох відсотків річних підлягає скасуванню.

В додаткових поясненнях до апеляційної скарги відповідач посилається на статтю 30 реселлерського договору № 1 від 24.02.06 відповідно до якої даний договір діє лише протягом шести місяців з дати його підписання, тобто до 24.08.06 року та зазначає, що права, надані позивачу статтею 3 вказаного договору, в тому числі право на надання (передачу кінцевому споживачу) виробляємих компанією „САП України” послуг з підтримки програмного забезпечення, втрачають силу після припинення дії цього договору.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін колегія суддів встановила наступне:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю „Бріг-Рітейл” (виконавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю „Квіза-Трейд” (замовник) укладено договір № 4/1 від 30.03.06 на передачу прав користування Програмним забезпеченням та надання послуг з підтримки, включаючи всі додатки, зміни і доповнення до нього, а також додаткові угоди до цього договору.

Позивач, який отримав право продажу прав користування Програмним забезпеченням SАР згідно з рамковим Реселеровським договором № 1 від 24.02.2006 р., укладеним між позивачем і ТОВ „САП Україна”, відповідно до пунктів 2.1., 2.2., 2.4. договору № 4/1 від 30.03.06 зобов’язався надати відповідачу право користування програмним забезпечення в обсягах та на умовах, визначених договором, а також надати відповідачу право доступу до системи, право на відтворення програмного забезпечення, право на здійснення відповідної кількості інсталяцій, а також надати відповідачу послуги з підтримки переданого Програмного забезпечення. Відповідач зобов’язувався оплатити такі послуги в порядку та у розмірах, визначених договором.

Пункт 3.3. договору передбачає, що відповідач отримує від позивача постійний ліцензійний ключ до Програмного забезпечення відразу після оплати повної вартості прав користування відповідно до пункту 4.1. договору, який передбачає, що замовник сплачує виконавцю вартість прав користування Програмним забезпеченням у розмірі 1 908 489, 60 грн., у тому числі ПДВ - 318 081, 60 грн. Оплата договору здійснюється в національній валюті України на підставі погодженого плану платежів відповідно до додатку № 2 до договору. Згідно пункту 4.3. договору рахунок підлягає сплаті замовником протягом 14 банківських днів з дня отримання відповідачем такого рахунку.

Відповідно до статті 8 договору відповідач замовляє та оплачує, а позивач надає послуги з підтримки Програмного забезпечення, починаючи з першого числа наступного місяця після передачі прав користування. Сума оплати за підтримку складає у гривнях щорічно 17% від вартості фактично переданих прав користування з урахуванням конфігурації та комплектності системи, пропорційно строку, що залишився до кінця року з дати передачі прав користування. Сума оплати за підтримку здійснюється щоквартально та становить 81 110, 81 грн. за квартал.

Оплата послуг з підтримки Програмного забезпечення здійснюється на підставі виставленого позивачем рахунку в кінці кожного кварталу відповідно до переданих прав користування Програмним забезпеченням, зазначених у Додатку 2 до Договору. Оплата здійснюється протягом 14 банківських днів з дня виставлення позивачем відповідного рахунку.

1 листопада 2006 року позивачем передано відповідачу права користування системою mуSАР АLL-in-Оnе (Раугоll ргосеssing на 4000 співробітників) на загальну суму 515 808, 00 грн., що підтверджується Актом передачі прав користування № 4 до Договору № 4/1 від 30.03.2006 р., підписаним позивачем та відповідачем.

Пункт 10.1. договору передбачає, що позивач зобов’язаний належним чином та у повному обсязі передати відповідачу право користування Програмним забезпеченням у відповідності з договором. В свою чергу, згідно вимог пункту 10.2. даного договору відповідач зобов’язується без затримки та у повному обсязі згідно з Додатком 2 до договору сплачувати платежі за передачу прав користування Програмним забезпеченням та оплачувати послуги з підтримки у порядку, передбаченому Договором.

Додатком № 2 до договору, підписаним позивачем та відповідачем передбачено графік передачі прав користування та план платежу по етапах за передачу прав користування Програмним забезпеченням, а саме:

-етап 1 (1 розробник, 22 професійних користувачі СМБ) - 13.04.2006 р.;

- етап 2 (4 професійних користувачів mуSАР Business Suite; 18 професійних користувачів СМБ) - 13.07.2006 р.;

- етап 3 (24 професійних користувачів СМБ) - 02.10.2006 р.;

- етап 4 (Раугоll ргосеssing на 400 співробітників) - 27.11.2006 р.

Оплата вартості прав користування Програмним забезпеченням має здійснюватися на підставі погодженого плану платежів відповідно до вищезазначеного додатку. Даним додатком 2 встановлено дату платежу за передачу прав користування Програмним забезпеченням на суму 515 808, 00 грн. - 27.11.2006 р.,

Пунктом 4.3. договору оплата за передання Позивачем права користування Програмним забезпеченням здійснюється Відповідачем протягом 14 банківських днів з дати виставлення Позивачем відповідного рахунку.

На підставі даного пункту позивачем складено Рахунок-фактуру № 11-с-1 від 01.11.2006 р., щодо сплати переданого відповідачу права користування Програмним забезпеченням у розмірі 515 808, 00 грн.

Актом № 07/69 про виконання робіт до договору № 4/1 від 30.03.2006, підписаним позивачем і відповідачем підтверджується надані відповідачу послуги з підтримки Програмного забезпечення SАР у відповідності до умов договору № 4/1. Даний акт підтверджує факт надання позивачем послуг протягом II кварталу 2007 р. на суму 81 110,81 грн.

В матеріалах справи міститься Акт № 90000132 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договору № 4/1 від 01.10.2007 на суму 81 110,81 грн. (а.с. 33) та Рахунок-фактура № 90000132 на оплату послуг з підтримки Програмного забезпечення на суму 81 110, 81 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю „Бріг-Рітейл” звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „Квіза-Трейд” 793 415,08 грн.

Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов’язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Актом передачі прав користування № 4 від 01.11.06 до Договору № 4/1 від 30.03.2006 р., підписаним позивачем та відповідачем підтверджується передача відповідачу права користування системою mуSАР АLL-in-Оnе (Раугоll ргосеssing на 4000 співробітників) на загальну суму 515 808, 00 грн.

Судом першої інстанції правомірно задоволені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми 515 808, 00 грн. основного боргу.

Додатком 2 до договору встановлено дату платежу за передачу прав користування Програмним забезпеченням на суму 515 808, 00 грн., а саме - 27.11.2006 року

Апеляційна інстанція погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до умов пункту 4.2. договору, дата 27.11.06 є граничним строком, у який відповідач повинен виконати зобов’язання щодо оплати вартості переданих йому прав користування Програмним забезпеченням.

Факт надання позивачем послуг з підтримки Програмного забезпечення протягом II кварталу 2007 р. на суму 81 110,81 грн. підтверджується актом № 07/69 від 02.07.07, підписаним позивачем і відповідачем.

В матеріалах справи міститься Рахунок-фактура № 07/09 від 2 липня 2007 (а.с.32). Відповідно до пунктів 8.4., 8.5. договору оплата послуг з підтримки Програмного забезпечення здійснюється протягом 14 банківських днів з дати виставлення рахунку позивачем в кінці кожного кварталу відповідно до переданих прав користування Програмним забезпеченням.

Суд першої інстанції визнав належним доказом у справі відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України письмові пояснення генерального директора ТОВ „Бріг-Рітейл” від 24.01.2008р., в яких містяться обставини, щодо вручення Рахунку-фактури № 07/09 відповідачу в особі директора з інформаційних технологій Малярчука С. В. 02.07.2007 року. Суд зазначає, що генеральний директор згідно частини 1-2 статті 28 Господарського процесуального кодексу України є належним представником позивача у справі. Згідно абзацу 4 статті 32 ГПК України письмові пояснення представників сторін у справі є доказами, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідач заперечує факт отримання від позивача Рахунку-фактури № 07/09 від 02.07.2007р. та зазначає, що маючи в матеріалах справи рівносильні, але суперечливі один одному докази у вигляді пояснень представників сторін, суд віддаючи перевагу поясненням представника позивача порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, закріпленого в статті 4-2 Господарського процесуального кодексу.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтею 33 Господарського процесуального кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до пункту 2.2 роз’яснення Вищого господарського суду України № 02-5/289 від 18.09.97 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України” будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що факт вручення рахунку-фактури 07/09 від 02.07.2007р. відповідачу не доведено матеріалами справи.

01.10.2007 р. позивачем складено Акт № 90000132 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договору № 4/1 на суму 81 110, 81 грн., та Рахунок-фактуру № 90000132 на оплату послуг з підтримки Програмного забезпечення на суму 81 110, 81 грн. Даний акт відповідачем не підписано.

Пункт 8.7. договору передбачає, що факт надання послуг з підтримки Програмного забезпечення підтверджується Актом приймання-передачі, який надсилається відповідачу з повідомленням про вручення. Якщо від відповідача протягом 10 (десяти) робочих днів після одержання ним акту приймання-передачі не надійшло позивачу жодних застережень чи заперечень стосовно якості послуг, то послуги вважаються прийнятими та узгодженими.

У матеріалах справи знаходяться копія реєстру внутрішньо міської доставки № 433718 компанії Ехмото, яка здійснює надання послуг з кур’єрської експрес-доставки поштових відправлень по Україні, а також повідомлення про вручення відповідачу поштового відправлення № 409398 05.10.2007 р. (а.с. 77-78).

Пунктом 8.3 сторони передбачили, що сума оплати за підтримку Програмного забезпечення здійснюється щоквартально та щоквартально складає 81 110,81 грн. за 1 квартал.

Відповідач не надав апеляційній інстанції доказів того, що такі послуги не надавалися йому позивачем, а також не надав доказів того, що ним висловлювалися на адресу позивача будь-які заперечення з приводу наданих послуг, чи складалися відповідачем акти невиконання позивачем договірних зобов’язань з підтримки Програмного забезпечення, оскільки за умовами пункту 8.1 договору замовник замовляє і оплачує, а виконавець надає послуги з підтримки Програмного забезпечення, тобто обов’язок позивача надати послуги з підтримки програмного забезпечення – виконання дії, а вчинення дії лише підтверджується актом виконаних робіт, який є підставою для оплати.

Оскільки, відповідач знав про свій обов’язок щоквартально оплачувати 81 110,81 грн., а в матеріалах справи відсутні заперечення відповідача з приводу наданих послуг, судом першої інстанції правомірно задоволені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 678 029,62 грн., з яких 515 808 грн. за передачу прав користування Програмним забезпеченням, 81 110,81 грн. - оплата послуг з підтримки Програмного забезпечення за ІІ квартал, 81 110,81 грн. – за ІІІ квартал.

В доповненні до апеляційної скарги відповідач посилається на статтю 30 реселерського договору № 1 від 24.02.06 та наголошує, що даний договір діє лише протягом шести місяців з дати його підписання, тобто до 24.08.06 року, а права, надані позивачу статтею 3 вказаного договору, в тому числі право на надання (передачу кінцевому споживачу) вироблених компанією „САП України” послуг з підтримки програмного забезпечення, втрачають свою силу після припинення дії цього договору. Крім того, послуги з підтримки програмного забезпечення по суті являється послугами з передачі та надання права користування самостійними комп’ютерними програмами, що містять оновлення та вдосконалення вже існуючої програми САП АG. Відповідно до пункту 2 частини 424 Цивільного кодексу України та реселерського договору № 1 від 24.02.06, виключне право дозволяти використання об’єкта права інтелектуальної власності, яким в даному випадку є послуги з підтримки програмного забезпечення, на думку відповідача, належить компанії ТОВ „САП Україна”. Відповідач вказує, що після припинення дії реселерського договору, позивач втратив право використання об’єкта права інтелектуальної власності, яким є послуги з підтримки програмного забезпечення, ці обставини підтверджують твердження відповідача про те, що у третьому кварталі 2007 року вказані послуги не надавалися.

В статті 1 договору с реселером системи № 1 зазначається, що при укладені даного договору сторони виходять з того, що САП надає невиключні майнові права на використання програмних систем і продуктів САП АG (Германія) шляхом передачі, продажу чи іншим засобом відчуження вказаних прав, а також надає супутні послуги по супроводу програмного забезпечення. Відповідно до статті 30 даного договору договір вступає в силу з моменту його підписання і діє протягом шести місяців з дати підписання договору. РС вправі продовжити використовувати Програмне забезпечення САП відповідно до статті 28 при умові, що з початку календарного кварталу, наступного за кварталом, в якому договір припинив свою дію, РС виплачує винагороду за супровід відповідно до діючого прейскуранту та загальним умовам САП.

В матеріалах справи міститься Акт № 183342-03/2007с по договору № SAP UA 2R/2006, підписаний 30.09.07 між ТОВ „САП Україна” і ТОВ „Бріг-Рітейл”, який підтверджує надання товариству „Бріг-Рітейл” послуги по супроводу програмного забезпечення SAP за період ліпень-серпень 2007 року.

Враховуючи викладене, твердження відповідача щодо втрати позивачем права використання Програмного забезпечення, в зв’язку з чим у третьому кварталі 2007 року вказані послуги не надавалися є безпідставними. Крім того, предметом спору по даній справі не являються взаємовідносини між позивачем і Компанією „САП Україна”, договір № 4/1 від 30.03.06, укладений між позивачем і відповідачем не розірвано, а тому кожна із сторін цього договору повинна виконувати зобов’язання, передбачені договором № 4/1 від 30.03.06.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов’язання виконується належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до пункту 12.1. договору за невиконання зобов’язань за договором сторони несуть відповідальність у відповідності з діючим законодавством України та цим договором.

Стаття 549 Цивільного кодексу України дає визначення неустойки, а саме: неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов’язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Пунктом 12.2. Договору передбачено, що при несвоєчасному виконанні грошових зобов'язань у строки, передбачені додатком № 2 до договору, відповідачу нараховується пеня, що підлягає сплаті відповідачем у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України з простроченої суми за кожен день прострочки.

Таким чином, відповідно до положень договору та статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки прострочення виконання зобов’язань за договором щодо оплати наданих послуг сталося з вини відповідача, то штрафні санкції за прострочення виконання зобов’язання за договором мають бути застосовані до відповідача, а саме: пеня, 3% річних та інфляція за прострочення оплати поставленого Програмного забезпечення; 3% річних та інфляція за прострочення оплати послуг .

Зокрема, за прострочення оплати отриманих прав користування Програмним забезпеченням за рахунком-фактурою № 11-с-1 у розмірі 515 808, 00 грн. розмір пені складає 36 996, 86 грн., індекс інфляції - 44 279, 66 грн., 3% річних - 15 431, 84 грн.

За прострочення оплати послуг з підтримки Програмного забезпечення за II квартал судом першої інстанції задоволено позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача за Рахунком-фактурою № 07/69 розмір 3% річних становить 806, 66 грн., індекс інфляції 4700, 19 грн., судом відмовлено в частині стягнення пені за прострочення оплати послуг з підтримки Програмного забезпечення, оскільки договором та нормами Цивільного кодексу України не передбачено можливості застосування до відповідача штрафних санкцій у формі пені за прострочення виконання зобов’язання з оплати послуг з підтримки Програмного забезпечення за II квартал 2007 р.

Відповідно до пункту 8.5 оплата послуг з підтримки Програмного забезпечення здійснюється протягом 14 банківських днів з дати виставлення рахунку виконавцем.

Оскільки, факт вручення рахунок-фактури 07/09 від 02.07.2007р. відповідачу не доведено матеріалами справи, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку про безпідставність задоволення судом першої інстанції нарахування 3% річних і індексу інфляції за прострочення оплати послуг з підтримки Програмного забезпечення за ІІ квартал 2007 року.

Відповідно до вимог статті 599 Цивільного кодексу України зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В матеріалах справи і до апеляційної скарги не надані докази виконання відповідачем умов договору.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України зазначає, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальнообов’язкового інтересу.

За таких обставин колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.08 у справі № 31/552 підлягає зміні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Квіза- Трейд” задовольнити частково.

2. Змінити рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.08 у справі № 31/552, резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Квіза-Трейд” (01103, м. Київ, Залізничне шосе, 57; код за ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Бріг-Рітейл” (03039, м. Київ, вул. Ізюмська, 7; поштова адреса: 01054, м. Київ, вул. Гончара, 57-Б, 4 поверх; код за ) - з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження, 678 029,62 грн. основного боргу, 36 996,86 грн. пені, 44 279,64 грн. інфляції, 15 431,78 грн. річних, 3 901 грн. 12 коп. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В решті позову відмовити.

3. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

4. Матеріали справи № 31/552 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

28.03.08 (відправлено)