КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2008                                                                                           № 30/27

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Андрієнка В.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Ковальчук О.Д., довіреність № 10/02 від 25.02.2008р.,

від відповідача - ніхто не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “КиївЗНДІЕП”

на рішення Господарського суду м.Києва від 18.03.2008

у справі № 30/27

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю “Універсал-В”, м. Київ, пр. 40-річчя Жовтня,120, кор. 1,

до                                                   Відкритого акціонерного товариства “КиївЗНДІЕП”, м. Київ, бул. Лені Українки, 26,

про                                                  стягнення 764054,33 грн.

Суть рішення і скарги:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Універсал-В” (надалі – ТОВ “Універсал-В”, Позивач) звернулося в господарський суд міста Києва з позовом до Відкритого акціонерного товариства “Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву” – ВАТ “КиївЗНДІЕП” (надалі – ВАТ “КиївЗНДІЕП”, Відповідач) про стягнення 764 054,33 грн.

Під час розгляду справи судом першої інстанції, представник Позивача подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої ТОВ “Універсал-В” просило стягнути з Відповідача на свою користь 769 818,50 грн., з яких 762 300,00 грн. – безпідставно отримані кошти і 7 518,50 грн. – 3 відсотки річних.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.03.2008р. у справі № 30/27 позов ТОВ “Універсал-В” було задоволено частково, а саме: стягнуто з ВАТ “КиївЗНДІЕП”

на користь ТОВ “Універсал-В” 762 300,00 грн. безпідставно одержаних коштів, 7623,00грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позову, вказаним рішенням суду було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Відповідач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 18.03.2008р. у справі № 30/27 в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з ВАТ “КиївЗНДІЕП” 762 300,00 грн. та прийняти нове рішення, яким відмовити ТОВ у задоволенні його позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилався на те, що рішення місцевого господарського суду по даній справі було прийнято з порушенням норм матеріального права, а саме: ст.ст. 525, 526, 638 та 642 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) та ст. 179 Господарського кодексу України (далі – ГК України), а самі висновки суду, викладені в його рішенні, не відповідають обставинам справи, що є підставами для його скасування.

Представник Позивача надав суду свій письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішення господарського суду міста Києва від 18.03.2008р. у даній справі є законним, об”єктивним і таким, що відповідає дійсним обставинам справи, а тому просив залишити це рішення без змін, а подану на нього представником Відповідача апеляційну скаргу – без задоволення.

Під час розгляду даної справи від представника Відповідача надійшло до суду письмове клопотання про перенесення судового засідання по справі після 15.06.2008р., у зв’язку з тим, що Підприємство (ВАТ “КиївЗНДІЕП”), знаходиться в стадії припинення, відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку та будівництва України № 125 від 13.03.2008р.

Розглянувши вказане клопотання представника Відповідача про перенесення розгляду справи № 30/27, колегія суддів відмовила в його задоволенні, у зв’язку з його недоцільністю та необґрунтованістю і з огляду на те, що цей представник про час та місце судових засідань, призначених на 06.05.2008р. та 15.05.2008р., був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення на його адресу поштових відправлень, проте, так і не з”явився, апеляційна інстанція вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без його участі.

Заслухавши пояснення представника Позивача в судовому засіданні, дослідивши та вивчивши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вказувалось вище, ТОВ “Універсал-В” звернулося в господарський судміста Києва з позовом до ВАТ “КиївЗНДІЕП”, у якому просив стягнути 764 054,33 грн., а з урахуванням доповнень до позову – 769 818,50 грн., як безпідставно отриманих коштів, і рішенням господарського суду міста Києва від 18.03.2008р. у справі № 30/27 даний позов було задоволено частково, а саме: стягнуто з ВАТ “КиївЗНДІЕП” на користь ТОВ “Універсал-В” 762 300,00 грн. безпідставно одержаних коштів, 7 623,00грн. державного мита і 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позову, вказаним рішенням суду було відмовлено.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції, зокрема, виходив з того, що підстав для перерахування Позивачем на розрахунковий рахунок Відповідача 762300,00 грн., не було, а таке перерахування слід вважати помилковим, у зв”язку з чим, вимоги ТОВ “Універсал-В” про стягнення цієї суми коштів, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Що стосується, позовних вимог в частині стягнення з Відповідача 7518,50грн., як 3 відсотків річних, то такі судом першої інстанції задоволені не були, з огляду на те, що між сторонами не виникло грошових зобов’язань у розумінні ст. 509 ЦК України.

У зв”язку з цим, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з такими висновками місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції, 09.10.2007р. ТОВ “Універсал-В”, на підставі платіжних доручень №№ 156 і 163, перерахувало на рахунок ВАТ “КиївЗНДІЕП” грошові кошти на загальну суму 762 300,00 грн. (400000,00 грн. і 362300,00 грн.), з призначенням платежу – передоплата за проектні роботи.

В той же час, як стверджує Позивач, між ним та Відповідачем фактично не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору підряду на виконання проектних робіт №046п-07 від 03.10.2007р., на виконання яких і були перераховані 762 300,00 грн., а отже, у ВАТ “КиївЗНДІЕП” були відсутні правові підстави на отримання цих грошових коштів.

Так, згідно п. 4.1 наданого ТОВ “Універсал-В” до суду договору підряду на виконання проектних робіт № 046п-07 від 03.10.2007р., термін виконання робіт повинен був визначатись Календарним планом (додаток № 3 до договору) з урахуванням терміну перерахування авансового платежу, передбаченого п. 3.1.1 цього договору на поточний рахунок проектувальника.

Отже, сторони визначили, що Календарний план терміну виконання робіт є невід”ємною частиною та обов”язковою умовою вказаного договору.

Разом з тим, в матеріалах справи не міститься доказів підписання сторонами Календарного плану терміну виконання робіт за договором підряду на виконання проектних робіт № 046п-07 від 03.10.2007р. і як стверджував представник Позивача, такий план між сторонами підписаний не був.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що ТОВ “Універсал-В” та ВАТ “КиївЗНДІЕП” при підписанні договору підряду на виконання проектних робіт № 046п-07 від 03.10.2007р. фактично не досягли остаточної згоди щодо такої істотної умови цього договору, як термін виконання робіт, який мав бути визначений у Календарному плані виконання робіт.

Згідно ч. 8 ст. 181 ГК України, у разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Отже, судова колегія констатує, що оскільки ТОВ “Універсал-В” та ВАТ “КиївЗНДІЕП” не досягли згоди з усіх істотних умов договору підряду на виконання проектних робіт № 046п-07 від 03.10.2007р., то і з вказаного договору не виникло будь-яких взаємних прав і обов”язків сторін.

Таким чином, підстав для перерахування грошових коштів на загальну суму 762300,00 грн. на розрахунковий рахунок ВАТ “КиївЗНДІЕП” не було, а таке перерахування, яке було здійснено ТОВ “Універсал-В”, є помилковим.

Разом з тим, ст. 387 ЦК України передбачає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Крім того, ст. 1212 ЦК України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов”язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов”язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, на підставі вказаних вимог закону, Позивач правомірно витребував у Відповідача своє майно – грошові кошти на загальну суму 762300,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

В силу ст. 536 вказаного Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов”язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

В якості правової підстави стягнення з Відповідача 7518,50 грн., Позивач посилався на ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно із якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов”язання, на вимогу кредитора зобов”язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні цієї частини позовних вимог, оскільки чинним законодавством не передбачено розміру процентів, що нараховуються за безпідставне одержання коштів, а також прийшов до висновку про те, що у ВАТ “КиївЗНДІЕП” не виникло грошового зобов”язання перед ТОВ “Універсал-В” у розумінні ст. 509 ЦК України.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, обов”язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Проте, в даному випадку, Відповідачем, всупереч вимог вказаної норми закону, не було надано суду апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження своїх доводів та вимог, заявлених в апеляційній скарзі.

За таких умов, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 18.03.2008р., яке було прийнято по даній справі, у зв”язку з повним з”ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду дійсним обставинам справи, а також у зв”язку з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим. Підстав, для скасування або зміни вказаного судового рішення та задоволення апеляційної скарги “КиївЗНДІЕП”, суд апеляційної інстанції не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32 - 34, 36, 91, 92, 99, 101 – 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “КиївЗНДІЕП”залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 18.03.2008р. у справі № 30/27 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Універсал-В” до Відкритого акціонерного товариства “КиївЗНДІЕП” про стягнення 764 054,33 грн., – без змін.

2. Справу № 30/27 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

16.05.08 (відправлено)