КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2008                                                                                           № 20/497

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Зеленіна В.О.

суддів:           Рєпіної Л.О.

Синиці О.Ф.

при секретарі:           Голюк Н.І.

За участю представників:

Від позивача – Гусак А. М. – по довіреності.

Від відповідача 1 – не з’явився.

Від відповідача 2 – не з’явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Телерадіокомпанія "Славія-TV"

на рішення Господарського суду м.Києва від 25.07.2006 р.

у справі № 20/497 (Палій В.В.)

за позовом                               Акціонерного товариства "Євроспорт"

до                                                   Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освітиі науки України

Приватного підприємства "Телерадіокомпанія "Славія-TV"

про                                                  визнання недійсним свідоцтва на знак для товарів і послуг.

ВСТАНОВИВ:

АТ “Євроспорт” (Eurosport) звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України (далі по тексту – відповідач-1) про визнання недійсним свідоцтва України № 46655 на знак для товарів і послуг “FIRST SPORT UKRAINE”, оскільки знак “FIRST SPORT UKRAINE”, який зареєстровано згідно свідоцтва на торговельну марку на ім’я ПП “Телерадіокомпанія “Славія-TV” (далі по тексту – відповідач-2), є схожим зі знаком “EUROSPORT”, власником якого є позивач, настільки, що їх можна сплутати та ввести в оману щодо особи, яка надає послуги з використанням цього знаку.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 25.07.2006 р. у справі № 20/497 позов АТ “Євроспорт” (Eurosport) був повністю задоволений. Зокрема, було визнано повністю недійсним свідоцтво України № 46655 на знак для товарів і послуг “FIRST SPORT UKRAINE”; зобов’язано Державний департамент інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо визнання недійсним повністю свідоцтва України № 46655 на знак для товарів і послуг та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені “Промислова власність”. На підставі цього ж рішення стягненню з ПП “Телерадіокомпанія “Славія-TV” на користь АТ “Євроспорт” (Eurosport) підлягає 85,00 грн. витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, а також 13 156,00 грн. витрат на дві судові експертизи об’єктів інтелектуальної власності.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ПП “Телерадіокомпанія “Славія-TV” звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, в позові відмовити, оскільки вважає, що воно було прийняте по неповно з’ясованим обставинам, з порушенням норм процесуального права.

Зокрема, у своїй апеляційній скарзі скаржник стверджує, що суд першої інстанції не дослідив питання ані щодо того, чи розповсюджується міжнародна реєстрація знаку для товарів і послуг “EUROSPORT” № 625873 на територію України та, якщо так, щодо яких саме товарів і послуг відповідно до МКТП, ані щодо того, чи направлялася Україною відмова від охорони цього знаку, передбачена ст. 5 Мадридської угоди, і, якщо направлялася, то у які строки.

Скаржник стверджує, що, вирішуючи цю справу, суд першої інстанції прийняв до уваги лише результати проведених за його призначенням судових експертиз; зі змісту оскаржуваного рішення не зрозуміло, чому суд надав перевагу саме цим експертним висновкам, оскільки мотивувальна частина цього рішення не містить у собі доводів, за яким суд відхилив докази скаржника, що є невиконанням п. 3 ч. 1 ст. 84 ГПК України.

Також скаржник стверджує, що оскаржуваним рішенням на нього покладені усі судові витрати позивача, пов’язані з розглядом цієї справи, що, на його думку, є порушенням норм процесуального права, оскільки у даній справі два відповідача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2007 р. було порушено апеляційне провадження у справі № 20/497.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2007 р. було призначено повторну експертизу у справі № 20/497 та витрати по проведенню експертизи були покладені судом на ПП “Телерадіокомпанія “Славія-TV” та попереджено відповідача-2, що у випадку несплати зазначених витрат справа буде повернута до Київського апеляційного господарського суду і розглянута за наявними в ній матеріалами.

ПП “Телерадіокомпанія “Славія-TV” не сплатило витрати по проведенню експертизи.

12.02.2008 р. до Київського апеляційного господарського суду повернулися матеріали справи № 20/497.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.02.2008 р. було поновлене апеляційне провадження у справі № 20/497, розгляд справи був призначений на 05.03.2008 р.

04.03.2008 р. через канцелярію суду від представника ПП “Телерадіокомпанія “Славія-TV” надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому представник відповідача-2 просив відкласти розгляд даної справи у зв’язку з тим, що він 05.03.2008 р. практично у той самий час бере участь у судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду (м. Київ, вул. Білоруська, 13) у справі № 39/250, яке було призначено раніше, аніж судове засідання у даній справі.

05.03.2008 р. колегія, беручи до уваги згадане вище клопотання про відкладення, порадившись, у зв’язку з неявкою представника відповідача-2, вирішила відкласти розгляд даної справи до 26.03.2008 р. Цією ж ухвалою було зобов’язано ПП “Телерадіокомпанія “Славія-TV” надати суду письмові пояснення з приводу того, чому ним не було проведено оплату за призначену за його ж клопотанням експертизу.

26.03.2008 р. у судове засідання з’явився лише представник позивача. ПП “Телерадіокомпанія “Славія-TV” вимог ухвали від 05.03.2008 р. не виконало.

Згідно ст. 75 ГПК України, справа переглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу та відзив на неї, заслухавши пояснення представника позивача, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України зареєстровано торговельну марку “FIRST SPORT UKRAINE” та видано свідоцтво України № 46655. Датою подання заявки на реєстрацію вказаної торговельної марки є 22.03.2004 р.

Позивач вважає, що свідоцтво України № 46655 має бути визнане недійсним на підставі підпункту “а” п. 1 ст. 19 Закону України “Про охорону прав на знаки для товарів і послуг” від 15.12.1993 р. № 3689-ХІІ з наступними змінами та доповненнями (далі по тексту – Закон України “Про охорону прав на знаки для товарів і послуг”), оскільки зареєстроване в якості торговельної марки за оспорюваним свідоцтвом позначення “FIRST SPORT UKRAINE” не відповідає умовам надання правової охорони, а саме абзацу 3 п. 3 ст. 6 Закону України “Про охорону прав на знаки для товарів і послуг”, відповідно до якого не можуть бути зареєстровані як знаки позначення, які є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати зі знаками інших осіб, якщо ці знаки охороняються без реєстрації на підставі міжнародних договорів, учасником яких є Україна.

Місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому колегією береться до уваги наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.03.2004 р. відповідач-2 подав заявку № на реєстрацію позначення “FIRST SPORT UKRAINE” в якості торговельної марки. За результатами розгляду вказаної заявки Державним департаментом інтелектуальної власності було видане свідоцтво України № 46655.

Як вже зазначалося вище, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач просить визнати згадане свідоцтво № 46655 недійсним на підставі підпункту “а” п. 1 ст. 19 Закону України “Про охорону прав на знаки для товарів і послуг”. Місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що посилання позивача на невідповідність зазначеного позначення відповідача-2 умовам надання правової охорони (підпункт “а” п. 1 ст. 19 Закону України “Про охорону прав на знаки для товарів і послуг”) є обґрунтованим та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Зокрема, твердження позивача про те, що зареєстроване в якості торговельної марки позначення “FIRST SPORT UKRAINE” є схожим настільки, що його можна сплутати зі знаками інших осіб, якщо ці знаки охороняються без реєстрації на підставі міжнародних договорів, учасником яких є Україна, підтверджується висновком № 4 судової експертизи об’єктів інтелектуальної власності від 18.01.2006 р., проведеної експертами Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності, та висновком № 169 повторної судової експертизи об’єктів інтелектуальної власності від 07.06.2006 р., проведеної експертами Науково-дослідного інституту інтелектуальної власності Академії правових наук України.

За результатами проведення вказаних судових експертиз експерти в обох випадках дійшли єдиного висновку про те, що за наданими на дослідження матеріалами справи:

- знак для товарів і послуг “FIRST SPORT UKRAINE” за свідоцтвом України № 46655 є схожим зі знаком для товарів і послуг “EUROSPORT” згідно міжнародної реєстрації № 625873 настільки, що їх можна сплутати;

- знак для товарів і послуг “FIRST SPORT UKRAINE” за свідоцтвом України № 46655 є таким, що може ввести в оману щодо особи, яка надає послуги.

Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що знак для товарів і послуг “FIRST SPORT UKRAINE” за свідоцтвом України № 46655 є схожим із знаком для товарів і послуг “EUROSPORT” згідно міжнародної реєстрації № 625873 настільки, що їх можна сплутати. Колегія визнає обґрунтованим також й те, що знак для товарів і послуг “FIRST SPORT UKRAINE” за свідоцтвом України № 46655 є таким, що може ввести в оману щодо особи, яка надає послуги.

На підставі аналізу поданих сторонами доказів (копій свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, міжнародних реєстрацій, досліджувальної частини висновків експертизи тощо) судом встановлено також те, що сфери (види) діяльності позивача та відповідача-2 співпадають та послуги 35, 38 класу МКТП, зареєстровані за свідоцтвом України № 46655, є однорідними з послугами 35, 38 класів МКТП, зареєстрованими за міжнародною реєстрацією № 625873, мають однакове призначення та коло споживачів. Також встановлено, що торговельна марка позивача “EUROSPORT” отримала правову охорону на території України з 26.10.1994 р., тобто раніше за знак відповідача-2 “FIRST SPORT UKRAINE” за свідоцтвом України № 46655.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачем-2 подано заявку № на реєстрацію позначення “FIRST SPORT UKRAINE” в якості торговельної марки і, відповідно, отримано свідоцтво України № 46655 на зазначений знак, який не відповідає умовам надання правової охорони, що згідно підпункту “а” п. 1 ст. 19 Закону України “Про охорону прав на знаки для товарів і послуг” є підставою для визнання вище вказаного свідоцтва відповідача-2 недійсним.

Викладене вище дає підстави суду дійти висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог щодо визнання недійсним свідоцтва України № 46655 на торговельну марку “FIRST SPORT UKRAINE”.

Оскільки згідно чинного законодавства України, зокрема, п. 2.3. Положення про Державний реєстр свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України від 10.01.2002 р. № 10, у процесі ведення реєстру до нього вносяться відомості щодо визнання свідоцтва недійсним повністю або частково і такі відомості (зміни щодо правового статусу свідоцтва) в силу п. 1.3. вказаного положення Держдепартамент публікує в офіційному бюлетені “Промислова власність”, то місцевий господарський суд правомірно зобов’язав відповідача-1 внести міни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг щодо визнання недійсним свідоцтва України № 46655 та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені “Промислова власність”.

Безпідставним є твердження скаржника про те, що суд першої інстанції не дослідив питання ані щодо того, чи розповсюджується міжнародна реєстрація знаку для товарів і послуг “EUROSPORT” № 625873 на територію України та, якщо так, щодо яких саме товарів і послуг відповідно до МКТП, ані щодо того, чи направлялася Україною відмова від охорони цього знаку, передбачена ст. 5 Мадридської угоди, і, якщо направлялася, то у які строки. При цьому колегією береться до уваги наступне.

З мотивувальної частини оскаржуваного рішення вбачається, що “на підставі аналізу поданих сторонами доказів ... судом встановлено також те, що сфери діяльності позивача та відповідача-2 співпадають та послуги 35, 38 класів МКТП, зареєстровані за свідоцтвом України № 46655, є однорідними з послугами 35, 38 класів МКТП, зареєстрованими за міжнародною реєстрацією № 625873 ... Окрім того, встановлено, що торговельна марка “EUROSPORT” отримала правову охорону на території України з 26.10.1994 p., тобто раніше за знак відповідача-2 “FIRST SPORT UKRAINE” за свідоцтвом України № 46655”.

Підтвердженням того, що торговельна марка позивача отримала правову охорону на території України є, зокрема, наступні докази, які містяться в матеріалах справи:

1) копія та переклад свідоцтва про міжнародну реєстрацію знаку для товарів і послуг № 625873;

2) копія та переклад свідоцтва про поновлення міжнародної реєстрації знаку для товарів та послуг № 625873;

3) копія звіту від 07.12.2004 р. про виконання робіт з надання патентно-інформаційних послуг за договором від 24.09.2004 р. № 2498 (згідно результатів інформаційного пошуку, проведеного Українським центром інноватики та патентно-інформаційних послуг по базі зареєстрованих знаків, що діють на території України за Мадридською угодою станом на 10.09.2004 p., міжнародна реєстрація № 625873 діє на території України з 26.10.1994 p.);

4) висновок Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ № 4206 від 21.07.2004 p., у п. 4 якого зазначено, що станом на 24.05.2002 р. за Мадридською угодою було виявлено міжнародну реєстрацію № 625873, що діє на України з 26.10.1994 p.;

5) експертний висновок Науково-дослідного інституту інтелектуальної власності Академії правових наук України № 169 від 07.06.2006 p., на сторінці 5 якого експертом було встановлено, що “датою початку дії міжнародної реєстрації № 625873 є 26.10.1994 р. (пріоритет – 01.06.1994 p.), датою закінчення дії міжнародної реєстрації є 26.10.2014 р.”.

Крім того, позивач надав апеляційному суду офіційні відомості Державного підприємства “Український інститут промислової власності” стосовно дії міжнародної реєстрації № 625873 на території України станом на 19.05.2006 р.

З приводу твердження скаржника про те, що, вирішуючи цю справу, суд першої інстанції прийняв до уваги лише результати проведених за його призначенням судових експертиз; зі змісту оскаржуваного рішення не зрозуміло, чому суд надав перевагу саме цим експертним висновкам, оскільки мотивувальна частина цього рішення не містить у собі доводів, за яким суд відхилив докази скаржника, що є невиконанням п. 3 ч. 1 ст. 84 ГПК України, колегія вважає за доцільне зазначити наступне.

У відповідності з абзацом 2 п. 45 Рекомендацій Президії Вищого господарського суду України від 10.06.2004 р. № 04-5/1107 у вирішенні спорів, пов’язаних із визнанням недійсними свідоцтв на знаки для товарів і послуг з підстав невідповідності зареєстрованих знаків умовам надання правової охорони, для з’ясування питань, що потребують спеціальних знань (зокрема, про те, чи є схожими знаки настільки, що їх можна сплутати) господарському суду необхідно призначати судову експертизу, не перебираючи на себе не притаманні суду функції експерта.

Згідно ст. ст. 41, 42 ГПК України, доказом у господарському процесі є висновок експерта, складений за наслідками проведення експертизи, призначеної ухвалою господарського суду. Відповідно до абзацу 4 п. 45 згаданих вище Рекомендацій, висновки спеціалістів з відповідних питань, надані ними поза межами проведення судової експертизи, не є експертними, а тому не можуть бути прийняті судом як висновки експертів. Вони оцінюються господарським судом за загальними правилами статей 36 і 43 ГПК поряд з іншими доказами у справі.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що після проведення первісної судової експертизи, за клопотанням ПП “Телерадіокомпанія “Славія-TV”, який посилався на те, що висновок судової експертизи № 4 від 18.01.2006 р. суперечить іншим матеріалам справи, зокрема, висновку № 4206 від 21.07.2004 р. Київського НДІ судових експертиз, який був складений на замовлення ПП “Телерадіокомпанія “Славія-TV”), судом було призначено повторну судову експертизу у справі. Повторна судова експертиза (висновок № 169 від 07.06.2006 р.) підтвердила висновки первісної судової експертизи.

Згідно абзацу 3 п. 10 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України “Про деякі питання практики призначення судової експертизи” від 11.11.1998 р. № 02-5/424, особа набуває права та несе обов’язки експерта після оголошення (вручення) їй ухвали про призначення експертизи та попередження про відповідальність. Тільки за цих умов висновок експерта набуває доказової сили. Невиконання цих вимог робить неможливим використання висновку експерта як доказу у справі.

Таким чином, місцевий господарський суд обґрунтовано та правомірно відхилив висновки спеціалістів, на які посилається скаржник, оскільки вони не мають тієї ж доказової сили, що й висновки судової експертизи, взявши до уваги висновки судових експертів, складені за наслідками проведення судових експертиз, які є належними і допустимими доказами у справі.

Безпідставним також є твердження скаржника про те, що місцевий господарський суд порушив норми процесуального права, поклавши на ПП “Телерадіокомпанія “Славія-TV” усі судові витрати позивача, пов’язані з розглядом цієї справи. При цьому колегією береться до уваги наступне.

Зі змісту абзацу 2 п. 49 згаданих вище Рекомендацій вбачається, що за змістом статті 49 ГПК у разі задоволення позову про визнання свідоцтва на знак недійсним повністю або частково суд не має права покладати сплату державного мита та інших судових витрат на Державний департамент інтелектуальної власності, якщо останнього було залучено до участі у справі як одного з відповідачів.

Таким чином, місцевий господарський суд правомірно вирішив стягнути саме з відповідача-2 на користь позивача витрати по сплаті державного мита, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, а також витрати на дві судові експертизи об’єктів інтелектуальної власності.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва від 25.07.2006 р. у справі № 20/497 відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства “Телерадіокомпанія “Славія-TV” на рішення Господарського суду м. Києва від 25.07.2006 р. у справі № 20/497 – залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 25.07.2006 р. у справі № 20/497 – залишити без змін.

3. Матеріали справи № 20/497 повернути Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Зеленін В.О.

Судді                                                                                          Рєпіна Л.О.

Синиця О.Ф.

31.03.08 (відправлено)