СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

31 березня 2008 року

Справа № 2-24/16173.2-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Дугаренко О.В.,

суддів                                                                      Прокопанич Г.К.,

Фенько Т.П.,

секретар судового засідання                                        Дікан Л.І.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився,

відповідача: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Красногвардійське ремонтно-транспортне підприємство" на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Колосова Г.Г.) від 17 січня 2008 року по справі № 2-24/16173.2-2007А

за позовом           Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів (пр. Кірова, 51-52/10-а,Сімферополь,95017)

до           Закритого акціонерного товариства "Красногвардійське ремонтно-транспортне підприємство" (вул. Київська, 76,смт. Красногвардійське,97000)

про стягнення 4688,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 17 січня 2008 року позов Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Закритого акціонерного товариства „Красногвардійське ремонтно-транспортне підприємство” про стягнення 4688,00 грн. задоволено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову господарського суду Автономної Республіки Крим.

У судове засідання, призначене на 31 березня 2008 року, представник відповідача не з’явився, надав клопотання про розгляд апеляційної скарги за його відсутністю представник позивача не з’явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином.

Розглянувши справу в порядку статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів встановила наступне.

Позивач звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовними вимогами до відповідача про стягнення 4688 грн. штрафних санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2003 році. Колегією суддів встановлено, що повинно було створено 2 робочих місця, проте жодного інваліда не працевлаштовано. Однак, позивач по справі уточнив позовні вимоги, та просив господарський суд стягнути з відповідача по справі 3257 грн. за одне нестворене місце для працевлаштування інвалідів у зв’язку з тим, що при обчисленні суми штрафу не було враховане, що одним з видів діяльності відповідача згідно з довідкою управління статистки є автомобільне господарство.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно з підпунктами 1, 2 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, Фонд соціального захисту інвалідів є урядовим органом державного управління, що діє в складі Мінпраці й підпорядковане йому.

Статтею 13 Закону України „Про основи соціального захисту інвалідів в Україні” встановлено положення про те, що для підприємств (об’єднань) , установ, організацій незалежно від форм власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4% від загальної чисельності тих, що працюють, а якщо працює від 8 до 25 чоловік –в кількості одного робочого місця, якщо інше не передбачене законом.

Згідно з пунктами 1, 3, 5, 14 Положення „Про робоче місце інваліда та порядок працевлаштування інвалідів”, робоче місце інваліда –це окреме місце або ділянка виробничої площі на підприємстві (об’єднанні), в установі та організації незалежно від форм власності та господарювання, де створено необхідні умови для праці інваліда. Робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда. Визначено, що підприємства розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів. Підприємства створюють за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів; щорічно до 1 лютого року, що настає за звітним, подають відділенням Фонду соціального захисту інвалідів відомості про середню річну заробітну плату на підприємстві, середню облікову чисельність штатних працівників облікового складу та про кількість працюючих інвалідів.; визначають види виробництв, цехи та дільниці, де доцільно використовувати працю інвалідів; інформують державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів;створюють для інвалідів умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації, забезпечують соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством.

Вищевказана норма встановлює, що робоче місце інваліда вважається створеним з моменту працевлаштування на ньому інваліда.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав встановлений Законом норматив працевлаштування інвалідів на 2003 рік в кількості однієї особи. Фактично на підприємстві відповідача станом на 2003 рік не було працевлаштоване жодного інваліда.

Також, колегією суддів встановлено, що в порушення положень Наказу Держкомстату України № 49 від 10 січня 2002 року „Про затвердження форми державної статистичної звітності з питань зайнятості інвалідів”, відповідач по справі при заповненні звіту за 2003 рік не заповнив рядки 02, 03, 06, а саме відповідачем не було вказано кількості інвалідів, яка працює на підприємстві, чисельність інвалідів – штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно 4 % відсотковому нормативу, а також відповідачем не була вказана сума коштів штрафних санкцій за нестворені робочі місця для інвалідів.

Що стосується звільнення відповідача від сплати штрафних санкцій на підставі приписів статті 6 Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку й звітності суб’єктом малого підприємництва” № 727/98 від 03 липня 1998 року та відсутність прибутку необґрунтоване, і відхиляється судовою колегією, оскільки відрахування до Фонду соціального захисту інвалідів України (далі Фонд) не носять характер обов'язкових платежів, а є санкцією за те, що кількість працюючих інвалідів менша, ніж встановлено нормативом, не залежить від наявності або відсутності прибутку. Стаття 14 Закону України "Про систему оподаткування" містить перелік загальнодержавних платежів та зборів до яких не відносяться санкції передбачені Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні". Згідно статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" сплату штрафних санкцій підприємства (об'єднання), установи і організації провадять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів), а у разі відсутності коштів штрафні санкції можуть бути застосовані шляхом звернення стягнення на майно підприємства (об'єднання), установи і організації в порядку, передбаченому законом. Отже, колегія суддів наголошує, що відсутність прибутку не звільняє підприємство від обов’язку сплачувати штрафні санкції до бюджету.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що штраф за не створення робочих місць для працевлаштування інвалідів і внески - не теж саме.

Судова колегія наголошує, що інформування центру зайнятості відбувалося нерегулярно. Колегія суддів прийшла до такого висновку через те, що в матеріалах справи не має доказів того, що відповідач у 2003 році подав до Красногвардійського районного центру зайнятості 12 звітів за формою 3-ПН, де у графі 4 зазначається наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів.

Оскільки рішення господарського суду Автономної Республіки Крим постановлене з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, воно скасуванню чи зміні не підлягає. У зв’язку з чим апеляційна скарга Закритого акціонерного товариства “Красногвардійське ремонтно-транспортне підприємство” залишається судовою колегією без задоволення.

Керуючись статтями 24, 195, 198, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Красногвардійське ремонтно-транспортне підприємство" залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 17 січня 2008 року у справі № 2-24/16173.2-2007 А залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий суддя                                        О.В. Дугаренко

Судді                                                                      Г.К. Прокопанич

Т.П. Фенько