ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2008 р.

№ 13/316

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого

Кота О.В.

Суддів

Шевчук С.Р. (доповідач)

Барицької Т.Л.

розглянувши касаційну скаргу

Проектно-будівельного кооперативу "Сплав"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 11.03.2008р.

у справі

№ 13/316

за позовом

Закритого акціонерного товариства "Електро" в особі Івано-Франківського управління Закритого акціонерного товариства "Електро"

до

Проектно-будівельного кооперативу "Сплав"

про

стягнення 120844,19 грн.

В судовому засіданні взяли участь представники:

-          позивача: Пукіш Т.Р. дор. б/н від 11.12.2007р.

-          відповідача: Коба О.М. дов. б/н від 15.10.2007р.

-

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство "Електро" в особі Івано-Франківського управління закритого акціонерного товариства "Електро" звернулось до господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з проектно-будівельного кооперативу "Сплав" 120844,19 грн. боргу за виконані по договору №27/2-2001 від 27.02.2001р. аварійно-відновлювальні роботи.

Рішенням господарського суду м. Києва від 12.12.2007р. (суддя Качан Н.І.) в задоволенні позову відмовлено з посиланням на пропуск строку позовної давності.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.03.2008р. (головуючий Моторний О.А., судді Кошіль В.В., Вербицька О.В.) вказане рішення суду скасовано та прийнято нове рішення про задоволення позову.

Не погоджуючись з прийнятою постановою відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні з 12.06.2008р. по 26.06.2008р. оголошувалась перерва.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 27.02.2001 між Івано-Франківським управлінням Закритого акціонерного товариства „Електро” як субпідрядником та ПБК „Сплав” як підрядником укладено договір № 27/2-2001 на аварійно-відновлювальні роботи, відповідно до умов якого субпідрядник зобов’язався виконати для підрядника за його завданням роботу по усуненню наслідків стихійного лиха, що трапилось в Одеській області 27.11.2000р.

Згідно п. 2.1 вказаного договору вартість робіт визначається згідно договірної ціни. Договірна ціна є динамічною і підлягає коригуванню відповідно до цін на матеріали та послуги по звітному періоду.

Відповідно до п. 2.3 договору підрядник перераховує на розрахунковий рахунок субпідрядника аванс у розмірі 40000 гривень до початку робіт.

Згідно п. 2.6 договору повну оплату із субпідрядником підрядник проводить не пізніше 3-х днів після підписання форми КБ-3.

Предметом спору у даній справі стала матеріально-правова вимога закритого акціонерного товариства „Електро” в особі Івано-Франківського управління закритого акціонерного товариства „Електро” про стягнення з проектно-будівельного кооперативу "Сплав" 120844,19 грн. залишку боргу за виконані по договору №27/2-2001 від 27.02.2001р. аварійно-відновлювальні роботи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності, про застосування якого заявив відповідач.

Втім, з висновком про пропуск строку позовної давності не погодився Київський апеляційний господарський суд, зазначивши, що статтею 264 ЦК України встановлено, що позовна давність переривається у разі пред’явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове рішення про задоволення позову апеляційний господарський суд виходив з того, що заборгованість підтверджується актом звірки взаємних розрахунків та що позивач не пропустив строку позовної давності, оскільки Івано-Франківське управління Закритого акціонерного товариства „Електро” зверталось до ПБК „Сплав” із позовом про стягнення 120 844,19 грн. боргу, однак рішенням господарського суду міста Києва від 21.09.2005 у справі № 22/516-18/266 в задоволенні позову було відмовлено з тієї підстави, що Івано-Франківське управління Закритого акціонерного товариства „Електро” має право звертатись до суду від імені ЗАТ „Електро”, а не від свого імені.

Між тим, колегія суддів Вищого господарського суду України не може погодитись з прийнятими судовими рішеннями, оскільки згідно постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення” від 29.12.76 №11 (із змінами та доповненнями) та ст.ст. 84, 105 ГПК України обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При цьому, відповідно до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Прийняті у даній справі судові рішення вказаним вимогам не відповідають, так як господарські суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи і вирішення спору по суті не з’ясували до кінця дійсні права та обов’язки сторін та початок перебігу строку позовної давності, а тому ухвалені у справі судові рішення не містять повного юридичного аналізу обставин справи, а правові висновки, що містяться в них, не ґрунтуються на конкретних матеріально-правових нормах.

Так, ні суд першої інстанції, ні суд апеляційної інстанції не встановив точний початок перебігу строку позовної давності, виходячи з умов п. 2.4 договору №27/2-2001, який передбачає, що оплата проводиться щомісячно шляхом перерахунку грошових коштів підрядником на рахунок субпідрядника протягом місячного строку з моменту підписання проміжного акта приймання виконаних робіт підрядником.

Тобто, судам слід було з’ясувати чи складались сторонами відповідні проміжні акти, витребувавши їх у сторін, і в залежності від цього визначити початок перебігу строку позовної давності.

Окрім цього, застосовуючи ст. 264 Цивільного кодексу України щодо умов переривання строку позовної давності, апеляційний господарський суд не звернув увагу, що в справі № 22/516-18/266 з позовом про стягнення 120844,19 грн. боргу зверталась інша особа, яка не мала цивільної правоздатності для такої дії, а тому в задоволенні її позову було відмовлено.

Разом з цим, задовольняючи позов в повному обсязі суд апеляційної інстанції не встановив достеменно наявність заборгованості, яка повинна підтверджуватись первинними бухгалтерськими документами, а не актом звірки взаємних розрахунків. Акт звірки не є первинним документом бухгалтерського обліку в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" та не може підтверджувати факт здійснення господарської операції. Відповідно до чинного законодавства акт звірки –це лише документ, за яким бухгалтери підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, і сам по собі не є достовірним доказом у справі.

Вищевикладене свідчить про неповний та необ'єктивний розгляд справи, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції оскільки, в порушення вимог ст.ст. 32-34, 43 ГПК України, суди не з'ясували належним чином дійсні обставини справи, що вплинуло на їх юридичну оцінку, а відповідно і правильність застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене та враховуючи, що в силу вимог ст.1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх, Вищий господарський суд України вважає за необхідне скасувати прийняті у справі рішення, з направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Під час нового розгляду місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно з'ясувати всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для їх розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від цього прийняти основане на законі рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України.

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу проектно-будівельного кооперативу "Сплав" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.03.2008р. та рішення господарського суду міста Києва від 12.12.2007р. у справі №13/316 скасувати, а справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Головуючий                                                              Кот О.В.

С у д д я                                                                                Шевчук С.Р.

С у д д я                               Барицька Т.Л.