ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2008 р.

матеріали № 19/4-901/1

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шевченко В.В.

суддів: Бєляновського В.В., Мирошниченко М.А.

при секретарі судового засідання: Волощук О. О.

за участю представників сторін:

від ДАК „Хліб України”: Дробишевський А.М. –за дорученням

від Миколаївської міськради: не з’явився

від дочірнього підприємства ДАК „Хліб України”: Бірюков С.О. –ген. директор

від МБТІ: не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Державної акціонерної компанії „Хліб України”, м. Київ

на ухвалу господарського суду Миколаївської області

від 24 березня 2008 року

за матеріалами № 19/4-901/1

за позовом Державної акціонерної компанії „Хліб України”, м. Київ

до Миколаївської міської ради, м. Миколаїв

третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

-          Миколаївського обласного дочірнього підприємства ДАК „Хліб України”, м. Миколаїв;

-          Комунального підприємства „Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації”, м. Миколаїв

про визнання права власності на адміністративну будівлю

ВС Т А Н О В И Л А:

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 24.03.2008 р. (суддя Дубова Т. М.) позовна заява і додані до неї документи Державної акціонерної компанії „Хліб України” (далі позивач, Компанія) до Миколаївської міської ради (далі Рада) та третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Миколаївського обласного дочірнього підприємство ДАК „Хліб України” (далі Підприємство) та Комунального підприємства „Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації” (далі МБТІ) –про визнання права власності на адміністративну будівлю розташовану за адресою: м. Миколаїв, вул. Спаська, 10-12 на підставі п. п. 2, 3, 4 ст. 63 ГПК України повернута Компанії без розгляду.

Судова ухвала мотивована тим, що: „відсутні докази сплати державного мита у встановленому Законом порядку та розмірі, щодо позовних вимог про визнання права власності на визначені в позові будівлі, оскільки надана довідка головного бухгалтера про залишкову вартість не підтверджена ніякими документами.

Крім того, позивачем не визначена вартість майна зазначеного у позовній заяві.

В заяві відсутні посилання на виклад обставин на яких ґрунтуються позовні вимоги, не визначені та не витягу з єдиного реєстру прав власності на нерухоме майно”.

Також, „у позовній заяві не вказано коду ЄДРПОУ відповідача та банківські реквізити з зазначенням номеру розрахункового рахунку”.

В апеляційній скарзі Компанія просить ухвалу місцевого суду скасувати, оскільки вона не відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, ухвалена з порушеннями норм матеріального і процесуального права та передати справу на розгляд суду першої інстанції. В судовому засіданні представники Компанії та Підприємства доводи апеляційної скарги підтримали.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Рада і МБТІ були своєчасно та належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи, але їх представники в судове засідання не з’явились, з будь-якими клопотаннями до суду не звертались, а тому не скористались своїм правом на участь в розгляді справи апеляційним судом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обґрунтована і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як слідує з тексту судової ухвали від 24.03.2008 р. позовна заява Компанії повернута останній без розгляду на підставі п. п. 2, 3, 4 ст. 63 ГПК України.

Згідно ст. 63 ГПК України позовна заява і додані до неї документи повертаються без розгляду, якщо:

п. 2 –у позовній заяві не вказано повного найменування сторін, їх поштових адрес;

п. 3 –у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обґрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми;

п. 4 –не подано доказів сплати державного мита у встановлених порядку та розмірі.

В позовній заяві Компанії вказано повне найменування сторін, 3-х осіб та їх поштові адреси.

Не зазначення у позові коду ЄДРПОУ відповідача та банківських реквізитів і номеру розрахункового рахунку не є підставою для повернення позивачеві позовної заяві без розгляду, оскільки відповідно до вимог п. 4 ст. 65 ГПК України, суддя, в порядку підготовки справи до розгляду, зобов’язує сторони виконати певні дії (звірити розрахунки, провести огляд доказів у місці їх знаходження тощо); витребує від них документи, відомості, висновки, необхідні для вирішення спору, чи знайомиться з такими матеріалами безпосередньо в місці їх знаходження, у зв’язку з

чим суд першої інстанції, в порядку підготовки справи до розгляду, мав можливість та повинний був, у разі необхідності, витребувати код ЄДРПОУ відповідача та його банківські реквізити.

У позові Компанією вказані обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги та докази, що підтверджують викладені в заяві обставини. Зокрема, позивач посилається на ст. ст. 115, 321, 328 ЦК України, ст. 12 Закону України „Про господарські товариства” та просить визнати за ним право власності на адміністративну будівлю, оскільки, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1997 р. № 1218 „Про прискорення приватизації хлібоприймальних і хлібозаготівельних підприємств” до статутного фонду Компанії було передано спірний адміністративний будинок та складено акт оцінки наявності майна підприємства і цей будинок обліковується на балансі Компанії до сьогоднішнього часу. Але, згідно довідки МБТІ № 7680 від 15.10.2007 р., власником спірного будинку значиться територіальна громада м. Миколаєва в особі Ради, право власності за якою зареєстровано, всупереч вимогам названого законодавства України, внаслідок чого вважати, що позивачем у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога та докази, що підтверджують викладені в ній обставини –неможливо.

Відповідно до підпункту а) пункту 2 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито” (зі змінами та доповненнями) розмір ставки державного мита із заяв майнового характеру складає 1 відсоток ціни позову, але не менш 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 29 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 22 квітня 1993 року № 15 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19 травня 1993 року за № 50, встановлено, що у випадку, коли позивач у заяві не вказує суму позову або встановити точно його ціну неможливо, суддя, приймаючи позовну заяву, попередньо встановлює розмір належного до сплати мита, виходячи з приблизної ціни позову. Якщо при винесенні судом рішення загальна сума позову збільшується, мито обчислюється виходячи зі збільшеної суми позову. При цьому різниця, що утворилася, підлягає стягненню з позивача або при повному задоволенні позову –з відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що подана до суду позовна заява оплачена Компанією державним митом в сумі 492 грн. 44 коп. з наданням до позову довідки № 396/5-5 від 03.03.2008 р. з якої слідує, що залишкова вартість спірної адміністративної будівлі, що обліковується на балансі Компанії складає 49243 грн. 33 коп.

У порушення вищенаведених вимог законодавства суд першої інстанції не встановив загальну вартість спірного майна та не визначив порядок і розмір державного мита, що підлягає стягненню.

При вищевикладених обставинах оскаржену ухвалу не можна визнати законною та обґрунтованою, у зв’язку вона підлягає скасуванню, а справа передачі на розгляд місцевого господарського суду.

Керуючись ст. ст. 99, 101–106 ГПК України, колегія суддів –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної акціонерної компанії „Хліб України”, м. Київ –задовольнити.

Ухвалу господарського суду Миколаївської області від 24.03.2008 року за матеріалами № 19/4-901/1 –скасувати, а справу передати на розгляд суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя В. В. Шевченко

Судді В. В. Бєляновський

М. А. Мирошниченко

Постанову підписано 04.06.2008 р.