ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2008 р.

№
20/365/07

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Головуючого:

Михайлюка
М.В.,

Суддів
:

Дунаєвської  Н.Г., Самусенко С.С.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу

Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1

на  постанову

Запорізького
апеляційного господарського суду від 29.11.2007 року

у
справі

№
20/365/07 господарського суду Запорізької області

за
позовом

ВАТ
"Михайлівське міжрайонне підприємство матеріально-технічного
забезпечення Запорізької області"

до третьої особи

Фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1 Приватне підприємство "Лугстройторг"

про  та за зустрічним позовом до   про

визнання
права власності Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 ВАТ "Михайлівське
міжрайонне підприємство матеріально-технічного забезпечення Запорізької
області" витребування майна

за  участю представників  сторін:

позивача

Кошова
В.І.,

відповідача
третьої особи

не
з'явились, не з'явились,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням
господарського суду Запорізької області від 14.09.2007 р. у справі № 20/365/07
(суддя: Гандюкова Л.П.), залишеним без змін постановою Запорізького
апеляційного господарського суду від 29.11.2007 р. (судді: Зубкова Т.П.,
Кагітіна Л.П., Мірошниченко М.В.) первісний позов задоволено: визнано право
власності позивача на  дизельне пальне у
кількості 35920 л., куплене у ПП "Лугстройторг" на підставі договору
від 27.09.2006 р. № 27091. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не
погоджуючись з вказаною постановою, відповідач звернувся до Вищого
господарського суду України з касаційною скаргою, у якій посилаючись на порушення
господарськими судами норм матеріально та
процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а
зустрічний позов задовольнити.

Перевіривши
матеріали справи, доводи касаційної скарги, правильність застосування
господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія
суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно
до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної
інстанції без змін, а скаргу без задоволення. Касаційна скарга залишається без
задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду
прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як
встановили господарські суди, 27.09.2006 р. третя особа (постачальник) та
позивач (покупець) уклали договір №27091 (надалі - Договір). Відповідно до п.
1.1 Договору постачальник зобов'язується передати у власність (повне
господарське відання) покупцю, а покупець прийняти та оплатити товар - дизельне
пальне.

Згідно
ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших цілях, а покупець зобов'язується
прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами
1.2., 1.3 Договору передбачено, що ціна, кількість товару погоджується
сторонами додатково на підставі заявок від покупця. Кількість товару, що
передається, загальна вартість вказується в накладних, які є невід'ємною
частиною даного договору.

Відповідно
до п.п. 2.1, 2.3 Договору ціна за одиницю товару зазначається у видаткових
накладних, які є невід'ємною частиною Договору, оплата за кожну партію
поставленого товару здійснюється шляхом перерахунку грошових коштів на
розрахунковий рахунок постачальника по факту поставки товару.

Згідно
з п.  8.2 Договору він вступає в силу з
моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2006 р.

Як
встановлено господарським судом, на підставі виставленого ПП
«Лугстройторг»рахунку-фактури №26092 від 26.09.2006 р. платіжним дорученням №
373 від 28.09.2006 р. позивач перерахував на рахунок ПП «Лугстройторг»129312
грн. (ПДВ - 21552 грн.) у якості оплати за пальне.

На
підставі довіреності ЯМО № 261344 від 27.09.2006 р. за накладною №537 від
27.09.2006 р. позивач отримав від ПП «Лугстройторг»дизпаливо у кількості 35920
л. на суму 129312 грн. 27.09.2006 р. було оформлено податкову накладну № 411.

Постановою
старшого слідчого СВ Михайлівського РВ УМВС України в Запорізькій області від
29.09.2006 р. за заявою голови правління ВАТ «Михайлівське міжрайонне
підприємство матеріально - технічного забезпечення Запорізької області»порушено
кримінальну справу №2450625 за фактом шахрайства за ознаками злочину,
передбаченого ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України. Слідчий постановив:
«…здати на зберігання речовий доказ на склад ВАТ «Михайлівське міжрайонне
підприємство матеріально-технічного забезпечення Запорізької області».
03.10.2006 р. дизельне пальне прийняв на зберігання голова правління цього
товариства.

Постановою
прокурора відділу прокуратури Запорізької області від 04.05.2007 р. постанову
старшого слідчого від 02.10.2006 р. про долучення до матеріалів кримінальної
справи речових доказів скасовано.

24.05.2007
р. ФОП ОСОБА_1 направила позивачу лист (вих. № 492) з вимогою повернути на
підставі ст.ст. 1212, 1213 ЦК України дизпаливо у кількості 35920 л. або
сплатити їй вартість
пального в сумі 129312 грн. Підставою для повернення пального вказано те, що
прокуратурою Запорізької області постанову старшого слідчого СВ Михайлівського
РВ УМВС України в Запорізькій області від 02.10.2006 р. скасовано як незаконну.
Позивач зазначену вимогу відповідача залишив без задоволення, вказавши в листі
(вих. № 120 від 11.06.2007 р.). що дизпаливо у кількості 35920 л. поставлено
йому за договором № 27091 від 27.09.2006 р., його вартість на суму 129312 грн.
сплачено 28.09.2006 р. Тому позивач вважає, що дизельне пальне одержано ним на
законних підставах, а вимога про повернення цього пального є необґрунтованою.

Згідно
ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог та
заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені  певними
засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншим засобами доказування.

Згідно
ст.  328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із
закону або незаконність набуття права
власності не встановлена судом.

Із
змісту ст.ст. 11, 509 ЦК України вбачається, що однією з підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків є договір. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором
є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони
є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору
з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 6 ЦК України).

Приписами
ст. 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину. Правочин
є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він
не визнаний судом недійсним.

Підставою
для виникнення права власності на дизельне пальне у кількості 35920 л. позивач
вказує договір № 27091 від 27.09.2006 р., укладений з ПП «Лугстройторг». Факт
укладення цього договору і його виконання підтверджені матеріалами справи,
зокрема, рахунком-фактурою №26092 від 26.09.2006 р.; платіжним
дорученням №373 від 28.09.2006 р., яким позивач сплатив 129312 грн. на рахунок
ПП«Лугстройторг»; накладною № 537 від 27.09.2006 р.; витягом із журналу видачі
довіреності ЯМО № 261344 від 27.09.2006 р.; податковою накладною № 411 від 27.09.2006
р.

Договір
№27091 від 27.09.2006 р. за своїм змістом є договором постачання
(купівлі-продажу), не оспорений, не визнаний в судовому порядку недійсним.

Відповідно
до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає
з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові,
організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна,
відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється
вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.

Відповідно
до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а
також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За
таких обставин, господарські суди прийшли до обгрунтованого висновку про те, що
надані позивачем документи достатньо свідчать про придбання ним права власності
на дизпаливо на підставі договору. Факт передання майна покупцю підтверджено
накладною, також його вартість повністю сплачена.

Відповідач
не надав доказів, які б спростовували наведені вище факти. Таким чином, суд
обґрунтовано задовольнив первісний позов.

Предметом
зустрічного позову є витребування майна, а саме: зобов'язання ВАТ «Михайлівське
міжрайонне підприємство матеріально-технічного забезпечення Запорізької
області»передати ФОП ОСОБА_1 35920 л. дизельного пального на підставі ст.ст.
1212, 1213 ЦК України.

Згідно
ст.ст. 1212, 1213 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа
зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте,
згодом відпала. Положення цієї глави застосовується також до вимог про:
повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із
чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у
зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Набувач зобов'язаний повернути
потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

В
обґрунтування зустрічного позову зазначено, що правовою підставою для отримання
ВАТ "Михайлівське міжрайонне підприємство матеріально-технічного
забезпечення Запорізької області" 35920 л. дизпалива є не Договір №27091
від 27.09.2006p., а постанова слідчого Михайлівського РВ УМВС України в
Запорізькій області від 02.10.2006 p. і отримав дизпаливо позивач за первісним
позовом не у власність, а прийняв на зберігання, про що власноруч підписався
голова правління.

Однак,
судом визнано право власності позивача за первісним позовом на дизпаливо у
кількості 35920 л., куплене у ПП «Лугстройторг»на підставі Договору №27091 від
27.09.2006 р., відтак спірне майно знаходиться у позивача за первісним позовом
не  безпідставно.

Зустрічна
позовна заява обґрунтована усним договором з 3-ю особою, яка не сплатила
вартість дизпалива та договором на транспортне обслуговування. Водночас, як
встановив суд, договором №10-06 на транспортне обслуговування від 20.07.2006 р.
передбачено лише надання послуг на перевезення. Згідно наданих позивачем за
зустрічним позовом копій товарно-транспортної та видаткової накладних від
27.09.2006р. ФОП ОСОБА_1 (вантажовідправник) поставила ПП «Лугстройторг»компонент
дизельного пального, тоді як предметом позову є дизельне пальне.

Позивач
за зустрічним позовом, всупереч вимог ст. 33 ГПК України, не надав належних
доказів в обґрунтування своїх вимог.

За
таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного
господарського суду про недоведеність позивачем за зустрічним позовом факту
набуття та збереження майна ВАТ «Михайлівське міжрайонне підприємство
матеріально-технічного забезпечення Запорізької області»без достатньої
правової підстави, тому у задоволені зустрічного позову відмовлено
обґрунтовано.

З
огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла
до висновку про відсутність підстав для скасування постанови апеляційного
господарського суду, оскільки вона є законною та обґрунтованою.

Щодо
доводів касаційної скарги то вони спростовуються вищенаведеним. Крім того,
відповідно до вимог ст. 1117 ГПК України  касаційна
інстанція  не має  права
встановлювати  або  вважати
доведеними  обставини, які не
були  встановлені  у рішенні або
постанові  господарського суду або
відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про
перевагу  одних  доказів
над  іншими,  збирати
нові  докази  або додатково
перевіряти  докази.

Враховуючи
наведене та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119,
11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ  :

Касаційну  скаргу залишити без задоволення.

Постанову
Запорізького апеляційного господарського суду від 29.11.2007 року у справі №
20/365/07 залишити без змін.

Головуючий,
суддя
М. Михайлюк

Судді          :
Н. Дунаєвська

С. Самусенко