ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2008 р.

№ 15/700-23/79б

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Катеринчук Л.Й. –головуючий-доповідач,

Заріцької А.О.,

Ткаченко Н.Г.

розглянувши касаційну скаргу

науково-виробничого приватного підприємства «ГЮСС»

на ухвалу

та постанову

господарського суду міста Києва від 23.01.2008

Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2008

у справі

господарського суду

№ 15/700-23/79б

м. Києва

за заявою

ДК «Укргазвидобування»НАК «Нафтогаз України»в особі газопромислового управління «Шебелинкагазвидобування»

про визнання банкрутом

науково-виробничого приватного підприємства «ГЮCС»

розпорядник майном

Дашко О.І.

в судовому засіданні взяли участь представники :

від заявника

не з’явились

від боржника

Нікітенко І.С. (дов. від 02.06.2008)

В С Т А Н О В И В:

в провадженні господарського суду міста Києва знаходиться справа про визнання банкрутом науково-виробничого приватного підприємства «ГЮCС»(далі –боржника), порушена за заявою ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України»в особі газопромислового управління «Шебелинкагазвидобування»(далі –ініціюючого кредитора).

Ухвалою попереднього засідання господарського суду м. Києва від 23 січня 2008 року (суддя –Демидова А.М.) визнані кредитори до боржника із відповідними сумами вимог та затверджений реєстр вимог кредиторів боржника на загальну суму 530 275,97 грн., розпорядника майна боржника зобов’язано внести зміни до реєстру вимог кредиторів з урахуванням даної ухвали, надати суду уточнений реєстр вимог кредиторів з урахуванням даної ухвали, повідомити кредиторів про місце і час проведення зборів кредиторів та надати суду протокол зборів кредиторів щодо обрання комітету кредиторів, а також протокол засідання комітету кредиторів, на якому буде вирішено питання про відкриття ліквідаційної процедури або процедури санації боржника, призначення ліквідатора або керуючого санацією, вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, визначено такими, що не розглядаються та вважаються погашеними (т. 2 а.с. 34-37).

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, боржник звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати зазначену ухвалу в цілому (т. 2 а.с. 40-42). У судовому засіданні 12.03.2008 року представник боржника уточнив вимоги апеляційної скарги та просив скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити для розгляду до суду першої інстанції (т. 2 а.с. 59-60).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2008 апеляційну скаргу боржника залишено без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, боржник звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій, аргументуючи порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 13, 14, Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»(далі –Закону), статей 4-2, 4-3, 22, 105 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України переглянувши у касаційному порядку ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляції на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судами норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з такого.

Відповідно до статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи про банкрутство в порядку провадження, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», які превалюють, як спеціальні норми права, у застосуванні над загальними нормами ГПК України.

Відповідно до частини 1 ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Зокрема, такими обставинами є: 1) нез’явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу; 2) неподання витребуваних доказів; 3) необхідність витребування нових доказів; 4) залучення до участі в справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача; 5) необхідність заміни відведеного судді, судового експерта.

Отже, положення ч. 1 ст. 77 ГПК України не зобов’язують, а дають право господарському суду відкладати розгляд справи за наявності вказаних у даній статті обставин за умови неможливості вирішення спору у даному засіданні. При цьому, з положень ст. 77 ГПК України не випливає, що наявність клопотання сторони про відкладення розгляду справи є обставиною, що унеможливлює розгляд спору, та обов’язок господарського суду задовольняти таке клопотання.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ухвалою підготовчого засідання господарського суду м. Києва від 06 березня 2007 року здійснено перехід до загальних судових процедур у справі № 15/700-23/79-б, визнано розмір вимог ініціюючого кредитора до боржника на суму 530 240,16 грн., зобов’язано ініціюючого кредитора у десятиденний строк подати до офіційного друкованого органу оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство Боржника та надати суду докази про надання вищевказаного оголошення протягом двох тижнів з моменту опублікування, призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Дашка О.І., якого зобов’язано не пізніше двох місяців та десяти днів після дати проведення підготовчого засідання суду надати суду на затвердження реєстр вимог кредиторів Боржника, внести в реєстр окремо відомості про майно Боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав, призначено дати попереднього засідання(на 06.06.2007року), перших загальних зборів кредиторів та судового засідання, на якому Боржник буде визнаний банкрутом та відкрита ліквідаційна процедура або припинено провадження у справі (т. 1 а.с. 82-84).

Матеріалами справи підтверджується , що у визначений судом день розгляд справи в попередньому судовому засіданні не відбувся у зв'язку з апеляційним переглядом ухвали підготовчого судового засідання та надісланням справи до апеляційного суду. Ухвалою суду 17.12.2007року розгляд справи призначено на 23.01.2008 року про що повідомлено боржника (том 2, а.с. 20-21).

(т. 2 а.с. 34-37).

Розглядаючи справу в попередньому судовому засіданні 23.01.2008 року суд першої інстанції послався на те, що до господарського суду міста Києва від розпорядника майном 06.06.2007 року надійшов реєстр вимог кредиторів Боржника, а також надійшла заява з вимогами до Боржника від Київського міського центру зайнятості на суму 35,81 грн. До реєстру вимог кредиторів розпорядником майна включено вимоги ініціюючого кредитора на суму 298 894,72 грн., проте ухвалою підготовчого засідання у даній справі визнано розмір вимог Компанії на суму 530 240,16 грн., у зв’язку з чим вимоги ініціюючого кредитора підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів боржника саме на суму 530240,16 грн. Поряд з цим, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність виключення з реєстру вимог кредиторів Боржника вимог Управління Київської виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві на суму 30,31 грн., оскільки заява від останнього з вимогами до Боржника на зазначену суму до господарського суду м. Києва не надходила. Таким чином, місцевий господарський суд встановив, що є всі підстави закінчити попереднє засідання та затвердити реєстр вимог кредиторів Боржника. При цьому, судом першої інстанції було відхилено клопотання Боржника про перенесення судового засідання, призначеного на 23.01.2008 року, у зв’язку з відрядженням директора і представника боржника з тих мотивів, що Боржник був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, мав можливість заздалегідь вирішити питання про направлення свого представника у судове засідання, а чинним господарським процесуальним законодавством не обмежується коло осіб, які можуть бути представниками сторін у судовому процесі. При цьому, місцевий господарський суд керувався ст.ст. 14, 15 Закон та ст. 86 Господарського процесуального кодексу України (т. 2 а.с. 34-37).

Судом апеляційної інстанції зазначено, що клопотання боржника про перенесення розгляду справи № 21/01-2 від 21.01.2008 року, за підписом директора боржника Червяк Г.П., мотивоване тим, що він (директор) перебуватиме у відрядженні, а представництво інтересів Боржника іншою особою є неможливим (т. 2 а.с. 28). Між тим, до зазначеного клопотання не було додано жодного належного доказу на підтвердження викладеної у клопотанні обставини –неможливості забезпечення представництва інтересів боржника іншою особою, окрім директора Боржника (наприклад, копії штатного розкладу). Нормами ж чинного законодавства, зокрема ст. 28 ГПК України, встановлено, що представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи (окрім керівника), повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо недостатнього мотивування клопотання та відсутністю підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи, окрім того зазначає, що у клопотанні директором зазначено про неможливість участі в судовому засіданні 23.01.2008 самого директора Червяка Г.П. та представника Сомової І.В., а на обкладинці тому 1 матеріалів справи є відмітка з підписом представника боржника Кіюн І.М., який знайомився з матеріалами справи 09.01.2008 .

Відповідно до ч. 3 п. 10 ст. 13 Закону повноваження арбітражного керуючого як розпорядника майна припиняються з дня затвердження господарським судом мирової угоди чи призначення керуючого санацією або призначення ліквідатора, якщо інше не передбачено цим Законом.

Згідно ст. 3-1 Закону (пункт 9) невиконання або неналежне виконання обов'язків, покладених на арбітражного керуючого згідно з цим Законом, за відсутності наслідків, передбачених цією статтею, може бути підставою для усунення арбітражного керуючого від виконання ним своїх обов'язків, про що господарський суд виносить ухвалу.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала про припинення повноважень Дашка О.І., як розпорядника майна, у справі про банкрутство боржника місцевим господарським судом не виносилась. Відтак, посилання боржника у касаційній скарзі на те, що суд оскаржуваною ухвалою уповноважив на вчинення дій особу, у якої відсутні повноваження на їх вчинення, суперечать матеріалам справи, положенням Закону та є необґрунтованими.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи боржника про одноособовий (без участі керівництва боржника) розгляд розпорядником майна грошових вимог кредиторів, оскільки за змістом оскаржуваної ухвали попереднього судового засідання вбачається, що судом зазначені вимоги включені до реєстру за наслідком їх безпосереднього судового розгляду в попередньому судовому засіданні, як спірних, та за наслідком розгляду грошових вимог ініціюючого кредитора в підготовчому судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України, діючи в межах повноважень суду касаційної інстанції згідно приписів статей 111-5, 111-7 Господарського процесуального кодексу України, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій та не вбачає підстав для скасування ухвали господарського суду міста Києва від 23.01.2008 та постанови Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2008 у справі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 111-5, 111-7–111-13, Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу науково-виробничого приватного підприємства «ГЮСС»залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2008 та ухвалу господарського суду міста Києва від 23.01.2008 залишити без змін.

Головуючий Л. Катеринчук

Судді                                                                        А. Заріцька

Н. Ткаченко