ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"24" березня 2008 р.

Справа № 4/455

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Хилька Ю.І. розглянув справу № 4/455

за позовом: відкритого акціонерного товариства "Кіровоградобленерго", від імені якого діє Кіровоградський міський район електричних мереж, м. Кіровоград

до відповідача: дочірнього підприємства "Кіровоградтепло" товариства з обмеженою відповідальністю "Центр науково-технічних інновацій Української нафтогазової академії", м. Кіровоград

про стягнення 790385,86грн.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача - Лисенко С.В., довіреність № 6207/07 від 26.12.07;

від відповідача – участі не брав, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином;

СУТЬ СПОРУ:

Подано позов про стягнення з Дочірнього підприємства "Кіровоградтепло" товариства з обмеженою відповідальністю "Центр науково-технічних інновацій Української нафтогазової академії", м. Кіровоград 883990,18 грн., з яких 621829 грн. 55 коп. заборгованості за спожиту активну електричну енергію, 60907 грн. 12 коп. пені за порушення термінів оплати, втрати від інфляції в розмірі 113024 грн. 87 коп., 3% річних в розмірі 32240 грн. 37 коп. та судові витрати на користь Відкритого акціонерного товариства "Кіровоградобленерго", від імені якого діє Кіровоградський міський район електричних мереж, м. Кіровоград. При розгляді справи судом заявою від 22.02.2008 року позивач змінив позовні вимоги та просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 790 385 грн. 86 коп., з яких 557 грн. 361 грн. 36 коп. за активну електричну енергію, 116080 грн. 77 коп. втрати від інфляції, 34512 грн. 30 коп. проценти річних та 82431 грн. 43 коп. пені.

За клопотанням представників сторін у судовому засіданні 24.12.2007 року оголошувалась перерва до 14 год. 22.01.2008 року, а в судовому засіданні 22.01.2008 року за клопотаннями сторін продовжено строк розгляду справи до 3-х місяців, тобто до 27.02.2008 року та відкладено розгляд справи на 11 год. 26.02.2008 року. Ухвалою суду від 26.02.2008 року після внесених позивачем змін до позовних вимог за погодженим між сторонами клопотанням продовжено строк розгляду справи до 28.03.2008 року. Про час та місце розгляду справи сторони належним чином повідомлені у відповідності до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд , -

В С Т А Н О В И В :

Правовідносини між учасниками спору виникли на підставі укладеного 17.11.2004 року договору про постачання електричної енергії №67к (в подальшому договір 1) та переукладеного сторонами договору №67К від 01.09.2006 року (договір2), предметом яких сторони визначили проведення господарських операцій по постачанню, продажу та отриманню електричної енергії і оплаті отриманої електричної енергії згідно до умов вказаних договорів та діючого законодавства.

На виконання умов договору позивач проводив постачання на об'єкти відповідача електричну енергію, яку відповідач отримував та використовував на власний розсуд без будь-яких зауважень чи заперечень, Однак, порушуючи передбачені пунктами 2.2 договору 1 та додатку №1 до цього договору п.2 “Порядок розрахунків” та п.2.3 договору 2 і додатку №1 п.2 “Порядок розрахунків” згідно до яких споживач до початку розрахункового періоду здійснює 100% оплату обсягу очікуваного споживання електричної енергії заявленого на наступний розрахунковий період споживач (відповідач) допустив порушення строків оплати за отриману електричну енергію, внаслідок чого за період з 01.12.2004 року по 01.04.2006 року утворився борг в розмірі 621829 грн. 55 коп.

Крім того, за несвоєчасне проведення розрахунків позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 60907 грн. 12 коп. на підставі Закону України “ Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” та п.7 додатку №1 “порядок розрахунків” та втрати від інфляції в розмірі 113024 грн. 87 коп. і 3% річних в розмірі 32240 грн. 37 коп. на підставі ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Проаналізувавши правовідносини, що виникли між учасниками спору та надавши їм правову оцінку, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення виходячи з наступного.

Постачання електричної енергії відповідачу здійснюється позивачем на підставі укладених договорів від 17.11.2004 року про постачання електричної енергії №67к та переукладеного сторонами договору №67К від 01.09.2006 року при виконанні умов яких між сторонами виникли відповідні права та обов'язки.

Відносини, пов’язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, регулюються Законом України «Про електроенергетику», главою 30 параграф 3 Господарського кодексу України та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Відповідно до п.5.2. «Правил користування електричною енергією», затверджених постановою НКРЕ України від 31.07.1996 р. № 28, в редакції постанови НКРЕ України від 17.10.2005 р. № 910, (надалі за текстом – ПКЕЕ) при укладенні договору про постачання електричної енергії сторони визначають його зміст на основі типового договору (додаток 3). Умови договору про постачання електричної енергії, зазначені у додатку 3 та пунктах 5.5, 5.6 та 5.7 цих Правил, є істотними та обов’язковими для сторін під час укладення договору про постачання електричної енергії. Глава 30 параграф 3 Господарського кодексу України (ГК України) , який набрав чинності з 01.01.2004 року є спеціальним законом щодо регулювання спірних правовідносин.

Згідно до ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах. Виробники і постачальники енергії, що займають монопольне становище, зокрема суб'єкти природних монополій, зобов'язані укласти договір енергопостачання на вимогу споживачів, які мають технічні засоби для одержання енергії. Розбіжності, що виникають при укладенні такого договору, врегульовуються відповідно до вимог цього Кодексу.

За приписом ст.276 ГК України загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. У разі якщо енергія виділяється в рахунок замовлення на пріоритетні державні потреби (ліміту), енергопостачальник не має права зменшувати абоненту цей ліміт без його згоди.

Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

У відповідності до ст.714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Так, згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Одержання відповідачем електричної енергії як різновиду товару підтверджується також підписом повноважного представника відповідача на актах про обсяги спожитої електроенергії за грудень 2004 року – квітень 2006 року ( т.1 а.с.63-96).

Згідно ст.526 ЦК України зобов’язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк. Саме невиконання умов договору з боку відповідача і стало причиною звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Укладені між сторонами договори, додатки до вказаних договорів та норми діючого законодавства не містять підстав для звільнення відповідача від обов'язку виконати зобов'язання по оплаті поставленого та отриманого товару.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який построчив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора, зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач правомірно просить стягнути основний борг в розмірі 557361 грн. 36 коп. з відповідача на підставі ст. 526 ЦК України, зобов’язання має бути виконано в натурі.

Відповідно до ч.1 ст.2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи).

Згідно ч.2 ст.4 Цивільного кодексу України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон).

Згідно ч.6 ст. 4 Цивільного кодексу України цивільні відносини регулюються однаково на всій території України.

Статтею 1          Господарського кодексу України визначено, що цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Господарським судом приймається до уваги, що відповідачем не виконано вимоги суду щодо проведення звірки взаємних розрахунків згідно до ухвали суду від 29.11.2007 року та від 24.12.2007 року, оскільки до суду не подано акт звірки. Однак, позивач подав складений ним в односторонньому порядку акт звірки взаєморозрахунків станом на 04.12.2007 року та докази направлення його відповідачу.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає , що позовні вимоги позивача підлягають до повного задоволення.

У відповідності до п. 2.1.1. та 2.1.2. договору позивач зобов’язався поставляти відповідачу електричну енергію, як різновид товарної продукції, за умовами цього договору, в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 та з урахуванням умов розділу 7 до цього договору (додаток “Відомість про обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу”).

Відповідно до п.п.2.2, 4.2 договору відповідач зобов’язався своєчасно оплачувати спожиту електроенергію, нарахування за перевищення договірних величин електроспоживання та потужності, пені за прострочку платежів, а також інші платежі за розрахунковий період згідно з діючими в розрахунковому періоді тарифами в строки та в обсягах, обумовлених умовами цього договору.

Згідно п.1.2. “Правил користування електричною енергією” (надалі ПКЕЕ) , затверджених постановою Національної комісії з регулювання електроенергетики України (НКРЕ) від 31.07.1996 р. № 28, в редакції постанови НКРЕ України від 22.08.2002 р. № 928 розрахунковий період – це період часу, за який визначається обсяг спожитої та/або переданої електричної енергії, величина потужності, та здійснюються відповідні розрахунки. Погоджений сторонами розрахунковий період вказується в договорі.

Згідно п.1. додатку №1 до договору розрахунковим вважається період з 20 числа місяця до такого ж числа наступного місяця. При розрахунках за фактично спожиту електроенергію поняття “розрахунковий період” та “календарний місяць” вважати прирівняними.

У відповідності до п. п. 2, 5 вказаного Додатку до Договору споживач до початку розрахункового періоду здійснює платежі за електричну енергію перед наступним розрахунковим періодом в обсязі 100% договірних величин електроспоживання наступного розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за минулий розрахунковий період, а також розрахунки за перевитрату договірних величин електричної енергії та потужності, нарахування по протоколам порушень при користуванні електроенергії, надбавка за компенсацію реактивної енергії, пеня та інші платежі, оформлені рахунками позивача, здійснюються відповідачем самостійно в 5-денний строк після дати виписки рахунків.

В силу ч.7 ст. 27 Закону України “Про електроенергетику” санкції, передбачені ч.5 ст. 26 цього Закону, застосовуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.1 п. 11 “Порядку постачання електричної енергії споживачам”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.1999 р. № 441, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.04.2002 р. № 475, ( в подальшому Порядок) граничні величини споживання електричної енергії та потужності доводяться до споживачів як договірні величини у терміни, обумовлені договором між енергопостачальною організацією та споживачем.

Поставка електроенергії, її споживання і відсутність претензій з боку відповідача підтверджується звітами відповідача про кількість спожитої електроенергії і пред’явленими до оплати рахунками позивача. Спору в частині кількості спожитої електричної енергії немає.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного договору , однак судом приймається до уваги, що сторонами при його укладенні обумовлено, що крім цього договору , їх відносини регулюються і чинним законодавством України.

Таким законодавством, що регулює відносини, пов’язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням електричної енергії є Закон України “Про електроенергетику”, Порядок постачання електричної енергії споживачам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 475 від 09.04.2002р., Правила користування електричною енергією затверджені постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996р.

Статтею 27 Закону України ”Про електроенергетику” передбачено відповідальність за порушення законодавства про електроенергетику (в тому числі за порушення правил користування електричною енергією), що може мати цивільний, адміністративний та кримінальний характер.

За змістом статей 275 –277 Господарського кодексу України правовідносини у сфері енергопостачання та зобов’язання, що виникають з них, є господарсько-правовими.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Проаналізувавши обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення пені, втрат від інфляції та процентів річних, господарський суд вважає їх правомірними та такими, що підлягають до повного задоволення враховуючи наступне.

Спір фактично виник через небажання відповідача провести оплату отриманих від позивача послуг по постачанню електричної енергії на суму 557361 грн. 36 коп.

Укладений між сторонами договір та норми діючого законодавства не містять підстав для звільнення відповідача від обов'язку виконати зобов'язання по оплаті фактично отриманих послуг.

Відповідно до п.7 додатку №1 “Порядок розрахунків” до договору передбачено, що за прострочення виконання зобов'язання споживач сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. За розрахунками позивача сума пені за наданими послугами, враховуючи часткове погашення заборгованості починаючи з 01.08.2007 року по 25.01.2008 року виходячи з розміру облікової ставки НБУ 8% з 01.06.2007 року складає 82431 грн. 43 коп. ( т.2 а.с.5)

Господарський суд приймає до уваги, що при нарахуванні пені позивач врахував вимоги ч.6 ст.232 Господарського кодексу України про порядок застосування штрафних санкцій за приписом якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи).

Згідно ч. 2 ст. 4 Цивільного кодексу України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон).

Згідно ч. 6 ст. 4 Цивільного кодексу України цивільні відносини регулюються однаково на всій території України.

Статтею 1          Господарського кодексу України визначено, що цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

У відповідності до ч. 2 ст. 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом. Отже, норми Господарського кодексу є спеціальними щодо встановлення відповідальності по грошових зобов’язаннях суб’єктів господарювання.

Частина 1 ст. 231 Господарського кодексу України має імперативний характер і встановлює, що законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 343 цього ж кодексу платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Окрім того, згідно ст. 1 спеціального Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР (із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 10.01.2002 р. № 9221-ІІІ), який регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. В той же час, стаття 3 Закону, яка також носить імперативний характер, вводить певні обмеження щодо меж згоди сторін, а саме: розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому господарський суд враховує, що в період коли позивачем заявлено вимоги про стягнення пені згідно до Постанови НБУ з 01.06.2007 року облікова ставка залишалась сталою в розмірі 8%.

Відповідальність за неналежне виконання грошових зобов’язань регулюється спеціальним законом, який передбачає стягнення лише пені, розмір якої обмежений подвійною обліковою ставкою Національного банку України. З даною нормою Закону кореспондується стаття 343 Господарського кодексу України, згідно з пунктом 2 якої платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та стаття 231 Господарського кодексу України, пунктом 6 якої встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Отже, при визначенні розміру відповідальності за невиконання грошових зобов'язань приоритет надається положенням укладеного між сторонами договору в частині, що не суперечить вимогам закону.

Господарським судом не вбачається підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки належні до сплати штрафні санкції у вигляді пені не є надмірно великими порівняно із збитками кредитора та відповідачем не подано до суду доказів про майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні та про наявність не лише майнових але й інших інтересів сторін, що заслуговують на увагу при вирішенні питання про зменшення штрафних санкцій. При цьому господарським судом враховується, що відповідачем лише частково виконувались зобов'язання по проведенню оплати вартості фактично отриманої електричної енергії, тобто ступінь виконання зобов'язання, який суд може взяти за підставу для зменшення розміру штрафних санкцій є низьким.

Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, що складає: проценти річних за період з 01.12.2004 року по 01.02.2008 року в розмірі 34512с грн. 30 коп. та втрати від інфляції за період з 01.12.2004 року по 01.02.2008 року включно в розмірі 116080 грн. 77 коп.

При цьому господарським судом враховується, що відповідачем не надано до суду власний розрахунок пені, процентів річних та втрат від інфляції і тому суд позбавлений можливості оцінити обґрунтованість позовних вимог з урахуванням доводів відповідача. Господарським судом задовольнялось клопотання відповідача від 26.02.2008 року про продовження строку розгляду справи у зв'язку з необхідністю проведення розрахунків стосовно боргу, який виник за 2005 рік (т.2 а.с.13). Однак, відповідачем взагалі не подано до суду будь-яких доказів про розмір заборгованості та не спростовано доводів позивача про розмір та період виникнення заборгованості.

Суми, що підлягають до стягнення перебувають в межах позовних вимог.

За приписами ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

У відповідності до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Господарський суд звертає увагу на ту обставину, що позивач обґрунтував свої позовні вимоги нормами матеріального права, зокрема статтями 525,526 та 625 ЦК України

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає , що позовні вимоги позивача підлягають до повного задоволення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, державне мито та витрати по оплаті послуг по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу покласти на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, враховуючи внесення змін до позовних вимог позивачем.

Господарським судом приймається до уваги, що спір виник через невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, що привело до необхідності позивачу звернутися до суду за захистом свого законного права і він поніс додаткові витрат, пов'язані зі сплатою державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На підставі викладеного, керуючись ст.526 Цивільного кодексу України, ст. 49, 82, 84, 85, 116,117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Кіровоградтепло" товариства з обмеженою відповідальністю "Центр науково-технічних інновацій Української нафтогазової академії", м. Кіровоград вул. Кутузова 23/16 (р/р 3161 в КФ Приватбанк, МФО 323583, код 33142568) на користь відкритого акціонерного товариства "Кіровоградобленерго", від імені якого діє Кіровоградський міський район електричних мереж, м. Кіровоград вул. Севастопольська, 9а (р/р 1850 в ЦВ ПІБ м. Кіровограда, МФО 323301, код 23226362) боргу в сумі 790 385 грн. 86 коп., з яких 557361 грн. 36 коп. за активну електричну енергію, 116080 грн. 77 коп. втрати від інфляції, 34512 грн. 30 коп. 3% річних та 82431 грн. 43 коп. пені, сплачене державне мито в розмірі 7903 грн. 86 коп. та 118 грн. витрат по оплаті послуг по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу.

Накази видати.

Рішення може бути оскаржене до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в установленому законом порядку.

Суддя Ю.І. Хилько