ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2008 р.

№ 13/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. –головуючого,

Разводової С.С.,

Самусенко С.С. –доповідача,

розглянувши матеріали касаційного подання

Заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

на рішення

та постанову

господарського суду міста Києва від 06 листопада 2007 року

Київського апеляційного господарського суду

від 19 лютого 2008 року

у справі

№ 13/14

господарського суду

міста Києва

за позовом

Заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до

ЗАТ "Українська транспортна компанія"

за участю третьої особи

Центрального управління військових сполучень Збройних сил України

про

стягнення неустойки

за зустрічним позовом

ЗАТ "Українська транспортна компанія"

до

Міністерства оборони України

про

стягнення боргу, відшкодування моральної шкоди, зобов’язання укласти додаткову угоду

за участю представників сторін

від позивача –Софійський С.Ю.

від відповідача –не з’явився

від третьої особи –Пустоляков Є.Д.

прокурор –Хруленко О.В.

В С Т А Н О В И В:

Заступник військового прокурора Центрального регіону України звернувся до господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства оборони України із позовною заявою до ЗАТ "Українська транспортна компанія" про стягнення 4 723 грн. 33 коп. пені за прострочення виконання зобов’язань за договором про надання транспортно-експедиційних послуг № 17/2/06 від 17.03.2006.

В обґрунтування позовних вимог Заступник військового прокурора зазначає про порушення ЗАТ "Українська транспортна компанія" умов договору про надання транспортно-експедиційних послуг № 17/2/06 від 17.03.2006, оскільки останній всупереч умов договору під час організації та здійснення перевезення морським транспортом озброєння, техніки та майна при виведенні з окремого інженерного батальйону українського миротворчого контингенту Тимчасових сил ООН з Лівану від порту Бейрут (Ліван) до СМП Октябрськ (Україна), прострочив подачу судна під навантаження у порту Бейрут на три доби, у зв’язку з чим Заступник військового прокурора просить стягнути з ЗАТ "Українська транспортна компанія" санкції за прострочення виконання зобов’язань відповідно до п. 4.4 вищезазначеного договору.

Після порушення провадження у справі Заступником військового прокурора Центрального регіону України було змінено підстави заявлених вимог та збільшено позовні вимоги до 9 083 грн. 36 коп.

Заступник військового прокурора зазначає про порушення ЗАТ "Українська транспортна компанія" строків виконання господарського зобов’язання, виконання якого фінансувалося за рахунок Державного бюджету України, у зв’язку з чим просить стягнути з ЗАТ "Українська транспортна компанія" на користь Міністерства оборони України пеню на підставі ч. 2 ст. 231 господарського кодексу України.

Під час розгляду справи ЗАТ "Українська транспортна компанія" звернулось до господарського суду міста Києва із зустрічним позовом до Міністерства оборони України про стягнення 24 825 грн. 91 коп. боргу та відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 25 000 грн., а також зобов'язання укласти додаткову угоду до договору № 17/2/06 про надання транспортно-експедиторських послуг від 17.03.2006.

В обґрунтування позовних вимог ЗАТ "Українська транспортна компанія" посилається на те, що під час виконання договору про надання транспортно-експедиційних послуг № 17/2/06 від 17.03.2006 Міністерством оборони України було перевищено вагу вантажу порівняно із заявленою у договорі на 84,186 т, що призвело до понесення ЗАТ "Українська транспортна компанія" додаткових витрат під час навантаження у порту Бейрут у розмірі 24 825 грн. 91 коп.

Крім того, ЗАТ "Українська транспортна компанія" посилається на те, що порушення строків навантаження відбулось не з його вини, а з вини Міністерства оборони України, оскільки останнім не було вчасно надано експедитору документи для митного оформлення вантажу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.11.2007 у справі № 13/14 (суддя Паламар П.І.) позов Заступника військового прокурора Центрального регіону задоволено, стягнуто з ЗАТ "Українська транспортна компанія" на користь Міністерства оборони України 9 083 грн. 36 коп. пені; зустрічний позов ЗАТ "Українська транспортна компанія" задоволено частково, стягнуто з Міністерства оборони України на користь ЗАТ "Українська транспортна компанія" 24 825 грн. 91 коп. боргу, в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.02.2008 у справі № 13/14 (колегія суддів: головуючий Андрієнко В.В., судді Малетич М.М., Студенець В.І.) рішення господарського суду міста Києва від 06.11.2007 залишено без змін.

У касаційному поданні Заступник військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України просить скасувати рішення та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.02.2008 у справі № 13/14 в частині стягнення з Міністерства оборони України на користь ЗАТ "Українська транспортна компанія" 24 825 грн. 91 коп. боргу та прийняти нове рішення, яким зустрічні позовні вимоги ЗАТ "Українська транспортна компанія" в частині стягнення з Міністерства оборони України 24 825 грн. 91 коп. боргу залишити без задоволення.

Вищим господарським судом України ухвалою від 15.05.2008 у справі № 13/14 порушено касаційне провадження.

Відповідач процесуальним правом участі його повноважного представника в судовому засіданні касаційної інстанції не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, представників сторін з дотриманням меж перегляду справи в касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційного подання та перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права місцевим та апеляційним господарськими судами, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційне подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 931 ЦК України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Відповідно до вимог ст. 932 ЦК України експедитор має право залучити до виконання своїх обов'язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов'язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Стаття 1117 ГПК України передбачає, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до встановлених господарськими судами попередніх інстанцій обставин та досліджених матеріалів справи 17.03.2006 між ЗАТ "Українська транспортна компанія" та Міністерством оборони України укладено договір №17/2/06 про надання транспортно-експедиторських послуг, відповідно до умов якого ЗАТ "Українська транспортна компанія" за завданням Міністерства оборони України зобов'язалось надати транспортно-експедиторські послуги з перевезення морським транспортом озброєння, техніки та майна при виведенні з окремого інженерного батальйону українського миротворчого контингенту Тимчасових сил ООН з Лівану від порту Бейрут (Ліван) до СМП Октябрськ (Україна), а Міністерство оборони України зобов’язалось забезпечити ЗАТ "Українська транспортна компанія" необхідними для виконання зобов'язання коштами у розмірі 1 135 416 грн. 75 коп., що за курсом НБУ станом на 17.03.2006 становило 22 4835 доларів США.

Відповідно до умов розділу 2 договору ЗАТ "Українська транспортна компанія" зобов'язалось провести маркетингове дослідження ринку і вибрати оптимальний варіант здійснення перевезення, зафрахтувати морські судна для виконання перевезення, організувати транспортно-експедиторське обслуговування вантажу у порту Бейрут та СМП Октябрськ, у т.ч. приймання вантажу, його навантаження та вивантаження, виконання необхідних формальностей та оформлення необхідних документів на шляху прямування судна тощо.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, виконання зобов'язань за Міністерство оборони України здійснювалось за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до умов п. 1.3, абз. 4 п. 3.1 договору, додатку № 2 до договору виконання послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу, повинно бути здійснено згідно з погодженим графіком.

Згідно вищезазначеного графіка датою поставлення суден до причалу у порту Бейрут (Ліван) визначено 05.04.2006, навантаження –06-07.04.2006, початок перевезення –08.04.2006, прохід Турецьких протоків –12-13.04.2006, прибуття судна до порту вивантаження –14-15.04.2006, вивантаження вантажу з судна у порту призначення –15-16.04.2006.

Як вбачається зі встановлених господарськими судами попередніх інстанцій обставин у справі, відповідно до листів ЗАТ "Українська транспортна компанія" №09/04-01 від 09.04.2006, № 10/04-01 від 10.04.2006, № 12/04-01 від 12.04.2006 залучене ЗАТ "Українська транспортна компанія" для здійснення перевезення судно "GENI П" було поставлене до причалу у порту Бейрут (Ліван) 09.04.2006, навантаження судна було проведене 10.04.2006, розпочате перевезення було 12.04.2006, тобто в даному випадку відбулось порушення встановлених строків виконання зобов'язання щодо постановлення судна до причалу, оскільки зазначене зобов’язання було прострочене на 3 доби, навантаження –на 2 доби, початок перевезення –на 3 доби.

Згідно ч. 2 ст. 231 ГК України у разі, якщо порушено господарське зобов'язання, виконання якого фінансується за рахунок Державного бюджету України, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до встановлених господарськими судами попередніх інстанцій обставин та досліджених матеріалів справи, договором про надання транспортно-експедиційних послуг № 17/2/06 від 17.03.2006 не встановлено відповідальності за порушення строків виконання зобов'язання з організації виконання послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Суди встановили, що з ЗАТ "Українська транспортна компанія" на користь Міністерства оборони України підлягає стягненню 9 083 грн. 36 коп. пені на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України.

За встановленими господарськими судами попередніх інстанцій обставинами у справі відповідно до листів ЗАТ "Українська транспортна компанія" до Центрального управління військових сполучень Збройних сил України № 04/04-02 від 04.04.2006, №05/04-1 від 05.04.2006 причиною затримки прибуття судна "GENI H" до порту Бейрут була його затримка у порту Салоніки у зв'язку з виконанням іншого рейсу.

Тому суди встановили, що причинний зв'язок між затримкою судна та діями або бездіяльністю Міністерства оборони України відсутній.

При цьому, як зазначають господарські суди попередніх інстанцій, листом ЗАТ "Українська транспортна компанія" № 04/04-02 від 04.04.2006 стверджується, що належні Міністерства оборони України техніка та інше майно були готові до навантаження протягом 03-04.04.2006, а необхідні митні дозволи були одержані 10.04.2006 одразу після постановлення судна до причалу та готовності його до завантаження.

Суди також встановили, що відповідно до умов додатку № 1 до договору про надання транспортно-експедиційних послуг №17/2/06 від 17.03.2006 погоджена між сторонами вага вантажу становила 937,970 т. З розрахунку такої кількості вантажу згідно додатку № 5 до договору було погоджено калькуляцію робіт (послуг).

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до акту виконаних робіт між від 01.05.2006, коносаменту, вантажного маніфесту від 12.04.2006 тощо, вбачається, що фактична вага вантажу, організацію перевезення якого виконав відповідач, становить 1022,156 т, що на 84,186 т перевищує вагу, погоджену сторонами.

Як вбачається з договору на транспортно-експедиційне обслуговування № 215-06 з доповненням № 1 від 21.03.2006, платіжних доручень в іноземній валюті № 1 від 03.04.2006, № 2 від 11.04.2006 для виконання своїх обов'язків за спірним договором ЗАТ "Українська транспортна компанія" було залучено компанію "Карвел Шиппінг Компані Лтд".

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до акту приймання-здачі виконаних робіт між ЗАТ "Українська транспортна компанія" та компанією "Карвел Шиппінг Компані Лтд" № 3 від 21.04.2006, інвойсу компанії "Карвел Шиппінг Компані Лтд" № 030-25 від 21.04.2006 вбачається, що у зв'язку з перевищенням Міністерством оборони України погодженої спірним договором ваги вантажу на 84,186 т, ЗАТ "Українська транспортна компанія" були понесені додаткові витрати під час навантаження у порту Бейрут вказаної кількості вантажу у розмірі 4879,40 доларів США.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що листом №320/1/176 від 08.02.2007 начальник ЦУ ВІСП Збройних Сил України безпідставно відмовив у задоволенні вимог щодо сплати додаткових витрат та підписання додаткової угоди, що є порушенням умов укладеного між сторонами договору та акту виконаних робіт від 01.05.2006.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, за розрахунком, проведеним відповідно до умов укладеного між сторонами у справі договору на транспортно-експедиційне обслуговування № 215-06 від 17.03.2006 та вимог чинного законодавства, з урахуванням належних з ЗАТ "Українська транспортна компанія" обов'язкових платежів за перерахування коштів в іноземній валюті розмір понесених ним додаткових витрат становить 25 186 грн. 72 коп.

Відповідно до умов п. 3.7 спірного договору у випадку понесення експедитором за погодженням із замовником додаткових витрат, що пов'язані з організацією і виконанням послуг від імені і за рахунок замовника, як передбачено договором, замовник зобов'язаний додатково перерахувати кошти експедитору у розмірі додатково понесених витрат. Оплата здійснюється протягом 5 банківських днів з дати надання експедитором рахунку та підтверджуючих документів.

Суди встановили відсутність доказів здійснення оплати Міністерством оборони України понесених ЗАТ "Українська транспортна компанія" додаткових витрат.

За таких обставин, враховуючи, що ЗАТ "Українська транспортна компанія" із загального розміру додаткових витрат заявило до стягнення з Міністерства оборони України 24 825 грн. 91 коп., господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що з Міністерства оборони України на користь ЗАТ "Українська транспортна компанія" відповідно до вимог ст.ст. 622, 929, 931 ЦК України підлягає стягненню 24 825 грн. 91 коп. боргу.

Враховуючи, що право ЗАТ "Українська транспортна компанія" на відшкодування додаткових витрат захищене судом шляхом стягнення на його користь відповідних сум, господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що підстави для задоволення позову в частині вимог про зобов'язання Міністерства оборони України підписати додаткову угоду щодо відшкодування цих витрат відсутні.

Виходячи з вищенаведеного, господарськими судами попередніх інстанцій у позові в цій частині відмовлено відповідно до вимог ст. 16 ЦК України.

Як зазначено господарськими судами попередніх інстанцій, всупереч вимог ст.33 ГПК України ЗАТ "Українська транспортна компанія" не надало доказів заподіяння йому моральної шкоди внаслідок неналежного виконання Міністерством оборони України зобов'язання за договором № 17/2/06 про надання транспортно-експедиторських послуг від 17.03.2006, тому господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відмову у позові в цій частині.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З врахуванням вищевикладених встановлених судами обставин доводи касаційного подання не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження. Господарський суд касаційної інстанції встановив, що місцевим та апеляційним господарськими судами повно, всебічно і об’єктивно з’ясовано обставини справи у відповідності до норм матеріального і процесуального права, тому постанова Київського апеляційного господарського суду має бути залишена без змін.

Враховуючи вказане, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційне подання Заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.02.2008 у справі № 13/14 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                                       І. Плюшко

Судді:                                                                                          С. Разводова

С. Самусенко