ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
18.03.08                                                                                           Справа № 4/172-3288
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді                              Юрченка Я.О.

суддів                                                  Процик Т.С.

Давид Л.Л.

розглянувши апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Мікрон», м.Бережани

на рішення господарського суду Тернопільської області від 26.09.2007р.

у справі № 4/172-3288

за позовом Малого приватного підприємства «Апіс», м.Бережани

до відповідача Відкритого акціонерного товариства «Мікрон», м.Бережани

про стягнення 6088,13 грн.

За участю представників:

від позивача: не з’явився

від відповідача: не з’явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 26.09.2007р. у справі № 4/172-3288 задоволено позов Малого приватного підприємства «Апіс», м.Бережани та стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Мікрон», м.Бережани 6088,13 грн. боргу, 102 грн. в повернення сплаченого державного мита та 118 витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

При прийнятті рішення місцевий господарський суд виходив з того, що відповідачем не подано, а судом не здобуто жодних доказів, які б свідчили про поставку оплаченого товару чи повернення суми попередньої оплати або заперечень з приводу заявленого позову, а відтак позовні вимоги про стягнення 6088,13 грн. підлягають до задоволення як такі, що доведені позивачем належними і допустимими доказами.

Скаржник, відповідач у справі, з рішенням місцевого господарського суду не погоджується, подав апеляційну скаргу, просить рішення суду скасувати з підстав неповного з’ясування обставин справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з мотивів, викладених в апеляційній скарзі. Зокрема скаржник стверджує, що свої зобов’язання по поставці товару на підставі договору № 21 від 28.02.2003р. виконав належним чином та в повному обсязі згідно з накладною № 87 від 27.06.2003р. по відпуск установок для гнуття металевих виробів в кількості 24 шт. на суму 6088,13 грн., а позивач прийняв вказану продукцію на підставі довіреності ЯЕЦ № 383996 від 27.06.2003р. (п.2 «Штанці»), виданої Рудику І.А. на отримання продукції від відповідача.

Сторони участі уповноважених представників в судовому засіданні не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, про причини не явки не повідомили, пояснень з приводу апеляційної скарги не надали, вимог ухвал апеляційного господарського суду від 27.11.2007р. та від 25.12.2007р. не виконали, витребуваних доказів, зокрема оригіналів накладної № 87 від 27.06.2003р. та довіреності ЯЕЦ № 383996 від 27.06.2003р. не подали.

Виходячи з приписів ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд вбачає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами за відсутності представників сторін.

Розглянувши доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, оцінивши наявні матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між Малим приватним підприємством «Апіс»(постачальником), позивачем у справі, та Відкритим акціонерним товариством «Мікрон»(споживачем), відповідачем у справі, було укладено договір № 21 від 28.02.2003р., згідно з умовами якого постачальник зобов’язався постачати необхідну продукцію, товари широкого вжитку, матеріали та комплектуючі вироби, а споживач зобов’язався прийняти та оплатити вартість отриманого товару (розділ 1 Договору);

Як стверджує позивач в позовній заяві, згідно з розділом 3 Договору «Порядок оплати»позивач на виконання умов договору здійснив передоплату за продукцію – установки для гнуття металевих виробів в сумі 8000 грн., що підтверджується платіжним дорученням за № 125 від 27.06.2003р.

Відповідно до ст.ст.509, 526 Цивільного кодексу України, в силу зобов’язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов’язання, що виникають з договору або з інших підстав, визначених ст.11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок –відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Матеріали справи свідчать, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов’язання за договором поставки, згідно якого та в силу ст.712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з п.2 ст.693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплачених товарів або повернення суми попередньої оплати.

Оскільки сторонами строк виконання зобов’язання щодо умов поставки товару договором встановлено не було, то у відповідності до вимог ч.2 ст.530 ЦК України позивачем на адресу відповідача було направлено вимоги про відвантаження товару або повернення коштів: вих.№112 від 05.12.2005р., №102 від 27.11.2006р., №77 від 10.07.2007р., які відповідач зобов’язаний був виконати у семиденний термін з дня їх пред’явлення.

Докази реагування відповідача на вказані вимоги позивача у матеріалах справи відсутні та сторонами не подані.

Однак у спростування доводів позивача про невиконання зобов’язань за договором № 21 від 28.02.2003р. відповідач в апеляційній скарзі стверджує, що належним чином і в повному обсязі виконав зобов’язання, поставивши позивачу установки для гнуття металевих виробів в кількості 24шт. по накладній №87 від 27.06.2003р. на загальну суму 6088,13 грн., які він (позивач) отримав по довіреності ЯЕЦ № 383996 від 27.06.2003р., виданій Рудику І.А. Але з поданої відповідачем копії накладної №87 від 27.06.2003р. не вбачається, що позивач отримав зазначений у ній товар; як і не вбачається з поданої відповідачем копії довіреності ЯЕЦ № 383996 від 27.06.2003р., що позивачем за вказаною довіреністю отримано товар, зазначений у накладній №87 від 27.06.2003р., поставлений у виконання договору № 21 від 28.02.2003р.

При цьому в апеляційній скарзі відповідач підтверджує факт здійснення позивачем на виконання умов договору № 21 від 28.02.2003р. передоплати за продукцію –установки для гнуття металевих виробів в сумі 8000 грн. платіжним дорученням № 125 від 27.06.2003р.

У відповідності до ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна належними та допустимими доказами довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

З наведеного випливає, що відповідач не довів належними та допустимими доказами факту виконання належним чином та в повному обсязі своїх зобов’язань по поставці товару за договором № 21 від 28.02.2003р., тоді як факт виконання умов договору позивачем відповідач не спростував, а підтвердив.

А тому виходячи з того, що у матеріалах справи відсутні та відповідачем не подані належні та допустимі докази, які б свідчили про виконання зобов’язань за договором відповідачем (поставку оплаченого товару чи повернення суми попередньої оплати) або невиконання зобов’язань за договором позивачем (не здійснення оплати за товар), вимоги позивача про стягнення 6088,13 грн. є підставними та такими, що правомірно задоволені судом першої інстанції.

Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно з ст.104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Тому керуючись ст.ст.99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.09.2007р. у справі № 4/172-3288 залишити без змін, а апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Мікрон», м.Бережани –без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий суддя                                                                                Юрченко Я.О.

Суддя                                                                                                    Процик Т.С.

Суддя                                                                                                    Давид Л.Л.