ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2008 р.

№ 15/241(1/621-28/188)

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Львів (далі –територіальне відділення АМК)

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 19.03.2008

зі справи № 15/241(1/621-28/188)

за позовом відкритого акціонерного товариства “Державний ощадний банк України”, м. Київ, в особі Львівського обласного управління відкритого акціонерного товариства “Державний ощадний банк України”, м. Львів (далі –ВАТ “Держощадбанк”)

до територіального відділення АМК

про визнання недійсним розпорядження № 22Р від 15.08.2005.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

позивача –Барана Я.В.,

відповідача –Оленюка С.Л.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Львівської області від 27.09.2007 (суддя Костів Т.С.) провадження у справі припинено з посиланням на пункт 1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України). У винесенні зазначеної ухвали суд виходив з того, що господарський спір про визнання недійсним акта органу Антимонопольного комітету України за позовом, поданим з пропуском строку, який передбачено статтею 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” (далі –Закон), не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 19.03.2008 (колегія суддів у складі: суддя Процик Т.С. –головуючий, судді Галушко Н.В. і Юрченко Я.О.) зазначену ухвалу скасовано, а справу передано на розгляд названого місцевого господарського суду. У прийнятті зазначеної постанови суд виходив з того, що норми ГПК України і Закону не дають підстав для висновку про те, що спір у цій справі не підлягає вирішенню в господарських судах України.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України територіальне відділення АМК просить оскаржувану постанову апеляційної інстанції скасувати, а ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін. Скаргу мотивовано неправильним застосуванням апеляційним господарським судом у прийнятті цієї постанови норм матеріального і процесуального права, в тому числі частини першої статті 60 Закону і пункту 1 частини першої статті 80 ГПК України.

У відзиві на касаційну скаргу ВАТ “Держощадбанк” заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх безпідставність, і просить у задоволенні скарги відмовити, а оскаржувану постанову залишити без змін.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб’єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. А згідно з частиною другою статті 4 названого Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Відповідно ж до приписів статті 60 Закону рішення органів Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду.

У пункті 4 Інформаційного листа Верховного Суду України від 26.12.2005 № 3.2-2005 також зазначено: “Закони України можуть передбачати вирішення певних категорій публічно-правових спорів в порядку іншого судочинства (наприклад, стаття 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” встановлює, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення)”.

Отже, розгляд даної справи здійснюється за правилами ГПК України.

Перевіривши на підставі встановлених місцевим господарським судом фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судом першої інстанції у розгляді справи встановлено, що:

- позов було подано про визнання недійсним розпорядження адміністративної колегії територіального відділення АМК від 15.08.2005 № 22р “Про внесення змін і доповнень до переліку суб’єктів господарювання, які займають монопольне становище на ринках Львівської області” (далі - розпорядження № 22р);

- згідно з цим розпорядженням:

·          постановлено визнати Львівське обласне управління ВАТ “Держощадбанк” таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку надання послуг з розрахунково-касового обслуговування населення в частині приймання комунальних платежів у географічних межах Львівської області з часткою 48 %;

·          у зв’язку з цим назване управління включено до Переліку суб’єктів господарювання, що займають монопольне (домінуюче) становище на ринках Львівської області, затвердженого розпорядженням голови територіального відділення АМК від 28.08.2001 № 30р;

- ВАТ “Держощадбанк” одержав розпорядження № 22р 16.02.2006. Позовну заяву про визнання цього розпорядження недійсним подано після закінчення строку, передбаченого частиною першою статті 60 Закону.

Суд апеляційної інстанції інших чи додаткових обставин справи не встановив, але з висновком місцевого господарського суду не погодився.

Згідно з частиною першою статті 60 Закону заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Передбачений цією нормою строк є присікальним.

Таку правову позицію відображено в постанові Верховного Суду України від 29.05.2007 № 9/205-06-5910 і відтворено в підпункті 6.2.4 пункту 6 роз’яснення президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 № 02-5/35 “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів” (в редакції рекомендацій президії Вищого господарського суду України від 22.10.2007 № 04-5/198) і в пункті 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.04.2007 № 10-8/229 “Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства” (в редакції Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 19.06.2007 № 01-8/432).

Крім того, за змістом правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 24.02.2004 зі справи № 3-59к04, трирічний строк позовної давності не поширюється й на оскарження розпоряджень органів Антимонопольного комітету України.

Попередніми судовими інстанціями з’ясовано, що позов, який розглядається в даній справі, подано з пропуском визначеного статтею 60 Закону строку оскарження рішення органу Антимонопольного комітету України, що унеможливлює вирішення господарським судом відповідного спору по суті.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Таким чином, суд першої інстанції правильно застосував зазначену норму процесуального права та припинив провадження у справі. Натомість суд апеляційної інстанції, скасувавши відповідну ухвалу місцевого господарського суду за відсутності підстав для цього, припустився неправильного застосування частини першої статті 60 Закону, пункту 1 частини першої статті 80 ГПК України, а також статті 104 названого Кодексу.

Тому оскаржувана постанова апеляційної інстанції відповідно до частини першої статті 11110 ГПК України підлягає скасуванню, а ухвалу місцевого господарського суду слід залишити в силі.

Керуючись статтями 1119 –11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України задовольнити.

2.          Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 19.03.2008 зі справи № 15/241(1/621-28/188) скасувати.

3.          Ухвалу господарського суду Львівської області від 27.09.2007 зі справи № 15/241(1/621-28/188) залишити в силі.

Суддя                                                                                            В. Селіваненко

Суддя                                                                                            І. Бенедисюк

Суддя                                                                                            Б. Львов