ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

03 квітня 2008 р.                                                             Справа № 16/212

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Р. І. Ф. Паркет ЛТД", м. Ужгород

до ( 1 ) Державної податкової інспекції у м. Ужгороді, м.Ужгород

до ( 2 ) Державної податкової адміністрації в Закарпатській області, м. Ужгород

до ( 3) Державної податкової адміністрації України, м. Київ

про скасування податкових повідомлень-рішень від 29.12.2006р. №/0, від 07.03.2007р. №/1 та від 14.06.2007р. № /3, рішень про результати розгляду скарги від 07.03.2007р. № 6675/10/250, від 06.04.2007р. № 615/10/25-055 та від 14.06.2007р. № 5736/6/25-0515,

Судова колегія у складі:

головуючого судді В.І. Карпинець

судді С.Б. Швед

судді В.П. Кривка

За участю представників сторін:

від позивача: Піца М.М. - директор ТОВ "Р. І. Ф. Паркет ЛТД", наказ №К-01 від 21.03.2007р.

від відповідача 1: Товтин М.В. - начальник юридичного відділу за дов. від 10.01.2008р. №282/9/10

від відповідача 2: Сакалош Ю.Ю. - головний державний податковий інспектор юридичного управління ДПА у Закарпатської області за дов. від 25.07.2007р. №1469

від відповідача 3: Сакалош Ю.Ю. - головний державний податковий інспектор юридичного управління ДПА у Закарпатської області за дов. від 16.01.2008р. №837/8/10

Розпорядженням заступника голови Господарського суду Закарпатської області О.С. Йосипчук від 11.02.2008р. справу №16/212, у відповідності до вимог ст.24 Закону України "Про судоустрій України", передано на новий розгляд судовій колегії у складі головуючого судді В.І. Карпинець, судді С. Б. Швед та судді В. П. Кривка.

Головуючим суддею по даній справі В.І. Карпинець було відкрито провадження у даній справі та призначено попереднє засідання по даній справі на 03.03.2008р. із запропонуванням позивачеві та відповідачам подати суду, при наявності, додаткове письмове нормативно-документальне обґрунтування, як у підтвердження позовних вимог так і заперечень на позов.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Р. І. Ф. Паркет ЛТД", м. Ужгород звернулося до суду з адміністративним позовом до відповідача 1 Державної податкової інспекції у м. Ужгороді, м.Ужгород про скасування податкового повідомлення-рішення від 29.12.2006р. №/0 про визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 997950,00 грн. (в тому числі сума 665300 грн. основного платежу та сума 332650 грн. застосованих штрафних (фінансових) санкцій по ньому), як первинно прийнятого та податкових повідомлень-рішень від 07.03.2007р. №/1, як повторно прийнятого за результатами розгляду –первинним органом ДПС –ДПІ у м. Ужгороді скарги платника податків - на первинне податкове повідомлення-рішення від 26.07.2007р., із зазначенням у ньому нового граничного строку сплати визначеного у первинному податковому повідомленні-рішенні податкового зобов’язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 997950,00грн. та від 14.06.2007р. №/3, як повторно прийнятого за результатами розгляду –вищим (центральним) органом ДПС –ДПА України скарги платника податків - на первинне податкове повідомлення-рішення від 26.07.2007р. та на рішення ДПІ у м. Ужгороді про результати розгляду скарги платника податків платника податків та на рішення ДПА у Закарпатській області про результати розгляду скарги платника податків платника податків, із зазначенням у ньому нового граничного строку сплати визначеного у первинному та повторно прийнятому податкових повідомленнях-рішеннях податкового зобов’язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 997950,00грн. та також предметом заявленого позову до відповідача 1 - ДПІ у м. Ужгороді є оскарження рішення ДПІ у м. Ужгороді про результати розгляду скарги від 07.03.2007р. №6675/10/250 про результати розгляду скарги платника податків платника податків. Також заявлено позов до відповідача 2 - ДПА у Закарпатській області та відповідача 3 - ДПА України про оскарження рішення ДПА у Закарпатській області від 06.04.2007р. №615/10/25-055 про результати розгляду скарги платника податків платника податків та рішення ДПА України від 14.06.2007р. №5736/6/25-0515 про результати розгляду скарги платника податків платника податків.

Позивач, як у позовній заяві (а.с.2-11) так і його представник у судовому засіданні по розгляду даної справи, обгрунтовуючи вищезазначені заявлені позовні вимоги, зокрема посилаються на те, що згідно укладеного договору поставки №ПП240305/01 від 24.03.2005р., укладеного з ТОВ „ТПП Промпостачання”, позивач, в рахунок виконання зобов”язання за даним договором, отримав від ТОВ „ТПП Промпостачання” п”ять деревообробних верстатів на загальну суму 3348840грн., в т. ч. ПДВ 558 140грн., що підтверджується видатковою накладною №11-Ц-122 від 24.03.2005р. та актом приймання-передачі №40 від 24.03.2005р. та в рахунок розрахунку з ТОВ „ТПП Промпостачання”, позивач передав останньому простий вексель від 16.05.2005р. номіналом 3348840грн. на загальну суму вартості придбаного обладнання зі строком платежу до 16.05.2015р.

За вищенаведених обставин вважають, що від ТОВ „ТПП Промпостачання” вищезазначене обладнання позивачем отримане на оплатній основі, а тому висновок податкового органу про те, що дане обладнання отримане як безоплатно, є невірним та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства, незалежно від того, що відбулося припинення юридичної особи ТОВ „ТПП Промпостачання” шляхом перетворення у ПП „Табіт” та з тієї підстави, що останнє не стало на податковий облік, оскільки переданий позивачем вищенаведений простий вексель підлягає пред”явленню до виконання будь-якою особою, яка є держателем даного векселя.

З огляду на викладене, вважають, що є безпідставним визначення податковим органом позивачеві податкового зобов’язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 665300 грн. по основному платежу та відповідно по цій позиції є також безпідставним застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 332650грн. за спірним податковим повідомленням-рішенням від 29.12.2006р. №/0.

Враховуючи ту обставину, що оскаржувані рішення органів ДПС –ДПІ у м. Ужгороді, ДПА у Закарпатській області та ДПА України про результати розгляду скарги платника податків, містять ті ж самі обґрунтування обставин, щодо залишення скарг платника податків без задоволення, що і зазначені у висновках акту перевірки щодо допущених позивачем порушень з вищенаведеного питання, тому також вважають, що дані висновки наведені в таких рішеннях вищезазначених органів ДПС є також невірними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому також просять скасувати, як рішення вищезазначених органів ДПС про результати розгляду скарги платника податків, так і прийняті податковим органом первинного рівня –ДПІ у м. Ужгороді вищезазначені повторні податкові повідомлення-рішення.

Відповідач 1 (ДПІ у м. Ужгороді), як у запереченні на позовну заяву (а.с.119-125), відповідач 2 (ДПА у Закарпатській області) у запереченні на адміністративний позов (а.с.111-114) та відповідач 3 (ДПА України) у запереченні на адміністративний позов (а.с.140-143), так і представники відповідача 1, відповідача та відповідача 3 у судовому засіданні по розгляду даної справи заперечують проти позову повністю, зокрема посилаються на те, що висновок акту перевірки щодо безоплатного отримання позивачем обладнання від ТОВ „ТПП Промпостачання” є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам норм Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” та з урахуванням того, що позивач не надав договору щодо вексельних розрахунків з ТОВ „ТПП Промпостачання”. Також посилається на те, що матеріали припинення юридичної особи, а саме передавальний акт та пояснення колишнього директора ТОВ „ТПП Промпостачання” Глущенко О.Я. вказують на те, що підприємство на момент ліквідації не мало дебіторської та кредиторської заборгованості, що на їх думку підтверджує факт відсутності у позивача перед ТОВ „ТПП Промпостачання” зобов”язання з оплати векселя та з урахуванням того, що позивач не надав доказів про зміну кредитора та виникнення доказів перед новим кредитором з даного векселя.

За вищенаведених обставин, вважають, що є правомірним визначення позивачеві податкового зобов’язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 665300 грн. по основному платежу та відповідно по цій позиції є також безпідставним застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 332650грн. за спірним податковим повідомленням-рішенням ДПІ у м. Ужгороді від 29.12.2006р. №/0 та відповідно також є правомірними обґрунтування податковими органами у прийнятих рішеннях про результати розгляду скарги платника податків, підстав залишення таких скарг без задоволення із посиланням на ті ж самі обставини, що і зазначені вище щодо правомірності зазначення висновку перевірки щодо безоплатного отримання позивачем обладнання від ТОВ „ТПП Промпостачання”, тому також не підлягають скасуванню та також не підлягають скасуванню оскаржувані податкові повідомлення-рішення, як повторно прийняті за результатами розгляду вищезазначеними податковими органами –скарг платника податків.

У судовому засіданні 26.03.2008р. оголошувалась перерва відповідно до вимог ч.2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України для складення постанови суду по даній справі в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що:

В акті від 19.12.2006р. №2539/23-0/10/32890828 „Про результати виїзної планової перевірки ТОВ „Р.І.Ф. Паркет ЛТД” (код 32890828) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 27.02.2004р. по 30.06.2006р.” (а.с.13-31) податковим органом зроблено висновок про те, що ТОВ „Р.І.Ф. Паркет ЛТД” було не включено до валового доходу та до об”єкту оподаткування, як безоплатно отримане від ТОВ „ТПП Промпостачання” обладнання - п”ять деревообробних верстатів на загальну суму 3348840грн., в т. ч. ПДВ 558 140грн., оскільки виданий вексель ТОВ „ТПП Промпостачання” не прийнято до уваги, з підстав ліквідації ТОВ „ТПП Промпостачання” та відсутності у останнього на момент ліквідації дебіторської та кредиторської заборгованості, що призвело до порушення ТОВ „Р.І.Ф. Паркет ЛТД” вимог п.п.4.1.6 п.4.1 ст. 4 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”.

За результатами розгляду матеріалів вищезазначеного акту перевірки, ДПІ у м. Ужгороді було прийнято податкове повідомлення-рішення від 29.12.2006р. №/0 про визначення ТОВ „Р.І.Ф. Паркет ЛТД” податкового зобов’язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 997950,00 грн. (в тому числі сума 665300 грн. основного платежу та сума 332650 грн. застосованих штрафних (фінансових) санкцій по ньому).

Скарга платника податків - позивача до первинного органу ДПС – ДПІ у м. Ужгороді, не була задоволена, що стало підставою для винесення відповідачем 1 - ДПІ у м. Ужгороді рішення про результати розгляду скарги платника податків від 07.03.2007р. №6675/10/250 та повторного винесення ДПІ у м. Ужгороді податкового повідомлення-рішення від 07.03.2007р. №/1.

Скарга платника податків - позивача до вищого органу ДПС –ДПА у Закарпатській області, не була задоволена, що стало підставою для винесення відповідачем 2 - ДПА у Закарпатській області рішення про результати розгляду скарги платника податків від 06.04.2007 №615/10/25-055, яким первинне податкове повідомлення-рішення від 29.12.2006р. та повторно прийняте податкове повідомлення-рішення від 07.03.2007 р., були залишені без змін.

Скарга платника податків - позивача до вищого (центрального) органу ДПС –ДПА України, не була задоволена, що стало підставою для винесення відповідачем 3 - ДПА України рішення про результати розгляду скарги платника податків від 14.06.2007р. №5736/6/25-0515, яким первинне податкове повідомлення-рішення від 29.12.2006р. та повторно прийняте податкове повідомлення-рішення від 07.03.2007 р. та вищезазначені рішення ДПІ у м. Ужгороді та ДПА у Закарпатській області про результати розгляду скарги платника податків, були залишені без змін та ДПІ у м. Ужгороді повторно винесено податкове повідомлення-рішення від 14.06.2007р. № /3, які (всі вище перераховані податкові повідомлення-рішення та рішення про результати розгляду скарги платника податків) є предметом оскарження по даній справі.

Проаналізувавши подані по адміністративній справі доказові матеріали щодо спірного питання та аналізуючи доводи та заперечення сторін, судова колегія дійшла висновку про задоволення адміністративного позову в повному обсязі, виходячи з наступного:

Відповідно до п. 1.23 ст.1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” безоплатно надані товари (роботи, послуги) –це, зокрема товари, що надаються платником податку згідно з договором дарування, іншими договорами, які не передбачають грошової або іншої компенсації вартості таких матеріальних цінностей і нематеріальних активів чи їх повернення, або без укладення таких угод; роботи та послуги які надаються платником податку без вимоги про компенсацію їх вартості.

Відповідно до ч.1. ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч.5.ст.203 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 334 Цивільного кодексу України передбачено момент набуття права власності за договором, де зазначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також дане правило передбачено вимогами ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Пунктом 1 статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Строк (термін) виконання зобов'язання передбачений вимогами п.1 ст.530 Цивільного кодексу України, в якому зазначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що правовим наслідком укладення ТОВ „Р.І.Ф. Паркет ЛТД” договору поставки №ПП240305/01 від 24.03.2005р. з ТОВ „ТПП Промпостачання” (далі –договір, а.с.89-91), є виникнення господарського зобов’язання, в силу якого ТОВ „ТПП Промпостачання” зобов”язувалося вчинити дії господарського характеру, обумовлені п.1.1 договору - передати ТОВ „Р.І.Ф. Паркет ЛТД” п”ять деревообробних верстатів на загальну суму 3348840грн., в т. ч. ПДВ 558 140грн., а ТОВ „Р.І.Ф. Паркет ЛТД” прийняло на себе обов’язок прийняти дане обладнання та сплатити вартість придбаного обладнання в порядку, обумовленому договором (п.4.1 договору).

У відповідності до п.4.1 даного договору оплата вартості товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця, у т.ч. із застосуванням електронних платіжних карток, оплати готівковими коштами, а також можуть застосовуватись інші форми розрахунків, не заборонені діючим законодавством.

Отже, позивач (ТОВ „Р.І.Ф. Паркет ЛТД”) придбавши обладнання від ТОВ „ТПП Промпостачання” - п”ять деревообробних верстатів на загальну суму 3348840грн., що підтверджується видатковою накладною №11-Ц-122 від 24.03.2005р. (а.с.93) та актом приймання-передачі №40 від 24.03.2005р. (а.с.94), використав вексельну форму розрахунків, а саме видав простий вексель від 16.05.2005р. на суму 3348840 грн., із зазначенням у ньому відповідного терміну сплати (а.с.96), що підтверджено актом приймання-передачі від 16.05.2005р. (а.с.95).

Згідно із ст.21 Закону України „Про цінні папери і фондову біржу” від 18 червня 1991 року № 1201-XII (в редакції, яка була чинною на момент видачі векселя) вексель –це цінний папір, який засвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця сплатити після настання строку визначену суму грошей власнику векселя (векселедержателю).

У відповідності до ст.4 Закону України „Про обіг векселів в Україні” від 5 квітня 2001 року №2374-III, видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги.

На момент видачі переказного векселя особа, зазначена у векселі як трасат, або векселедавець простого векселя повинні мати перед трасантом та/або особою, якій чи за наказом якої повинен бути здійснений платіж, зобов'язання, сума якого має бути не меншою, ніж сума платежу за векселем.

Умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обов'язково відображається у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі. У разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов'язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов'язання щодо платежу за векселем.

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до ст.6 цього кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, виходячи з аналізу обставин справи та законодавства, яке регулює спірні відносини, враховуючи, що векселем оформлено борг за фактично поставлене обладнання (п”ять деревообробних верстатів на загальну суму 3348840грн.), суд не вбачає порушень під час здійснення позивачем господарської операції по придбанню деревообробних верстатів та використанню такої форми розрахунків, оскільки, як було зазначено вище, сторони договору визначили можливість застосування інших форм розрахунків, не заборонених діючим законодавством, ніж проведення розрахунку грошовими коштами (п.4.1 договору поставки №ПП240305/01 від 24.03.2005р.).

Відповідно до вимог ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачами, якими підтримується висновок акту перевірки, що станом на 31.06.2006р. у ТОВ „Р.І.Ф. Паркет ЛТД” відсутні боргові зобов’язання по вказаному придбаному деревообробному обладнанню, оскільки відсутній кредитор ТОВ ”ТПП Промпостачання” є такими, що не відповідають обставинам справи та чинному законодавству, оскільки в основі цього висновку є відомості про відсутність кредиторської та дебіторської заборгованості на момент припинення юридичної особи ТОВ „ТПП „Промпостачання”, а саме передавальний акт від 31.05.2005р. та пояснення колишнього директора ТОВ „ТПП „Промпостачання” Глущенко О.Я. від 19.12.2006р.

Разом з тим, суд зазначає те, що оскільки строк пред”явлення векселя до оплати, на момент припинення юридичної особи ТОВ „ТПП „Промпостачання”, не настав, то відповідно до вимог Закону України “Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні” і не могла бути по ньому (отриманому векселю) відображена дебіторська заборгованість у передавальному акті від 31.05.2005р.

Разом з тим, як вбачається із записів по плану рахунків, які відображені ТОВ „Р.І.Ф. Паркет ЛТД” на виданому ТОВ „ТПП „Промпостачання” векселі №392 від 16.05.2005р., засвідчена копія якого знаходиться у матеріалах справи (а.с.144), позивачем проведені відповідні записи по плану рахунків, а саме по дебету рахунку 631 „Розрахунки з вітчизняними постачальниками” відображена сума 3 348 840грн. та відповідно по кредиту рахунку 511 „Довгострокові векселі видані в національній валюті” відображена сума 3 348 840грн., тобто дане засвідчує ту обставину, що у позивача - ТОВ „Р.І.Ф. Паркет ЛТД”, при пред”явленні до оплати (виконання) виданого вищезазначеного векселя, особою, яка є векселедержателем (даною особою може бути будь-яка особа, у якої буде знаходитися даний вексель переданий їй, як первинним векселедержателем, так і всіма послідуючими), буде виникати зобов”язання по його оплаті та дане, в свою чергу спростовує обставину того, що, як стверджують відповідачі та їх представники, дане обладнання у позивача є таким, що прийнято ним безоплатно.

У відповідності до ч.1 ст.11, ст.77 Уніфікованого Закону про переказні векселі та прості векселі, будь-який переказний вексель, навіть виданий без прямого застереження про наказ, може бути переданий шляхом індосаменту. Індосамент переносить всі права, що випливають з переказного векселя (ст.ст.14, 77 Уніфікованого Закону).

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного та враховуючи ту обставину, що строк платежу за виданим векселем не настав, особливості обігу векселів (шляхом індосаменту), твердження відповідачів, що у вексельному зобов’язані, яке виникло із векселя оформленого ТзОВ „Р.І.Ф. Паркет ЛТД”, відсутній кредитор, є безпідставним та таким, що не ґрунтується на належних та допустимих доказах. Доказів відсутності векселя у господарському обігу відповідачами не надано.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що позовні вимоги позивача є такими, що підтверджуються фактичними обставинами та матеріалами справи та відповідають вимогам чинного законодавства, а доводи відповідачів є помилковими та такими, що спростовуються фактичними обставинами та матеріалами справи та нормами чинного законодавства, а тому позов підлягає до задоволення, а спірне податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Ужгороді від 29.12.2006р. №/0 про визначення ТОВ „Р.І.Ф. Паркет ЛТД” податкового зобов’язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 997950,00 грн. (в тому числі сума 665300 грн. основного платежу та сума 332650 грн. застосованих штрафних (фінансових) санкцій по ньому). Оскільки у повторно прийнятих податкових повідомленнях-рішеннях від 07.03.2007р. №/1 та від 14.06.2007р. №/3 не зазначено про скасування первинного податкового повідомлення-рішення від 29.12.2006р. №/0, тому також підлягають скасуванню в повному обсязі податкові повідомлення - рішення від 07.03.2007р. №/1 та від 14.06.2007р. №/3 про визначення ТОВ „Р.І.Ф. Паркет ЛТД” податкового зобов’язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 997950,00 грн. (в тому числі сума 665300 грн. основного платежу та сума 332650 грн. застосованих штрафних (фінансових) санкцій по ньому).

Оскільки рішення           первинного органу ДПС – ДПІ у м. Ужгороді від 07.03.2007р. №6675/10/250 про результати розгляду скарги платника податків, рішення вищого органу ДПС –ДПА у Закарпатській області від 06.04.2007 №615/10/25-055 про результати розгляду скарги платника податків та рішення вищого (центрального) органу ДПС –ДПА України від 14.06.2007р. №5736/6/25-0515 про результати розгляду скарги платника податків містять ті самі обставини, які покладено в основу відмови скаржнику у задоволенні його скарг, що і наведені податковим органом в акті перевірки щодо допущених порушень з боку позивача із вищезазначеного питання та які спростовано судом фактичними обставинами та матеріалами справи, тому позов також підлягає до задоволення у даній частині та відповідно підлягають скасуванню також рішення ДПІ у м. Ужгороді від 07.03.2007р. №6675/10/250, рішення ДПА у Закарпатській області від 06.04.2007 №615/10/25-055 та рішення ДПА України від 14.06.2007р. №5736/6/25-0515 про результати розгляду скарги платника податків.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 2, 7-12, 23, 26, 41, 51, 70, 71, 86, 111, 121, 122, 150, 159-163, 223 п.6, 254, 255 та п.6 Прикінцевих і перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Позов задоволити повністю.

2. Скасувати в повному обсязі:

- податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Ужгороді від 29.12.2006р. №/0, від 07.03.2007р. №/1 та від 14.06.2007р. №/3 про визначення товариству з обмеженою відповідальністю „Р.І.Ф. ПАРКЕТ ЛТД” податкового зобов’язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 997950,00 грн. (в тому числі сума 665300 грн. основного платежу та сума 332650 грн. застосованих штрафних (фінансових) санкцій по ньому);

- рішення ДПІ у м. Ужгороді від 07.03.2007р. №6675/10/250, рішення ДПА у Закарпатській області від 06.04.2007 №615/10/25-055 та рішення ДПА України від 14.06.2007р. №5736/6/25-0515 про результати розгляду скарги платника податків.

3. Постанова суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.254 КАС України.

4. Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду у відповідності до вимог ст.186 КАС України.

Головуючий суддя В.І. Карпинець

суддя С.Б. Швед

суддя В.П. Кривка