ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Херсон, вул. Горького, 18
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М      У
К Р А Ї Н И

"20" березня
2008 р.
Справа № 13/157-АП-08

Господарський
суд Херсонської області у складі судді
Закуріна М. К. при секретарі
Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні
справу

за позовом Товариства  з обмеженою відповідальністю
"Енеїда"

до Херсонського  державного
бюро технічної інвентаризації

за
участі:

3-ї
особи без
самостійних вимог на стороні відповідача -фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,

представників
сторін:

від
позивача -Котляр
Г.В.,

від
відповідача -не
з'явився,

від
3-ї особи -ОСОБА_2.,

про
визнання незаконними дій відповідача щодо відмови у скасуванні запису у
Державному реєстрі прав на нерухоме майно, а також зобов'язання виконати дії по
скасуванню такого запису відносно 20 будинків, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1,

в с т а н о в и в:

Вимоги
позивача ґрунтуються на незаконності дій відповідача, оскільки, на його думку,
він зобов'язаний був скасувати запис у Державному реєстрі прав на нерухоме
майно відносно 20 будинків, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, так як ці
будинки не є нерухомим майном.

Ухвалою
суду від 16 лютого поточного року порушено провадження у справі та її розгляд
призначено на 20 березня із зобов'язанням відповідача надати заперечення на
позов та з'явитись в судове засідання. Проте, ці вимоги ним не виконані,
заперечення на позов не надані та в засідання він свого представника не
направив, заявивши клопотання про розгляд справи без його участі, а тому справа
розглянута за наявними в ній матеріалами та без участі представника
відповідача.

Поряд
з викладеним з викладеним з матеріалів справи слідує, що рішенням
господарського суду Херсонської області у справі № 10/66-ПН-06 від 10.03.2006
р. за позовом ТОВ „Енеїда” до Херсонського державного бюро технічної
інвентаризації про визнання права власності позовні вимоги задоволені шляхом
визнання за ТОВ „Енеїда” права власності на 20 будинків, що розташовані по
АДРЕСА_1

Після
набрання рішенням законної сили на його підставі Херсонським державним бюро
технічної інвентаризації до Державного реєстру прав на нерухоме майно було
внесено запис за реєстраційним номером 14359094 від 4 квітня 2006 року про
реєстрацію права власності на нерухоме майно -20 будинків, що знаходяться за
названою вище адресою, про що позивачу видано відповідний Витяг № 10286189 від
04.04.2006 р. За змістом цього Витягу, реєстрація права власності відбулася на
підставі рішення господарського суду Херсонської області від 10.03.2006 р.

З
цього приводу судом констатується, що згідно до статті 182 Цивільного кодексу
України об'єкти нерухомості підлягають обов'язковій державній реєстрації.
Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є
публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати
інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому
законом.

В
свою чергу, статтею 17 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень” саме на відповідача покладено обов'язок щодо
реєстрації права власності на нерухоме майно, а за пунктом 1.3. Тимчасового
положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно,
затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.02 № 7/5
державну  реєстрацію  прав
власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної
інвентаризації у межах  визначених  адміністративно-територіальних  одиниць.

Зокрема,
відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно
всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулюються
нормами Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно
та їх обмежень”.

Так,
відповідно до статті 1 цього  Закону
державною реєстрацією є -офіційне визнання і підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення речових прав на майно та їх обмежень, що
супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень.

Згідно
до пункту 5 Розділу V „Прикінцеві положення” Закону до створення єдиної системи
органів державної реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру в у
складі державного земельного кадастру реєстрація об'єктів нерухомості
проводиться комунальними   підприємствами   бюро
технічної   інвентаризації.

Вказане
свідчить, що бюро   технічної   інвентаризації на основі законодавства
делеговані владні повноваження у  сфері
суспільних правовідносин, пов'язаних зі здійсненням від імені держави дій щодо
реєстрації прав власності на нерухоме майно. Таким чином, БТІ в розумінні
пункту 7 статті 3 КАС України є суб'єктом владних повноважень.

Згідно
до пункту 2 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно для реєстрації виникнення, існування, припинення
прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно
до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються
правовстановлювальні документи (додаток 1), їх копії (нотаріально засвідчені),
а також інші документи, що визначені цим Положенням.

Поряд
з цим, відповідно до пункту 3 Тимчасового положення встановлено порядок
прийняття рішення реєстратором прав щодо самої реєстрації права власності.

Так,
з моменту прийняття заяви розпочинається розгляд реєстратором заяви та доданих
до неї документів. Реєстратор: установлює відповідність заявлених прав і
поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими правами на об'єкт нерухомості, інших підстав
для відмови в реєстрації прав; перевіряє угоди, які відповідно до чинного
законодавства України не були нотаріально посвідчені; приймає рішення про
реєстрацію прав власності чи про відмову в реєстрації прав власності; видає
витяги з Реєстру прав або відмовляє у наданні таких витягів.

У
реєстрації прав на нерухоме майно може бути відмовлено, якщо: заявлене право не
є таким, що підлягає реєстрації відповідно до цього Положення; об'єкт
нерухомого майна розташований на території, реєстрацію прав власності на якій
здійснює інше БТІ; із заявою про реєстрацію прав власності на нерухоме майно
звернулась особа, яка не може бути заявником відповідно до цього Положення;
подані документи не відповідають вимогам, установленим цим Положенням та іншими
актами чинного законодавства України, або не дають змоги установити
відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства;
заявлене право вже зареєстроване; не проведено інвентаризаційних робіт або вони
проведені не тим БТІ, яке здійснює реєстрацію прав власності на нерухоме майно;
право власності на нерухоме майно виникло на підставі договорів відчуження, за
наявності інформації про накладення арешту на відчуження об'єктів нерухомого
майна з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна; право
власності на нерухоме майно, що перебуває у податковій заставі, виникло без
дотримання встановленого порядку відчуження; відчуження нерухомого майна
відбулося без отримання витягу з Реєстру прав або строк його дії закінчився; не
проведено первинної реєстрації прав власності; при укладенні угод між
юридичними особами, які нотаріально не посвідчені, не надано
правовстановлювальний документ попереднього власника.

Реєстрації
підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності чинному законодавству
України і пред'явленим правовстановлювальним документам.

Після
прийняття рішення реєстратором та внесення запису до Реєстру прав на
правовстановлювальних документах робиться відмітка (штамп) про реєстрацію
відповідних прав (додаток 7), видається витяг про реєстрацію права власності на
нерухоме майно, який є невід'ємною частиною правовстановлювального документа.

Як
слідує з викладеного, реєстратором може бути відмовлено в реєстрації права
власності лише у визначених випадках, серед яких відсутність право
встановлювального документу власника майна.

Безпосередньо
перелік таких документів передбачено
додатком № 1 до Тимчасового положення, а саме правовстановлювальними
документами є: 1) договори купівлі-продажу, міни, дарування, довічного
утримання, угоди про розподіл спадкового майна, про розподіл спільного майна
подружжя, посвідчені державними та приватними нотаріусами; 2) свідоцтва про
право власності на частку в спільному майні подружжя, що видаються державними
та приватними нотаріусами; 3) свідоцтва про право на спадщину, видані
державними нотаріусами; 4) свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних
торгів, видані державними та приватними нотаріусами; 5) свідоцтва про придбання
об'єктів нерухомого майна на аукціонах з реалізації заставленого майна, видані
державними та приватними нотаріусами; 6) свідоцтва про право власності на
об'єкти нерухомого майна, видані органами місцевого самоврядування та місцевими
державними адміністраціями; 7) свідоцтва про право власності, видані органами
приватизації наймачам квартир у державному житловому фонді; 8) свідоцтва про
право на спадщину та свідоцтва про право власності на частку в спільному майні
подружжя, оформлені консульськими установами України; 9)  договори відчуження нерухомого майна, які не
підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню; 10) рішення судів,
третейських судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна та
про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна; 11) акти
про денаціоналізацію (демуніципалізацію) будівель; 12) витяг із нотаріально
посвідченого договору, укладеного між житлово-будівельним кооперативом або
членом цього кооперативу і місцевими органами виконавчої влади, про безстрокове
користування відведеною земельною ділянкою і про будівництво багатоквартирного
будинку з правом власності на окрему квартиру, за наявності акта про прийняття
будинку в експлуатацію; 13) рішення товариського суду про розподіл майна
колишнього колгоспного двору; 14) мирова угода, затверджена ухвалою суду; 15)
накази засновників відкритих акціонерних товариств, створених у процесі
приватизації (корпоратизації), з додатком - переліком об'єктів нерухомого майна
про передачу у власність цих об'єктів акціонерним товариствам та акт
приймання-передавання зазначеного майна, підписаний у встановленому порядку;
16) дублікати правовстановлювальних документів, видані державними та приватними
нотаріусами, органами приватизації, копії архівних документів, видані
державними архівами; 17) свідоцтва про право власності на нерухоме майно загальносоюзних
творчих спілок колишнього СРСР, які видаються Фондом державного майна; 18)
свідоцтва про право власності, видані Державним управлінням справами, на
житлові та нежитлові об'єкти суб'єктам, що беруть участь разом з Державним
управлінням справами в будівництві нового житла.

Таким
чином, рішення суду є правовстановлювальним документом, на підставі якого
здійснюється державна реєстрація права власності на нерухоме майно, яка й була
вчинена відповідачем.

Положеннями
статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що
обставини справи, встановлені судовим рішенням в господарській справі, що
набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким
чином, назване вище судове рішення є преюдиційними для вирішення даного спору в
частині визнання за позивачем права власності на майно, яке в подальшому було
зареєстроване відповідачем.

Аналогічному
сприйняттю підлягають також судові рішення, прийняті у справі № 8/380-ПД-06 за
позовом приватного підприємця ОСОБА_1до ТОВ „Енеїда” про визнання дійсним
договору купівлі-продажу та визнання права власності на майно. Так, 24 жовтня
2006 року у названій справі господарським судом Херсонської області прийнято
рішення, яким позовні вимоги задоволені шляхом визнання дійсним договору
купівлі-продажу від 7 квітня 2006 року нерухомого майна -будинків в кількості
20 шт., які знаходились за адресою АДРЕСА_1, укладений між ТОВ „Енеїда” та
суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1, а також шляхом визнання за  суб'єктом підприємницької діяльності
-фізичною особою ОСОБА_1  права власності
на 20 будинків, які розташовані в АДРЕСА_1

Цим
рішенням судом встановлено, що 7 квітня 2006 року між ТОВ „Енеїда” (Продавець)
та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 (Покупець) було укладено
договір купівлі - продажу нерухомого майна -будинків в кількості 20 шт., які
знаходились за адресою АДРЕСА_1. Відповідно до пунктів 1.1, 2.1, 3.1, 3.2 цього
договору продавець зобов'язався передати покупцю будинки в кількості 20 шт. за
ціною 40000 грн, а останній, в свю чергу, зобов'язався оплатити вартість
будинків та прийняти ці будинки.

Станом
на 10.10.2006 р. сторони  свої  договірні зобов'язання  виконали в повному обсязі, що підтверджується
актом приймання передачі будинків від 07.04.2006 р., актом звірки
взаєморозрахунків від 10.10.2006 р.

Однак,
ТОВ „Енеїда” ухилялося від нотаріального посвідчення цього договору, чим
позбавляв ПП ОСОБА_1можливості провести державну реєстрацію права власності на
будинки, які є об'єктом купівлі -продажу. На вимогу останньої (лист від
11.05.2006 р.) нотаріально посвідчити договір, товариством було відмовлено, з
посиланням на те, що договір купівлі - продажу будинків є недійсним, оскільки
він нотаріально не посвідчений і продавець не визнає право власності
ППОСОБА_1на будинки (лист від 15.05.2006 р.).

Судом
у справі № 8/380-ПД-06 також проаналізовано положення правових норм щодо
необхідності нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинків, та
зроблено висновок, що вони є нерухомим майно, а тому їх купівля-продаж
потребувала нотаріального посвідчення такої угоди.

За
таких обставин суд доходить висновку про правомірність дій Херсонського
державного бюро технічної інвентаризації щодо реєстрації права власності на
спірне майно за ПП ОСОБА_1 та відсутністю порушень діючого законодавства при
самій реєстрації.

Будучи
незгодним з реєстрацією права власності на спірне майно за ПП ОСОБА_1позивач 15
січня 2008 року звернувся до відповідача з листом, який останнім залишено без
задоволення з посиланням на неможливість самостійного скасування запису, таке
скасування можливе, на думку відповідача, лише за рішенням суду.

За
таких обставин позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому
задоволенню не підлягають.

При
цьому посилання позивача на той факт, що будинки не є нерухомим майном, до
уваги судом не приймається, оскільки це спростовується встановленими
обставинами за названими вище судовими рішеннями, які є преюдиційними, а також
ці обставини не впливають на безпосередню реєстрацію права власності на майно,
яка здійснена на підставі рішення суду, котре діє на даний час, маючи законну
силу.

Оскільки
позовні вимоги задоволенню не підлягають, сплачене позивачем державне мито
відноситься на нього.

На
підставі  зазначених правових норм і
керуючись статтями 94, 158-163, пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень
КАС України,

п о с т а н о в и в :

1.В
задоволенні позовних вимог відмовити.

2.Роз'яснити
сторонам, що дана постанова набирає законної сили  після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано. Якщо буде подано заяву
про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана у строк,
встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної
сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Заява про
апеляційне оскарження постанови суду подається протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до
статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на
постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання
заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений
для подання заяви про апеляційне оскарження.

Дата підпису постанови -25 березня 2008 року

Суддя
М.К. Закурін