ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2008 р.

№ 6/135"Д"

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Кравчука Г.А.,

суддів:

Мачульського Г.М., Рогач Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Закритого акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в особі філії "Відділення Промінвестбанку у м. Житомирі"

на постанову

Житомирського апеляційного господарського суду від 07.08.2007 р.

у справі

№ 6/135"д"

господарського суду

Житомирської області

за позовом

першого заступника Прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі

1) Державної податкової інспекції у Любарському районі Житомирської області

2) Управління Пенсійного фонду України в Любарському районі Житомирської області

до

1) Закритого акціонерного товариства "Акціонерний

комерційний промислово-інвестиційний банк",

2) Закритого акціонерного товариства "Торговий дім "Гудвіл",

3) Відкритого акціонерного товариства "Новочорторийський млинзавод"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів:

1) Акціонерний поштово-пенсійний банк "Аваль" в особі Житомирської обласної дирекції АППБ "Аваль",

2) Відкрите акціонерне товариство "Житомирхліб",

3) Товариство з обмеженою відповідальністю

"Компанія Гудвіл"

про

визнання недійсним акта приймання-передачі від 02.06.2003 р. та договору купівлі-продажу від 02.06.2003 р.

в судовому засіданні взяли участь представники:

прокуратури:

Попенко О.С., прокурор відділу ГПУ, посв. № 203 від 17.12.2007 р.;

позивача-1:

Дударко О.П., дов. № 53 від 01.04.2008 р.;

позивача-2:

— не з'явились;

відповідача-1:

— не з'явились;

відповідача-2:

Копоть О.М., дов. № б/н від 06.07.2007 р.;

відповідача-3:

Шепіль Л.І., дов. № 1Д від 05.09.2007 р.;

третьої особи-1:

— не з'явились;

третьої особи-2:

— не з'явились;

третьої особи-3:

— не з'явились;

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2005 р. перший заступник Прокурора Житомирської області звернувся в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Любарському районі Житомирської області (далі –Інспекція), Управління Пенсійного фонду України в Любарському районі Житомирської області (далі –Управління) та Відкритого акціонерного товариства "Новочорторийський млинзавод" (далі –Завод) до господарського суду Житомирської області з позовною заявою, у якій просив визнати недійсним договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 02.06.2003 р. (далі –Договір від 02.06.2003 р.), укладений між Житомирською філією Закритого акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі –Банк) та Закритим акціонерним товариством "Торговий дім "Гудвіл" (далі –Товариство) та зобов'язати Товариство повернути майно цілісного майнового комплексу у власність Заводу.

Позовні вимоги перший заступник Прокурора Житомирської області обґрунтовував тим, що Завод, всупереч вимог ухвали господарського суду Житомирської області від 26.05.2003 р., якою було порушено провадження про його банкрутство та заборонено його посадовим особам та власникам його майна вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, передав за актом приймання-передачі від 02.06.2003 р. належний йому цілісний майновий комплекс Житомирській філії Банку, яка уклала з Товариством Договір від 02.06.2003 р., який, виходячи з викладеного, суперечить вимогам законодавства України.

У ході судового розгляду перший заступник Прокурора Житомирської області уточнив позовні вимоги та просив господарський суд Житомирської області з мотивів, наведених вище, визнати недійсним акт приймання-передачі від 02.06.2003 р. цілісного майнового комплексу, підписаний Заводом та Житомирською філією Банку як такий, що фактично є угодою з відчуження майна, яка суперечить законодавству України, та Договір від 02.06.2003 р.

Під час судового розгляду Завод було виключено з числа позивачів та залучено до участі у справі у якості відповідача.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 30.05.2007 р. (колегія суддів: Терлецька-Байдюк Н.Я., Кудряшова Ю.В., Лозинська І.В.) позовні вимоги першого заступника Прокурора Житомирської області задоволено.

Постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 07.08.2007 р. (колегія суддів: Вечірко І.О., Зарудяна Л.О., Ляхевич А.А.) рішення господарського суду Житомирської області від 30.05.2007 р. залишено без змін.

Вказані рішення та постанова мотивовані тим, що:

– на момент передачі Заводом цілісного майнового комплексу згідно акту приймання-передачі від 02.06.2003 р. Житомирській філії Банку діяв передбачений Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на задоволення вимог кредиторів та існувала встановлена ухвалою господарського суду Житомирської області від 26.05.2003 р. заборона посадовим особам та власникам майна Заводу вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження його майна;

– цілісний майновий комплекс на момент його передачі Заводом згідно акту приймання-передачі від 02.06.2003 р. Житомирській філії Банку знаходився у податковій заставі, а дозволу на його відчуження податковий орган не надавав;

– у зв'язку з викладеним акт приймання-передачі від 02.06.2003 р. та Договір від 02.06.2003 р. не відповідають вимогам законодавства України та підлягають визнанню недійсними.

Банк в особі філії "Відділення Промінвестбанку у м. Житомирі" звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 07.08.2007 р. і рішення господарського суду Житомирської області від 30.05.2007 р. скасувати та залишити позов без розгляду. Викладені у касаційній скарзі вимоги Банк обґрунтовує тим, що оскаржувані судові акти не відповідають дійсним обставинам справи та прийняті при неповному з'ясуванні усіх обставин справи.

Завод та Інспекція скористались правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, та надіслали до Вищого господарського суду України відзиви на касаційну скаргу Банку, у яких просять залишити її без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 07.08.2007 р. і рішення господарського суду Житомирської області від 30.05.2007 р. –без змін. Викладені у відзивах вимоги Завод та Інспекція обґрунтовують тим, що твердження Банку, наведені у касаційній скарзі, є безпідставними, а оскаржувані рішення та постанова –такими, що прийняті у відповідності до норм матеріального та процесуального права.

Заступник Прокурора Житомирської області, Управління, Товариство та треті особи не скористались правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, та відзивів на касаційну скаргу Банку до Вищого господарського суду України не надіслали, що не перешкоджає касаційному перегляду судових актів, які оскаржуються.

За розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 18.06.2008 р. справа розглядається колегією суддів Вищого господарського суду України у складі Кравчука Г.А.(головуючого), Мачульського Г.М. та Рогач Л.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Банку не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджується, що:

– Завод на підставі укладеного з Банком договору застави від 18.05.2001 р., який забезпечує вимогу Банку, що випливає з кредитної угоди № 203 від 18.05.2001 р., передав у заставу Банку приміщення цілісного майнового комплексу;

– згідно з договором застави від 18.05.2001 р. звернення стягнення на предмет застави здійснюється, зокрема, на підставі виконавчого напису нотаріуса;

– 16.10.2002 р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального комплексу Сєтаком В.Я. вчинено виконавчий напис, у відповідності з яким запропоновано стягнути з Заводу на користь Банку заборгованість із вартості заставленого майна на загальну суму у розмірі 83 179,71 грн.;

– ухвалою господарського суду Житомирської області від 26.05.2003 р. було порушено провадження про банкрутство Заводу, заборонено його посадовим особам та власникам його майна вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження майна та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів;

– Завод передав Житомирській філії Банку цілісний майновий комплекс за актом приймання-передачі від 02.06.2003 р.

– Житомирська філія Банку та Товариство уклали Договір від 02.06.2003 р.

Відповідно до частини п'ятої ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно зі ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначає, що мораторій на задоволення вимог кредиторів –зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Частина четверта ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачає, що Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється, зокрема, стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства.

Таким чином, передача Заводом цілісного майнового комплексу Житомирській філії Банку за актом приймання-передачі від 02.06.2003 р. здійснена під час дії заборони вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, та мораторію, встановлених ухвалою господарського суду Житомирської області від 26.05.2003 р., а відтак –з порушенням частини п'ятої ст. 124 Конституції України, ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, ст. 1 та частини четвертої ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Крім того, місцевим та апеляційним господарськими судами встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на момент передачі Заводом цілісного майнового комплексу Житомирській філії Банку за актом приймання-передачі від 02.06.2003 р. майно Заводу знаходилось у податковій заставі, яка виникла у відповідності до п. 8.2 ст. 8 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

П. 8.6 ст. 8 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" встановлює, що платник податків, активи якого перебувають у податковій заставі, здійснює вільне розпорядження ними, за винятком операцій, що підлягають письмовому узгодженню з податковим органом, зокрема, купівлі чи продажу, інших видів відчуження або оренди (лізингу) нерухомого та рухомого майна, майнових чи немайнових прав, за винятком майна, майнових та немайнових прав, що використовується у підприємницькій діяльності платника податків (інших видах діяльності, які за умовами оподаткування прирівнюються до підприємницької), а саме готової продукції, товарів і товарних запасів, робіт та послуг за кошти за цінами, що не є меншими за звичайні.

Як встановлено господарським судом першої та апеляційної інстанції, Завод не одержував письмового узгодження від податкового органу щодо розпорядження цілісним майновим комплексом.

Наведене свідчить, що передача Заводом цілісного майнового комплексу Житомирській філії Банку за актом приймання-передачі від 02.06.2003 р. здійснена з порушенням ст. 8 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій про те, що акт приймання-передачі від 02.06.2003 р. свідчить про волевиявлення Заводу і Банку та спрямований на виникнення між ними цивільних правовідносин, а тому відповідно до ст. 41 Цивільного кодексу Української РСР, чинному на момент підписання вказаного акту, є угодою.

Згідно з частиною першою ст. 48 Цивільного кодексу Української РСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з твердженням місцевого та апеляційного господарських судів про те, що акт приймання-передачі від 02.06.2003 р. цілісного майнового комплексу підлягає визнанню недійсним як такий, що не відповідає вимогам законодавства України.

Ст. 59 Цивільного кодексу Української РСР встановлює, що угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. Проте, якщо з самого змісту угоди випливає, що вона може бути припинена лише на майбутнє, дія угоди визнається недійсною і припиняється на майбутнє.

Зважаючи на наведене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає правильним висновок господарських судів першої та другої інстанції про те, що Банк не мав правових підстав укладати з Товариством Договір 02.06.2003 р., що є підставою для визнання вказаного договору недійсним.

Викладене вище свідчить, що встановлені господарськими судами попередніх інстанцій обставини справи є достатніми для вирішення спору, а тому твердження Банку у касаційній скарзі про неповне з'ясування усіх обставин справи є безпідставним.

На підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України постанова Житомирського апеляційного господарського суду від 07.08.2007 р. ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги Банку не спростовують висновків господарського суду другої інстанції, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в особі філії "Відділення Промінвестбанку у м. Житомирі" залишити без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 07.08.2007 р. у справі № 6/135"д" господарського суду Житомирської області –без змін.

Головуючий суддя                                                   Г.А. Кравчук

Суддя                                                                       Г.М. Мачульський

Суддя                                                                       Л.І. Рогач