ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2008 р.

№ 2/2-08(13/50-06(02-2а)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого

Овечкіна В.Е.,

суддів

Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

за участю представників:

позивачів

- не з'явилися,

відповідача

прокуратури

- Романченко Л.І.,

- не з'явився,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

касаційне подання

першого заступника військового прокурора Західного регіону України

на постанову

від 03.04.2008 Житомирського апеляційного

господарського суду

у справі

№13/50-06 (02-2а)

за позовом

Військового прокурора Західного регіону України

в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

та військової частини А0215

до

ТОВ “Вінницябуд”

про

спонукання до виконання мирової угоди від 08.04.1997р

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 14.01.2008 (суддя Мельник П.А.), залишеною без змін постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 03.04.2008 (судді: Зарудяна Л.О.,Вечірко І.О., Ляхевич А.А.), на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України припинено провадження у справі з посиланням на те, що даний спір про спонукання до виконання мирової угоди від 08.04.1997р. не підлягає розгляду в господарських судах, оскільки рішення арбітражного суду Вінницької області від 08.04.1997р. у справі №26/8-41, яким затверджено вказану мирову угоду повинно виконуватися в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Перший заступник військового прокурора Західного регіону України у внесеному касаційному поданні просить ухвалу та постанову скасувати, справу передати на розгляд господарського суду Вінницької області, посилаючись на неправильне застосування судами ст.ст.80,116 ГПК України та ст.ст.2,3 Закону України "Про виконавче провадження". Зокрема, прокурор вважає, що Закон України "Про виконавче провадження" не можна застосовувати до спірних правовідносин, оскільки у справі №26/8-41 винесено ухвалу про затвердження мирової угоди від 08.04.1997р., на підставі якої наказ про її виконання не видавався та в органи ДВС не направлявся. Тому вказана мирова угода не може бути виконана та не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби у відповідності до ст.2 зазначеного Закону.

Судова колегія, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права та заслухавши пояснення присутніього у засіданні представника відповідача, дійшла висновку, що касаційне подання підлягає задоволенню, а оскаржувані ухвала та постанова –скасуванню з передачею справи до господарського суду Вінницької області для розгляду по суті пред'явлених позовних вимог з наступних підстав.

Залишаючи без змін ухвалу про припинення провадження у справі апеляційний господарський суд виходив з того, що:

В судовому засіданні 08.04.1997 року під час розгляду арбітражним судом Вінницької області справи №26/8-41 помічник військового прокурора Вінницького гарнізону, представники сторін - військової частини А 0155 (правонаступником якої є військова частина А 0215) –(а.с.49-57, т.2) та Колективного підприємства "Вінницябуд" (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Вінницябуд") - згідно з листом №237 від 26.05.2004р. (а.с.25, т.2) дійшли мирової угоди, яку викладено в адресованій до суду заяві від 08.04.1997р.

За змістом вищевказаного документу відповідач КП "Вінницябуд" підтверджує взяте на себе зобов'язання згідно з угодою №01-08 від 23.10.92р., при введенні в експлуатацію другої черги 148-ми квартирного житлового будинку по вул. Шевченка надати три трикімнатних і одну двокімнатну квартиру в цьому будинку військовій частині А0155 без зазначення площі цих квартир (а.с.20, т.2).

Названа мирова угода була затверджена рішенням арбітражного суду Вінницької області від 08.04.1997р. у справі №26/8-41, як доповнення до договору №01-08 від 23.10.92р. і в резолютивній частині рішення викладено текст мирової угоди в такій редакції: "Колективне підприємство "Вінницябуд" підтверджує взяте на себе зобов'язання згідно угоди №01-08 від 23.10.92р. при введенні в експлуатацію другої черги 148-квартирного житлового будинку по вул.Шевченка в м.Вінниці надати в/ч А-0155 три трикімнатні і одну двокімнатну квартири в цьому будинку" (а.с.21,22, т.2). 30.05.1997р. арбітражним судом Вінницької області було прийняте додаткове рішення по цій справі, відповідно до якого резолютивну частину рішення суду від 08.04.1997р. після слів "три трикімнатні і одну однокімнатну квартири в цьому будинку" доповнено словами "на суму 94 грн."

З врахуванням приписів ст.115 ГПК України вказані рішення і додаткове рішення набрали законної сили.

Матеріали справи свідчать, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 02.10.1995р. №738 "Про затвердження Акту державної приймальної комісії прийомки до експлуатації першого пускового комплексу 148 квартирного житлового будинку (108 квартир) по вул. Шевченка", перший пусковий комплекс названого будинку було введено в експлуатацію і йому присвоєно поштову адресу : вул.Шевченка, 29 (а.с.34-36, т.2).

Іншим рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 09.12.2003р. №2140 "Про затвердження акту державної комісії про прийняття до експлуатації житлової блок-секції на 40 квартир по вул.Шевченка" було прийнято до експлуатації житлову блок-секцію на 40 квартир будинку, якому присвоєно поштову адресу :вул.Шевченка,29. Отже, вищезазначеним рішенням затверджено акт про прийняття до експлуатації житлової блок-секції на 40 квартир по вул.Шевченка від ТОВ "БМУ -2" ЛТД, а не від відповідача (а.с.28, т.2).

За повідомленням Управління містобудування і архітектури Вінницької міської ради від 02.04.04р №3-1001 рішенням Вінницького міськвиконкому №2140 від 09.12.2003р. затверджено акт державної комісії про прийняття до експлуатації житлової блок-секції на 40 квартир по вул.Шевченка (II черга) і на той час будівництво житлового будинку по вул.Шевченка,29 було закінчено (а.с.27, т.2).

Із матеріалів справи не вбачається, що умови мирової угоди виконано.

Відповідно до ст.115 Арбітражного процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття арбітражним судом Вінницької області рішення від 08.04.1997р. у справі №26/8-41) рішення, ухвала, постанова арбітражного суду набирають законної сили негайно після їх прийняття і підлягають обов'язковому виконанню підприємствами, організаціями, посадовими особами.

Згідно з положеннями ст.116 АПК України виконання рішення арбітражного суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом, і виконується судовим виконавцем.

Умови та порядок виконання, зокрема, рішень судів, які підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, визначала Інструкція про виконавче провадження, затверджена наказом Міністра юстиції СРСР від 15.11.1985р. №22. Судові виконавці при виконанні наказів арбітражного суду керуються нормами АПК, вказаною Інструкцією.

Арбітражний суд Вінницької області зазначив про видачу наказу на виконання рішення від 08.04.1997р. у справі №26/8-41 (п.3 резолютивної частини цього рішення).

Отже, у разі невиконання в добровільному порядку умов мирової угоди, затвердженої рішенням суду у справі №26/8-41, наказ відповідно до ст.116 АПК України мав бути переданий на виконання судовим виконавцем. Строк пред'явлення наказу до виконання (3 місяці з дня прийняття рішення) визначався чинною на той час ст.118 АПК України.

Таким чином, апеляційна інстанція дійшла висновку про те, що рішення арбітражного суду Вінницької області від 08.04.1997р. у справі №26/8-41 повинно було виконуватись у порядку, визначеному Інструкцією про виконавче провадження та іншими нормативними актами, що регулюють виконавче провадження. Наказ мав виконуватись судовим виконавцем.

У суду відсутні правові підстави для задоволення вимоги про спонукання до виконання мирової угоди, затвердженої рішенням з видачею наказу.

Спір у даній справі, на думку апеляційного суду, не підлягає розгляду у господарських судах України, а провадження у даній справі підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України. Такої ж позиції дотримується Вищий господарський суд України у своїй постанові від 04.04.2007 по справі №4/208-06.

Проте, колегія не може погодитися з висновками суду з огляду на таке.

Згідно з п.1 ч.1 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Касаційна інстанція визнає передчасним висновок суду першої інстанції про непідвідомчість даного спору господарським судам з мотивів необхідності виконання рішення арбітражного суду Вінницької області від 08.04.1997р. у справі №26/8-41, яким затверджено вказану мирову угоду, в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999р., оскільки вказаний закон набрав чинності з 01.07.1999 року і не має зворотної дії до правовідносин затвердження мирової угоди від 08.04.1997р. за рішенням арбітражного суду Вінницької області від 08.04.1997р. у справі №26/8-41.

Помилковим вважається також висновок суду апеляційної інстанції про те, що рішення арбітражного суду Вінницької області від 08.04.1997р. у справі №26/8-41 повинно було виконуватись у порядку, визначеному чинною на той час Інструкцією про виконавче провадження (затверджена наказом Міністра юстиції СРСР від 15.11.1985р. №22) та іншими нормативними актами, що регулюють виконавче провадження, оскільки судом не враховано вимоги п.п.1,23 Інструкції про виконавче провадження, виходячи з системного аналізу змісту яких вбачається, що виконанню підлягають лише ті затверджені судом мирові угоди, на виконання яких на підставі рішень арбітражних судів видано накази арбітражних судів.

Натомість, послідовний зміст резолютивної частини рішення арбітражного суду Вінницької області від 08.04.1997р. у справі №26/8-41 (а.с.21,22 том 2) переконливо свідчить про те, що арбітражним судом Вінницької області видавався лише один наказ, а саме на виконання п.2 резолютивної частини вказаного рішення, яким оформлено розподіл судових витрат шляхом стягнення з КП "Вінницябуд" в доход держбюджету 1097,35 грн. державного мита. Відтак, наказ про затвердження мирової угоди від 08.04.1997р., викладеної в п.1 резолютивної частини рішення, арбітражним судом Вінницької області не видавався. Доказів видачі такого наказу матеріали справи не містять.

Таким чином, висновок апеляційного суду про затвердження вказаної мирової угоди судовим рішенням з видачею наказу не відповідає фактичним обставинам справи та спростовується доводами прокуратури про зворотне.

Разом з тим, колегія враховує, що апеляційна інстанція з посиланням на матеріали справи встановила недоведеність умови виконання умов мирової угоди від 08.04.1997р.

Вищенаведене свідчить про наявність підстав для скасування оскаржуваних ухвали та постанови, як прийнятих судами внаслідок неправильного застосування п.1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Касаційна інстанція відхиляє посилання апеляційного суду на постанову Вищого господарського суду України від 04.04.2007 по справі №4/208-06 в обгрунтування правомірності припинення провадження у справі №13/50-06(02-2а), оскільки у зазначеній постанові йдеться про ухвалу господарського суду Вінницької області від 09.03.2006 про затвердження мирової угоди, яку винесено вже в період дії Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999р. та яка (ухвала) при дотриманні вимог ст.19 цього Закону сама по собі є виконавчим документом, а чинна станом на 08.04.1997р. Інструкція про виконавче провадження вимагала видачі наказу арбітражного суду для виконання мирової угоди, затвердженої рішенням арбітражного суду, і саме відповідний наказ визнавався дійсним виконавчим документом.

Разом з тим, колегія вважає за необхідне зазначити про порушення судом першої інстанції імперативних вимог ч.1 ст.20 ГПК України, згідно яких суддя, який брав участь в розгляді справи, не може брати участі в новому розгляді справи у разі скасування рішення, ухвали, прийнятої за його участю.

Адже, з матеріалів справи вбачається, що ухвала господарського суду Вінницької області від 05.02.2007 у справі №13/50-06(02-2а), яку скасовано постановою Вищого господарського суду України від 20.11.2007, та оскаржувана ухвала від 14.01.2008 винесені одним і тим же суддею (Мельник П.А.), що є процесуально неприпустимим.

Отже, внаслідок допущеної судом першої інстанції помилки у застосуванні норм процесуального права позовна заява прокурора залишилась не розглянутою по суті. Залишаючи ухвалу місцевого господарського суду без змін, апеляційний господарський суд на це уваги не звернув.

За таких обставин оскаржувані ухвала та постанова у даній справі підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115,1117-11111,11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне подання першого заступника військового прокурора Західного регіону України задовольнити.

Ухвалу господарського суду Вінницької області від 14.01.2008 та постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 03.04.2008 у справі №13/50-06(02-2а) скасувати з передачею справи до господарського суду Вінницької області для розгляду по суті пред’явлених позовних вимог.

Головуючий, суддя           В.Овечкін

Судді: Є.Чернов

В.Цвігун