ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

01.04.08                                                                                           Справа № 14/2

Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:

головуючий суддя                                                            Бонк Т. Б.

судді                                                                                Бойко С. М.

Марко Р. І.

при секретарі Гунька О. П.

за участю представників сторін:

від позивача –Ніколенко Г. Ф. –представник

від відповідача (скаржника) –не з’явився

від третьої особи –не з’явився

розглянувши апеляційну скаргу ТзОВ Госпрозрахункової фірми «Камаз-Транс-Сервіс», м. Рівне б/н від 21.08.2007 р.

на рішення Господарського суду Рівненської області від 03.08.2007 р.

у справі № 14/2

за позовом ТзОВ «Карго-Сервіс», м. Одеса

до відповідача ТзОВ Госпрозрахункової фірми «Камаз-Транс-Сервіс», м. Рівне

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ВАТ Страхова компанія «Універсальна», м. Київ

про стягнення 125 738, 73 грн. заборгованості

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Рівненської області від 03.08.2007 р. у справі № 14/2 частково задоволено позов ТзОВ «Карго-Сервіс», стягнуто із ТзОВ Госпрозрахункової фірми «Камаз-Транс-Сервіс»55 246, 07 грн. збитків, 552, 46 грн. державного мита та 51, 85 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, в задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що причинний зв’язок між ДТП та відновлювальним ремонтом автомобіля та напівпричепа позивача відсутній, оскільки позивачем не було надано експерту об’єкти для дослідження в такому технічному стані, в якому вони знаходилися після ДТП. У суму завданих збитків суд включив витрати, які поніс позивач по доставці (перевезенню) автомобіля та напівпричепа з Угорщини в Україну, та упущену вигоду, яка підтверджена документально.

У своїй апеляційній скарзі відповідач просить дане рішення скасувати в частині стягнення 12 712 грн. витрат на доставку пошкодженого автомобіля в Україну та 42 534, 07 грн. неотриманого прибутку, прийняти нове рішення, яким відмовити в позові, посилаючись на те, що подані позивачем документи, які містяться у матеріалах справи завірені неналежним чином, а деякі з них не перекладені на українську мову і не легалізовані в установленому порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить визнати причину пропуску строку подачі відповідачем апеляційної скарги неповажною з огляду на те, що представник апелянта був присутній у судовому засіданні суду першої інстанції 03.08.2007 р., в якому було оголошено вступну і резолютивну частини оскаржуваного рішення.

Третя особа в поясненнях щодо апеляційної скарги зазначає, що позивачем на вимогу страхової компанії не було надано документів, необхідних для вирішення питання про виплату страхового відшкодування.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, у відзиві на неї та поясненнях, заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід скасувати частково, а апеляційну скаргу частково задоволити з наступних підстав.

Матеріалами даної справи встановлено, що 20.04.2006 р. на дорозі між Секеем і Беркесом в Угорщині мала місце дорожньо-транспортна пригода, що підтверджується довідкою про ДТП, виданою органом поліції Угорщини, за участю автомобілів МАН 19-414, ДН ВН3385АС з напівпричепом, ДН ВН3126ХХ, що належить позивачу, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ОІТ № 008206 від 14.09.2004 р., та автомобілем РЕНО, ДН 3935РВМ, що належить відповідачу, згідно листа 1-го міжрайонного відділення ВДАІ УМВС України в Рівненській області № 35/24-113 від 31.01.2007 р.

Із заяви про ДТП вбачається, що водій автомобіля відповідача визнав свою вину у вчиненні ДТП. Цей факт підтверджується також листом поліцейської дільниці Демечер Угорщини, який надано у відповідь на запит ВАТ Страхова компанія «ПЗУ Україна», в якому зазначено, що оскільки водій автомобіля відповідача визнав свою вину, то, відповідно до правил, які застосовуються на території Угорщини, факт ДТП зафіксовано у Європейській заяві про ДТП і в подальшому документи, пов’язані з ДТП, не оформлялися, а справа по цьому факту не порушувалась.

В результаті вказаного ДТП автомобіль та напівпричіп позивача зазнав значних пошкоджень

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів визначено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об’єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як зазначалося вище, власником транспортного засобу –автомобіля РЕНО, ДН 3935РВМ, є відповідач, що підтверджується заявою про ДТП та карткою міжнародного автомобільного страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов’язків.

Таким чином, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і завданою шкодою існує причинний зв’язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки –незалежно від наявності вини.

Господарський суд першої інстанції правомірно вказав, що на позивача покладено обов’язок доказування, що дії відповідача, як особи, яка заподіяла шкоду, були неправомірними і що між ними і шкодою існує безпосередній причинний зв’язок.

Судом першої інстанції ухвалою від 17.04.2007 р. призначено експертизу з метою з’ясування питання, чи пов’язаний відновлювальний ремонт автомобіля МАН 19-414, ДН ВН3385АС, і напівпричепа ГАЗ-3110, ДН ВН3126ХХ, належних позивачу, який проводився приватним підприємцем Маликом М. О., згідно акту виконаних робіт № 7 від 04.07.2006 р., та ТзОВ «Чорноморська техно-комерційна компанія», згідно акту приймання-здачі виконаних робіт від 07.07.2006 р., з ДТП, яке мало місце 20.04.2006 р. на дорозі між Секеем і Беркесом в Угорщині.

Проведення судової експертизи було доручено Волинському відділенню Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. Однак, експертиза не проводилася, оскільки позивач не надав експерту необхідних матеріалів для дослідження, а саме автомобіль та напівпричіп, в такому ж технічному стані, в якому він був на момент ДТП, тобто до ремонту, а також акт огляду технічного стану даних об’єктів спеціаліста-автотоварознавця з фотографіями пошкоджень.

Беручи до уваги наведене, апеляційна інстанція, як і суд першої інстанції, вважає, що причинний зв’язок між відновлювальним ремонтом автомобіля та напівпричепа і ДТП відсутній.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є

втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно документів, які знаходяться у матеріалах справи, у зв’язку із пошкодженням автомобіля та напівпричепа в результаті ДТП позивач поніс витрати по доставці (перевезенню) їх з Угорщини в Україну, що включає:

·          7 103 грн. –послуги з технічної евакуації автомобіля та напівпричепа, надані ТзОВ «Трак сервіс Транс перевозки та послуги», Угорщина, згідно рахунку № 97665 від 28.04.2006 р., звіту про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт № 67 від 23.06.2006 р., видаткових касових ордерів № 30 від 11.05.2006 р. та № 70 від 23.06.2006 р.;

·          4 009 грн. –послуги з буксирування від м. Тисуайварош до м. Ужгорода, надані філією «Укрінтеравтосервіс», підтверджені рахунком № 022591 від 27.04.2006 р., калькуляцією вказаних послуг від 27.04.2006 р. та квитанцією до прибуткового касового ордера № ПКО-210 від 03.05.2006 р.;

·          1 600 грн. –послуги по доставці автомобіля з м. Ужгорода до м. Чернівці, надані ПП «Транс-Буд»та підтверджені договором № 38 про надання автотранспортних послуг при перевезенні вантажів від 03.05.2006 р., заявкою на перевезення вантажів від 03.05.2006 р., актом виконаних робіт від 04.05.2006 р. та квитанцією до прибуткового ордера № 1 від 04.05.2006 р., звітом про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт № 107 від 04.05.2006 р. та видатковим касовим ордером № 49 від 05.05.2006 р.

Отже, витрати позивача по перевезенню пошкоджених автомобіля та напівпричепа з Угорщини в Україну становлять в розмірі 12 712 грн., які обґрунтовано задоволені місцевим господарським судом.

За звичайних обставин, тобто якщо б автомобіль та напівпричіп позивача не було пошкоджено відповідачем, то позивач отримав би певні доходи, які він не отримав внаслідок простою протягом 3 місяців.

Слід вказати, що судом першої інстанції при визначенні розміру упущеної вигоди не враховано те, що витрати по перевезенню вантажу рейсами Мілан (Італія) –Атирау (Казахстан) і Волгоград (Росія) –Одеса (Україна), які могли би бути понесені позивачем, не входять до розміру упущеної вигоди. За наявності можливості виконати укладені договори позивач поніс би певні витрати, розрахунок яких він подав апеляційному суду. Тобто розмір його заробітку (упущеної вигоди) зменшився би на суму вказаних витрат. Розмір таких витрат, згідно поданої апеляційному суду калькуляції, становить загалом 13 174, 19 грн.

Отже, доходи, які міг отримати, але не отримав позивач становлять в розмірі 29 359, 88 грн. При цьому, суд врахував наступне.

·          07.02.2006 р. між позивачем та СПД-ФО Ткачук О. О. укладено договір № Т07/2006 про надання транспортних послуг при перевезенні вантажу. Відповідно до п. 1.2 договору, позивач зобов’язався доставити наданий підприємцем вантаж до пункту призначення та передати його уповноваженій особі, а контрагент –оплатити ці послуги. Згідно п.п. 2.3, 3.1 –3.3 договору, на кожну окрему загрузку оформляється транспортне замовлення. 18.04.2006 р. позивач отримав замовлення № 9 на перевезення вантажу Мілан (Італія) – Атирау (Казахстан), дата погрузки –25.04.2006 р., розгрузки – 03 –04.05.2006 р. Замовлення було прийняте, а його виконання покладене на водія автомобіля МАН 19-414, ДН ВН3385АС, з напівпричепом ГАЗ-3110, ДН ВН3126ХХ, що підтверджується наказом № 38-ком від 14.04.2006 р., договором-заявкою на перевезення вантажів від 17.04.2006 р. та міжнародною товарно-транспортною накладною № 060423. Оскільки внаслідок ДТП дані автомобіль та напівпричіп були пошкоджені, позивач відмовився від виконання даного замовлення, про що повідомив СПД-ФО Ткачук О. О. листом № 2731 від 21.04.2006 р. Вартість такого замовлення становить 36 034, 07 грн. Проте, згідно вищезазначеної калькуляції, витрати позивача по цьому договору на пальне, страхові послуги, плата за проїзд по автобанах, стоянку, добові, заробітну плату і відрахування до Фондів соціального страхування та амортизаційні нарахування становлять 9 120, 59 грн., що не включається до доходів, які позивач міг би реально одержати за звичайних обставин, тобто упущеної вигоди. Отже, за даним договором упущена вигода позивача становить 26 913, 48 грн.

·          20.09.2005 р. між позивачем та ПП «Мегатек-В»укладено договір № 82 про надання транспортних послуг при перевезенні вантажу. Відповідно до п. 1.2 договору, позивач зобов’язався доставити наданий ПП «Мегатек-В»вантаж до пункту призначення та передати його уповноваженій особі, а ПП «Мегатек-В»- оплатити такі послуги. Згідно п.п. 2.3, 3.1 –3.3 договору, на кожну окрему загрузку ПП «Мегатек-В»оформляється транспортне замовлення. 19.04.2006 р. позивач отримав замовлення на перевезення вантажу по маршруту Волгоград (Росія) –Одеса (Україна), дата погрузки –10.05.2006 р. Замовлення було прийняте, а виконання покладено на водія автомобіля МАН 19-414, ДН ВН3385АС, з напівпричепом ГАЗ-3110, ДН ВН3126ХХ, що підтверджується наказом № 38-ком від 14.04.2006 р. Оскільки внаслідок ДТП дані автомобіль та напівпричіп були пошкоджені, позивач відмовився від виконання даного замовлення, про що повідомив ПП «Мегатек-В»листом № 272/1 від 21.04.2006 р. Вартість такого замовлення становить 6 500 грн. Проте, згідно вищезазначеної калькуляції, витрати позивача по цьому договору на пальне, добові, заробітну плату і відрахування до Фондів соціального страхування та амортизаційні нарахування становлять 4 053, 60 грн., що не включається до доходів, які позивач міг би реально одержати за звичайних обставин, тобто упущеної вигоди. Отже, за даним договором упущена вигода позивача становить 2 446, 40 грн.

Господарським судом Рівненської області правомірно встановлено, що позивач не міг уникнути вказаних вище збитків (упущеної вигоди), оскільки решта автомобілів, які були на його балансі (15 штук) (а. с. 90, Том 1), станом на 01.05.2006 р. були замовлені або заброньовані по відповідних маршрутах, що підтверджується наявними у матеріалах справах доказами, а саме заявками на виконання перевезення, актами приймання-передачі виконаних робіт та договорами-заявками (а. с. 91 –165, Том 1).

Таким чином, враховуючи наведене, а також норми чинного законодавства України, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з неповним врахування всіх обставин справи, а тому підлягає частковому скасуванню.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Керуючись ст.ст. 89, 91, 99, 101 –105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу ТзОВ Госпрозрахункової фірми «Камаз-Транс-Сервіс», м. Рівне задоволити частково.

2.          Рішення господарського суду Рівненської області від 03.08.2007 р. у справі № 14/22 скасувати в частині стягнення 13 174, 19 грн.

3.          Стягнути з ТзОВ «Карго-Сервіс», м. Одеса на користь ТзОВ Госпрозрахункової фірми «Камаз-Транс-Сервіс», м. Рівне 42 071, 88 грн., в тому числі 12 712 грн. витрат на доставку, 29 359, 88 грн. упущеної вигоди.

4.          В решті рішення залишити без змін.

5.          Судові витрати по справі і апеляційній скарзі віднести на сторін пропорційно задоволених вимог.

6.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

7.          Матеріали справи повернути на адресу місцевого господарського суду;

Головуючий суддя                                                            Бонк Т. Б.

Суддя                                                                                Бойко С. М.

Суддя                                                                                Марко Р. І.