ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2008 р.

№ 8/135-05

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу Державної інспекції з контролю за цінами в Сумській області, м. Суми (далі –Держцінінспекція)

на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14.11.2005

зі справи № 8/135-05

за позовом Інспекції

до освітнього закладу Сумської автомобільної школи ТСО України, м. Суми (далі –Автошкола)

про стягнення 58 955,16 грн.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

Держцінінспекції –не з'яв.,

Автошколи –Сапіча В.М.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

У березні 2005 року Держцінінспекція звернулася до господарського суду Сумської області про стягнення з Автошколи економічних санкцій в сумі 58 955, 16 грн. за порушення державної дисципліни цін.

Рішенням названого господарського суду від 19.09.2005 (суддя Лугова Н.П.) позов задоволено з мотивів, що рішення Держцінінспекції про стягнення з Автошколи економічних санкцій у зв’язку з завищенням плати за проживання в гуртожитку шляхом внесення необґрунтованих витрат на комунальні послуги.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.11.2005 (колегія суддів у складі: суддя Лащенко Л.Д. –головуючий, судді Бабакова Л.М., Погребняк В.Я.) рішення місцевого господарського суду скасовано і прийнято нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування постанови апеляційного господарського суду зазначено, що встановлені Автошколою ціни за проживання в гуртожитку, який знаходиться на її балансі, є економічно обґрунтованими, а до компетенції Держцінінспекції відноситься лише контроль за державними фіксованими цінами.

Держцінінспекція звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційного господарського суду, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 31.01.2006 касаційну скаргу Держцінінспекції разом з матеріалами даної справи передано для вирішення до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.12.2007 касаційне провадження за скаргою Держцінінспекції у справі закрито, касаційну скаргу повернуто до Вищого господарського суду України з мотивів відсутності у Вищого адміністративного суду України повноважень з перегляду в касаційному порядку рішень, постановлених не за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України).

Сторони відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Статтею 4 Закону України “Про ціни і ціноутворення” визначено, що Кабінет Міністрів України визначає повноваження органів державного управління в галузі встановлення і застосування цін (тарифів), а також по контролю за цінами (тарифами).

Таким органом відповідно до Положення про Державну інспекцію з контролю за цінами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2000 № 1819 (далі –Положення), є Державна інспекція з контролю за цінами (далі –Держцінінспекція). Вона є урядовим органом державного управління, який діє у складі Мінекономіки і підпорядковуються останньому.

Згідно з пунктом 11 Положення Держцінінспекція має територіальні органи –державні інспекції з контролю за цінами в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, які становлять єдину систему органів державного контролю за цінами і мають права, передбачені пунктами 5, 6 Положення.

За змістом абзацу третього пункту 4 Положення Держцінінспекція відповідно до покладених на неї завдань у межах своєї компетенції здійснює перевірки додержання порядку формування, встановлення і застосування цін і тарифів, а також їх економічного обґрунтування.

Відповідно до пункту 5 Положення Держцінінспекція, зокрема, має право проводити в органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, підприємствах, установах та організаціях незалежно від форми власності перевірки бухгалтерських документів, книг, звітів, калькуляцій та інших документів, пов’язаних з форсуванням, встановленням і застосуванням цін і тарифів.

Згідно з Інструкцією про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженою наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України від 03.12.2001 № 298/519, прийняття рішень про застосування економічних або фінансових (штрафних) санкцій за фактами порушення державної дисципліни цін покладено на Держцініспекцію та відповідні державні інспекції з контролю за цінами в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Таким чином, Держцінінспекція, приймаючи рішення про застосування санкцій за порушення державної дисципліни цін, діє як орган державної влади у здійсненні управлінських функцій і, відповідно, як суб’єкт владних повноважень.

Отже, даний спір є публічно-правовим і на нього згідно зі статтями 4, 17 КАС України поширюється юрисдикція адміністративних судів. Відповідну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 17.01.2006 зі справи № 13/189, від 24.01.2006 зі справи № 11/268 та інших.

Абзацами першим та другим пункту 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” (в редакції Закону України від 06.10.2005 № 2953-IV) КАС України передбачено, що до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами КАС України. Касаційний перегляд рішень за такими справами здійснює Вищий адміністративний суд України за правилами КАС України.

Проте даний спір, який має публічно-правовий характер, місцевим та апеляційним господарськими судами на порушення вимог статей 1, 12 ГПК України після набрання чинності КАС України вирішено в порядку господарського судочинства.

Водночас Вищий господарський суд України не має повноважень з касаційного перегляду судових рішень з публічно-правових спорів по суті, що знайшло відображення й у постановах Верховного Суду України від 24.01.2006 зі справ №№ 1/5-90, 1/4-89, 1/2-87, 07/296, від 21.02.2006 № 5/334-18/559 та інших.

Таким чином, розгляд господарськими судами першої та апеляційної інстанції справи з публічно-правового спору в порядку господарського судочинства унеможливив здійснення касаційної перевірки прийнятих ними рішень зі справи в порядку адміністративного судочинства, внаслідок чого зазначені судові рішення підлягають скасуванню згідно зі статтею 11110 ГПК України.

Відповідну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 14.11.2006 зі справи № 10/153, від 13.02.2007 зі справ № 2-27/1828.1-2006 та № 25/162-06-4457.

Керуючись статтями 1117, 1119 –11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державної інспекції з контролю за цінами в Сумській області задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Сумської області від 19.09.2005 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14.11.2005 зі справи № 8/135-05 скасувати.

Справу передати до господарського суду Сумської області для розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Суддя            В. Селіваненко

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Б. Львов