ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2008 р.

№ 16/249-07(31/152-07)

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу обслуговуючого кооперативу “Житлово-будівельний кооператив № 188”, м. Дніпропетровськ (далі –ЖБК № 188)

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.10.2007 та

постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.02.2008

зі справи № 16/249-07(31/152-07)

за позовом ЖБК № 188

до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної ради, м. Дніпропетровськ (далі –Управління)

про стягнення 6 927, 97 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

ЖБК № 188 звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Управління 6 927, 97 грн. за договором про фінансування за рахунок субсидій з державного бюджету витрат, пов’язаних із споживанням пільговими категоріями громадян житлово-комунальних послуг.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 31.10.2007 (суддя Загинайко Т.В.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.02.2008 (колегія суддів у складі: суддя Логвиненко А.О. –головуючий, судді Головко В.Г., Євстигнеєв О.С.), у задоволенні позову відмовлено, судові витрати віднесено на позивача. Названі судові рішення мотивовано відсутністю підстав для стягнення з відповідача спірної суми, зокрема, неможливістю стягнення цієї суми поза межами відповідного бюджетного періоду.

ЖБК № 188 звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення місцевого та ухвалу (фактично постанову) апеляційного господарських судів з цієї справи скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема, статті 58 Закону України “Про Державний бюджет України на 2004 рік”, а також на неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Сторони відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги. Представники сторін у судове засідання не з'явилися.

Перевіривши на підставі встановлених судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судовими інстанціями у справі встановлено, що:

- 02.01.2004 ЖБК № 188 та Управління уклали договір № 26-с (далі –Договір), за умовами якого ЖБК № 188 здійснює постачання житлово-комунальних послуг населенню, а Управління за рахунок субсидій фінансує витрати на споживання пільговими категоріями громадян житлово-комунальних послуг;

- згідно з підпунктом 2.1.1 пункту 2 Договору ЖБК № 188 повинно надавати Управлінню: розрахунки витрат, пов’язаних із споживанням населенням житлово-комунальних послуг, за формою “2-пільга” до 25 числа кожного місяця; акти звіряння з енергопостачальними організаціями –до 5-го числа наступного за звітним місяця; необхідні для проведення рахунками Управління Державного казначейства України в Дніпропетровській області документи –до 10 числа наступного за звітним місяця;

- відповідно до підпункту 2.2 пункту 2 Договору Управління, зокрема, зобов’язується передбачати в своєму бюджеті в повному обсязі кошти для фінансування витрат, пов’язаних із споживанням пільговими категоріями громадян житлово-комунальних послуг, та перераховувати цільові кошти, що надійшли на розрахунковий рахунок Управління згідно зі статтею 58 Закону України “Про Державний бюджет України на 2004 рік”;

- підпунктом 3.3 пункту 3 Договору передбачено, що Управління не несе відповідальності за порушення строку подання документів для проведення розрахунків з погашення заборгованості;

- підпунктом 7.1 пункту 7 Договору встановлено, що в частині проведення розрахунків за спожиті пільговими категоріями громадян житлово-комунальні послуги Договір діє до його повного виконання;

- у лютому 2006 року ЖБК № 188 звернулося до Управління з вимогою відшкодувати витрати, пов’язані з наданням житлово-комунальних послуг пільговим категоріям населення протягом періоду з квітня по грудень 2004 року; при цьому ЖБК № 188 не подало Управлінню документів, передбачених підпунктом 2.1.1 пункту 2 Договору;

- в подальшому ЖБК № 188 надіслало Управлінню на підтвердження понесених протягом вказаного періоду витрат акта перевірки фінансової діяльності ЖБК № 188 з 01.01.2004 по 31.12.2005 та відповідні розрахунки “витрат на відшкодування збитків, пов’язаних з наданням пільг”;

- позивач просить суд стягнути з відповідача 5 585, 05 грн. збитків за Договором, 813, 58 грн. пені, 393, 93 грн. втрат від інфляції, 3 % річних у сумі 135, 41 грн., а всього 6 927, 97 грн.

Причиною виникнення спору у справі стало питання про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача оспорюваної суми.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Однак за приписом частини четвертої статті 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов’язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов’язання (стаття 550 ЦК України).

Згідно з частиною п’ятою статті 51 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов’язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Статтею 28 Закону України “Про Державний бюджет України на 2004 рік” затверджено обсяги міжбюджетних трансфертів на 2004 рік, зокрема, затверджено обсяги житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати та ін.

У розумінні пункту 20 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України закон про Державний бюджет України (у тому числі названий Закону України “Про Державний бюджет України на 2004 рік”) - це закон, який затверджує повноваження органам державної влади здійснювати виконання Державного бюджету України протягом бюджетного періоду.

В частині першій статті 3 Бюджетного кодексу України зазначено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Тобто фактично бюджетний період збігається зі стадією виконання бюджету.

З огляду на викладене попередні судові інстанції, встановивши, що позивач не звертався до відповідача в установленому Договором порядку та в межах відповідного бюджетного періоду за компенсацією спірної суми, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Вищий господарський суд України не бере до уваги доводи скаржника щодо неповного дослідження апеляційним господарським судом обставин справи, пов’язаних з належним виконання позивачем зобов’язань за Договором, а також фактичних даних, які стосуються підписання сторонами 01.01.2005 актів звірки взаємних розрахунків, оскільки ці доводи не спростовують висновків, покладених в основу оскаржуваних судових рішень. До того ж касаційна інстанція згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України не має права, зокрема, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, додатково перевіряти докази.

Що ж до твердження скаржника з приводу неповідомлення його про розгляд Дніпропетровським апеляційним господарським судом даної справи в судовому засідання 11.02.2008, то воно спростовується належною відміткою на зворотному боці аркушу ухвали названого суду від 18.12.2007 (а.с. 128) та повідомленням про вручення позивачеві відповідного рекомендованого поштового відправлення (а.с. 145).

За наведених обставин оскаржувані рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів є законними і обґрунтованими і визначених законом підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 1117, 1119 – 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31.10.2007 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.02.2008 зі справи № 16/249-07(31/152-07) залишити без змін, а касаційну скаргу обслуговуючого кооперативу “Житлово-будівельний кооператив № 188” –без задоволення.

Суддя В. Селіваненко

Суддя            І. Бенедисюк

Суддя Б. Львов