ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2008 р.

№ 11/459

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Кривди Д.С. –(доповідача у справі),

суддів:

Жаботиної Г.В.,

Уліцького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю “Асконі-Центр”

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 06.02.2008 року

у справі

№11/459 господарського суду міста Києва

за позовом

Спільного українсько-американсько-російського підприємства “Айсберг” у формі ТОВ

до

Товариства з обмеженою відповідальністю “Асконі-Центр”

про

стягнення суми,

за участю представників сторін від:

позивача:

не з’явились

відповідача:

не з’явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.12.2007р. (суддя Євсіков О.О.) позов задоволено повністю; стягнуто з ТОВ “Асконі-Центр” на користь Спільного українсько-американсько-російського підприємства “Айсберг” ЛТД заборгованість у розмірі 435052,33грн., державне мито у сумі 4350,23грн. та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.02.2008р. (судді Капацин Н.В. –головуючий, Калатай Н.Ф., Пашкіна С.А.) рішення господарського суду міста Києва від 26.12.2007р. змінено; викладено резолютивну частину рішення господарського суду міста Києва від 26.12.2007р. у справі №11/459 в новій редакції: позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Асконі–Центр” на користь Спільного українсько-американсько-російського підприємства “Айсберг” у формі ТОВ основний борг в сумі 362960,49грн., штраф в сумі 37296,04грн., пеню в сумі 19088,26грн., 4293,45грн. витрат на сплату державного мита, 116,45грн. витрат на оплату інформаційно-технічного забезпечення судового процесу; провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 10000грн. припинено; в решті позову відмовлено; стягнуто з Спільного українсько-американсько-російського підприємства “Айсберг” у формі ТОВ на користь ТОВ “Асконі–Центр” 28,54грн. витрат за подачу апеляційної скарги.

Відповідач в касаційній скарзі просить скасувати рішення та постанову і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального права.

Сторони не скористалися наданим процесуальним правом на участь своїх представників в судовому засіданні касаційної інстанції. Враховуючи, що явка представників сторін обов’язковою не визнавалася, додаткові документи від сторін не витребовувались, з врахуванням особливостей розгляду скарги судом касаційної інстанції, передбачених ст. 1117 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності представників сторін.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 24.01.2006 року позивач та відповідач уклали договір купівлі-продажу №24/01-1, за умовами якого позивач зобов’язався передати відповідачу товар, а відповідач зобов’язався прийняти цей товар, своєчасно його оплатити та здійснити його продаж на умовах даного договору.

Відповідно до п.5.1 договору даний договір (з датою підписання 24.01.2006 року) вступає в силу з моменту його укладення та діє до 31 грудня 2004 року.

Оцінивши даний пункт договору, суд апеляційної інстанції, посилаючись на ст.ст.626, 631 Цивільного кодексу (ЦК) України, дійшов обґрунтованого висновку, що спірний договір укладений сторонами 24.01.2006 року і починаючи саме з цієї дати, згідно закону, вони вступили у правовідносини, що виникають з умов Договору.

Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій сторін (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, з визначення договору купівлі-продажу, до яких відноситься спірний договір, не виплаває, що така умова як строк дії договору є його істотною умовою, тому недосягнення сторонами згоди щодо цієї умови, не дає підстав вважати, що для сторін Договору не виникло прав та обов’язків за його умовами.

Також судами встановлено, що своїми подальшими діями після дати підписання Договору відповідач його визнав, здійснивши свої права та виконавши обов’язки, що виникли з його умов.

Як встановлено судами на підставі матеріалів справи, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 427376,95грн. за накладними №РН/1306 від 23.07.2007 року, №РН/1101 від 25.06.2007 року, №РН/0835 від 11.05.2007 року, №РН/0575 від 30.03.2007 року, №РН/0460 від 14.03.2007 року, які містіть посилання на те, що товар постачається на умовах, визначених вищевказаним договором №24/01-1.

За умовами п.3.4 договору оплата товару здійснюється на протязі 21 календарного дня з дати його отримання.

За поставлений товар відповідач розрахувався частково, у зв’язку з чим на час звернення з даним позовом виникла заборгованість перед позивачем за поставлений товар на загальну суму 372960,49грн., що відповідачем не заперечується.

Після звернення позивача до суду відповідач ще частину товару на суму 10000грн. оплатив згідно копії виписки зі свого банківського рахунку. Призначення платежу: оплата за алкогольні напої згідно договору №24/01-1 від 24.01.2006 р.

Враховуючи вищевикладені обставини апеляційний суд дійшов мотивованого висновку щодо наявності заборгованості перед позивачем в сумі 362960,49грн. саме за умовами спірного договору.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст.175 ГК України.

Відповідно до п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, дослідивши обставини неналежного виконання відповідачем зобов'язань по оплаті вказаного договору, та з урахуванням вказаних норм законодавства, дійшов законного і обґрунтованого висновку, що сума боргу в розмірі 362960,49грн. доведена позивачем на підставі вказаних вище доказів.

Провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 10000грн. цілком правильно припинено на підставі п.11 ст.80 ГПК України за відсутністю предмету спору в цій частині, та, відповідно, рішення суду в частині стягнення суми основного боргу змінено.

Згідно приписів частини 2 статті 111-7 Господарського процесуального кодексу України до юрисдикції касаційної інстанції не відноситься повторна оцінка доказів та встановлення обставин відхилених господарським судом при розгляді спору.

Оскільки факт заборгованості Військової частини А1588 перед позивачем підтверджений, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, відповідно до ст.ст.526, 625 ЦК України, дійшов правильного висновку про обов’язок відповідача сплатити основний борг в зазначеній сумі, збільшений на річні.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За умовами п. 6.1 договору у випадку порушення строків оплати товару відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочки від вартості своєчасно неоплаченого товару ; штраф в розмірі 10 % від вартості своєчасно не оплаченого товару, а також несе іншу відповідальність у відповідності з діючим законодавством.

За таких обставин суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний господарський суд, правомірно задовольнив вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу в сумі 37296,04грн.

Що стосується пені, то апеляційний господарський суд правомірно врахував положення ч.6 ст.232 Господарського кодексу України (ГК України) при визначенні розміру пені.

Так, згідно вказаної норми, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За уточненим розрахунком апеляційного суду за період, заявлений у позовній заяві (до 01.10.2007 р.), враховуючи приписи ч.6 ст.232 ГК України та строк оплати товару за договором, суд дійшов висновку про стягнення пені в сумі 19088,26грн., та, відповідно, в цій частині правильно змінив рішення місцевого господарського суду.

Згідно імперативних вимог ст.ст. 111-5, 111-7 ГПК України касаційна інстанція перевіряє на підставі вже встановлених фактичних обставин справи лише застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права. При цьому касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що були встановлені у рішенні суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів та переоцінки обставин справи, що суперечить вимогам статті 111-7 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, переглянута у справі постанова апеляційного господарського суду відповідає приписам чинного законодавства, а доводи касаційної скарги визнаються непереконливими.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-8, п.1 ч.1 ст. 111-9, ст. 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.02.2008 року у справі №11/459 залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.

Головуючий суддя                                                                      Д.Кривда

Судді                                                                                 Г.Жаботина

А.Уліцький