КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2008                                                                                           № 2/46

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Моторного О.А.

суддів:           Кошіля В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі:           Цецарському А.О.

За участю представників:

від позивача - Похиленко А.В.

від відповідача - Бежевець А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.С.А."

на рішення Господарського суду м.Києва від 20.03.2008

у справі № 2/46 (Домнічева І.О.)

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.С.А."

до                                                   Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут"

про                                                  визнання договору недійсним, зобов"язання припинити дії та зобов"язання повернути орендну плату

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ „Ю.С.А.” звернувся до суду з позовом до Національного технічного університету України „Київський політехнічний інститут” з вимогою про визнання договору оренди від 01.06.2001 року № 379 недійсним, про зобов’язання відповідача припинити дії, спрямовані на примусове отримання орендної плати, про зобов’язання відповідача повернути орендну плату сплачену за договором оренди в сумі 155341,68 грн. та стягнути з відповідача витрати за послуги адвоката.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.03.2008 року у справі № 2/46 у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій вказує, що прийняте рішення є незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представником відповідача суду надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду від 20.03.2008 року без змін.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, встановив наступне:

01.06.2001 року між Національним технічним університетом України “Київський політехнічний інститут” та товариством з обмеженою відповідальністю “Ю.С.А.” було укладено договір оренди № 379 нежилого приміщення, що належить до державної власності.

Згідно умов договору з наступними змінами, внесеними додатковою угодою від 01.06.2003 року, відповідач передав, а ТОВ “Ю.С.А” прийняв в тимчасове платне користування не житлове приміщення за адресою: м. Київ, вул. Нижньо-Ключова, 12, РБУ, кімнати №№ 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 25-а, 26, 28, 29, 30 загальною площею 199,2 кв.м.

Відповідно до листа Фонду державного майна України від 02.03.2000 року № 10-16-2306 відповідачу надано право бути орендодавцем нежилих приміщень в будівлях, що знаходяться на його балансі.

При цьому надання дозволу на оренду кожного конкретного приміщення та погодження розрахунку орендної плати має відбуватись відповідно до вимог чинного законодавства за встановленою Фондом державного майна України процедурою.

На виконання приписів закону відповідач НТУУ „Київський політехнічний інститут” листом від 11.07.2001 року за № 717381 направив до Фонду державного майна України проект договору оренди з додатками між позивачем та відповідачем для погодження. Даний факт підтверджується листом Фонду державного майна України від 26.05.2008 року за № 10-16-7541.

Згідно п. 3 ст. 9 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” від 10.04.1992 року, орган, уповноважений управляти державним майном, розглядає подані йому матеріали і протягом 15 днів після їх надходження і надсилає орендодавцеві висновки про можливість оренди та умови договору оренди.

Якщо орендодавець не одержав у встановлений термін дозволу, відмови чи пропозиції від органу, уповноваженого управляти відповідним майном, укладення договору оренди вважається з цим органом погодженим.

Згідно п. 9 Роз'яснення Вищого Господарського суду України № 02-5/237 від 25.05.2000 року, укладення договору оренди вважається погодженим з органами, зазначеними у абз. 4 ч. З ст. 9 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, якщо орендодавець у встановлений строк не одержить від них необхідних висновків, дозволу на укладення договору, відмови чи пропозиції.

Таким чином, враховуючи зазначені вище положення нормативних актів оспорюваний договір оренди між НТУУ „Київський політехнічний інститут” та ТОВ „Ю.С.А.” є погодженим з Фондом державного майна України, а отже укладеним з дотриманням вимог чинного законодавства.

Даний факт також підтверджується рішеннями суду по справах № 3/175 за позовом Національного технічного університету України "КПІ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.С.А." про примусове звільнення приміщень, № 2/209 за позовом Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.С.А." про стягнення 55 444,51 грн. орендної плати за оспорюваним договором та № 35/430 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Ю.С.А.” до Національного технічного університету України “Київський політехнічний інститут”, третя особа –Фонд державного майна України про зобов’язання відповідача припинити дії спрямовані на примусове отримання орендної плати за договором оренди від 01.06.2001 року № 379, які набрали законної сили.

Факт укладення договору оренди №379 від 01.06.2001 року та додаткової угоди до нього від 01.06.2003 року, строк дії договору до 30.11.2003 року, факт користування ТОВ “Ю.С.А.” приміщенням площею 199,2 кв.м., факт продовження користування орендованим приміщенням після закінчення терміну дії договору; факт наявності заборгованості за період фактичного користування приміщенням вже встановлені в рішеннях суду у справах №3/175 та №2/209.

Відповідно до ст.35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до ст. 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК.

Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Судом першої інстанції було встановлено, що в договорі оренди сторони зазначили всі істотні умови, що вимагаються Законом України „Про оренду державного та комунального майна”, оригінал договору був направлений для погодження до Фонду державного майна України, тобто відповідачем були вжиті всі необхідні заходи для укладання договору у відповідності до вимог чинного законодавства.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з п. 3.2. Роз'яснення Вищого Господарського Суду України №02-5/111 від 12.03.1999 року "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними" фактичне користування майном на підставі договору оренди унеможливлює, в разі його недійсності, проведення між сторонами реституції, оскільки використання майна - "річ" безповоротна, і відновити сторони в первісне положення практично неможливо. Тому такий договір повинен визнаватись недійсним і припинятись на майбутнє.

На час розгляду спору по суті строк дії оспорюваного договору оренди нежилого приміщення закінчився. Крім того, позивачем не надано достатніх доказів в обґрунтування своїх вимог, та не вказано конкретних норм законодавства, які б передбачали визнання даного договору оренди недійсним.

Оскільки не задовольняються вимоги позивача про визнання недійсним договору оренди від 01.06.2001 року, то не підлягають задоволенню й інші вимоги ТОВ „Ю.С.А.” стосовно зобов’язання відповідача припинити дії, спрямовані на примусове отримання орендної плати, зобов’язання відповідача повернути орендну плату сплачену за договором оренди в сумі 155341,68 грн. та стягнення з відповідача витрати за послуги адвоката.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об’єктивно з’ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального права, правомірно відмовлено в задоволені позовних вимог, а тому апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю „Ю.С.А.” не підлягає задоволенню.

Відповідно до викладеного, керуючись ст. 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Ю.С.А.”залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2008 у справі № 2/46 – без змін.

2.          Матеріали справи № 2/46 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Моторний О.А.

Судді                                                                                          Кошіль В.В.

Шапран В.В.