ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

№ 37/595

04.02.08

За позовом

Відкритого акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо"

До

1.          Державного територіально-галузевого об’єднання "Південно-Західна залізниця"

2.          Колективного підприємства збагачувальна фабрика "Центральна"

Про

стягнення 881,13 грн.

Суддя Кондратова І.Д.

Представники сторін:

Від позивача Підлужняк С.О.- представник за довіреністю № 273 від 12.10.2007 року;

Від відповідача 1 Лагода О.А.- представник за довіреністю № 3244-НСО від 18.12.2007 року;

Від відповідача 2 не з’явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо" до Державного територіально-галузевого об’єднання "Південно-Західна залізниця" та Колективного підприємства збагачувальна фабрика "Центральна" про стягнення з відповідачів пропорційно ступеня їх вини 756,00 грн. збитків завданої нестачею вантажу (вугілля), провізної плати в розмірі 125,13 грн., а також витрат по сплаті держмита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2007 року порушено провадження у справі № 37/595, розгляд справи було призначено на 19.12.2007 року о 11-00.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні 19.12.2007 року надав відзив на позовну заяву та доповнення до нього, де зазначається, що відповідач-1 не визнає заявлені позовні вимоги, свої заперечення обґрунтовує тим, що відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, який завантажений засобами вантажовідправника, а також маса якого визначена засобами вантажовідправника, покладається на відправника.

Представник відповідача 2 в призначене судове засідання 19.12.2007 року не з’явився, вимоги ухвали Господарського суду міста Києва від 05.12.2007 року не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2007 р. на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи було відкладено до 17.01.2008 р. на 15-30.

Представник відповідача 2 на адресу Господарського суду міста Києва надіслав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в позові до вантажовідправника, посилаючись на те, що недостача утворилась в момент перевезення з вини перевізника.

Судове засідання 17.01.2008 року не відбулось, в зв’язку з хворобою судді Кондратової І.Д. Розгляд справи було відкладено до 04.02.2008 року, про що сторони були повідомлені належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні 04.02.2008 року зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд стягнути з відповідачів пропорційно ступеня їх вини вартість недостачі та сплаченої провізної плати в розмірі 881,13 грн., 102 грн. сплаченого державного мита та 118 грн. за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні 04.02.2008 року зазначив, що проти позову заперечує та просить суд у задоволенні позовних вимог щодо ДТГО «Південно-Західна залізниця»відмовити повністю.

Представник відповідача 2 в судове засідання 04.02.2008 р. не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами за відсутності представника вантажовідправника.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 04.02.2008 року за згодою представник оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши представників позивача та матеріали справи та заслухавши сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13.12.2006 р. між ВАТ «Вінницяобленерго»(надалі –покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тера Нова»(надалі - постачальник) був укладений договір № 1.146 (надалі- договір), згідно якого постачальник зобов’язався відвантажити, а покупець прийняти та оплатити вугілля марки ДГР в кількості 2000 тон та марки АМ в кількості 3000 тон.

Сторони узгодили, що відповідно до п. 2.2 Договору, покупець розраховується з постачальником за отримане вугілля шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника з відстрочкою платежу 10 банківських днів з моменту прибуття вугілля на станцію призначення, підтвердження постачальником права власності, отримання рахунку та податкової накладної в оригіналі.

02.09.2007 року по залізничній накладній № 50054162 зі станції Карахаш - Дон. 502006 КПЗФ «Центральна»(надалі –відправник), було відвантажено на адресу Вороновицького районного паливного складу ВАТ «Вінницяоблпаливо»(надалі –одержувач) вантаж –вугілля Антрацит марки АС в кількості 70 тон. Вантажовідправник даного вантажу згідно накладної є КПЗФ «Центральна».

На виконання умов договору позивач, на підставі виставленого рахунку № СФ-0000071 від 29.08.2007 року в порядку календарної черговості перерахував на розрахунковий рахунок постачальника грошові кошти на загальну суму 180000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 385 від 06.08.2007 року, № 3641 від 06.08.2007 року, № 445 від 16.08.2007 року.

Як вбачається з матеріалів справи, під час пересування вагону № 67705756 на станції Знам’янка було здійснено комісійне перевантаження вагону на 150 т вагах залізниці, яким встановлено, що маса нетто вантажу становить 672000 кг, що менше маси, зазначеної в залізничній накладній, на 2800 кг. Зазначені обставини зафіксовані в комерційному акті АЄ № 879370/720 від 31.08.2007 року, оригінал якого залучено до матеріалів справи.

При перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти.

Відповідно до п. 2 Правил складання актів, комерційні акти складаються для засвідчення певних обставин, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу. Дані в комерційних актах зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

Зі змісту вказаного вище комерційного акту вбачається, що на підставі актів загальної форми станції Знам’янка Одеської залізниці № 8471,8473 від 30.08.2007 року виявлені поглиблення на поверхні вантажу вагону, який поданий на ваги на перевірку.

Судом встановлено, що при перевірці виявлено, що завантаження рівномірне нижче бортів 500 мм. В документах значиться вантаж завантажений навалом нижче бортів, розмір завантаження відносно висоти бортів не зазначений. На поверхні вантажу наявні поглиблення праворуч по ходу потягу: над 3,4,5,6 люками довжиною 5000 мм, шириною 1000 мм, глибиною 500 мм. Течі вантажу немає. Люки та двері закрити щільно. Фактично вантаж прибув в технічно та комерційно справному вагоні. Наявне захисне маркування вапном, в місцях поглиблення маркування відсутнє. Встановлено факт доступу до вантажу. Каток не застосовувався.

Згідно п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644, норма природної втрати і граничного розходження визначення маси нетто становить 2% маси нетто вугілля, тобто в даному перевезенні –0,60 тон.

Відповідно до ст. 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підтвердження розміру заявлених до стягнення збитків позивач додає до матеріалів справи копії договору № 1.146 від 13.12.2006 року, рахунок КПЗФ «Центральна»№ 153 від 29.08.2007 року та копії платіжних доручень № 385 від 06.08.2007 року, № 3641 від 06.08.2007 року, № 445 від 16.08.2007 року.

З урахуванням вищевикладеного, позивач обраховує втрату вантажу з урахуванням норми природної втрати і граничного розходження в масі вантажу, нараховує вартість втраченого вантажу у розмірі 756,00 грн. і вимагає стягнути її з відповідачів пропорційно до ступеня їх вини.

Крім того, позивач нараховує збитки за провізну плату на втрачений вантаж та просить враховуючи вимоги ст. 114 Статуту залізниць України стягнути з відправника зайво сплачену провізну плату від недостачі вугілля в сумі 125,13 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу, якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі і завантаженому засобами відправника, та якщо не має ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Додана до матеріалів справи накладна № 50054162 свідчить про те, що завантаження вантажу проводилось засобами вантажовідправника –відповідача 2, а на відповідача-1 було покладено обов’язок надати вагон у справному технічному та комерційному стані.

Із зазначених у залізничній накладній № 50054162 /графа 1, 4/ даних вбачається, що відправником були застосовані додаткові заходи по збереженню при перевезенні вугілля і вказано, що вантаж розміщено і закріплено згідно Технічних умов правильно (графа 1); вантаж марковано вапном (графа 4), що також підтверджено залізницею на станції відправлення.

Згідно п. 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених Наказом Міністерства транспорту України N 542 від 20.08.2001 року з метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

У Пункті 3.2 Роз’яснення ВГСУ “Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею” № 04-5/601 від 29.05.2002 року зазначено, що у відповідності до статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника та вантажоодержувача при перевезенні вантажів залізницею, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць (частина 3 п.3.2).

Як вже було встановлено судом, спірний вантаж був маркований вапном. Проте, з дослідженого комерційного акту вбачається, що в місцях поглиблення маркування відсутнє.

Такий опис стану вантажу свідчить про явно видимий характер недостачі останнього, який може бути виявлений візуально та без застосування додаткових вимірювальних пристроїв чи дій.

Судом не приймаються до уваги посилання Державного територіально –галузевого об’єднання «Південно–західна залізниця»на те, що «наявність поглиблення та відсутність захисного маркування у місці поглиблення свідчить не про виїмку вугілля при транспортування, а підтверджує просипання, просідання та вивітрювання вугілля під час руху вагону», оскільки в судовому засіданні судом досліджені акти загальної форми № № 8471, 8473. Зазначені акти містять відомості про те, що в місці поглиблення відсутнє захисне маркування, течі вантажу немає, встановлений доступ до вантажу, який був усунений шляхом нанесення маркування вапном.

Вищевикладеними обставинами встановлюється та підтверджується, що виїмка та нестача вантажу відбулась саме під час перевезення та з вини перевізника.

Згідно ст.113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Проте, в супереч зазначеній статті Статуту відповідач 1 не довів належними та допустимими доказами того, що нестача прийнятого до перевезення вантажу виникла не з його вини.

Пунктом а ст. 114 Статут передбачено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу –у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 ЦК України.

Обов’язковими умовами покладення відповідності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв’язку між діями особи та збитками, які складають об’єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об’єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов’язання було виконано боржником.

Отже зменшення майнових благ внаслідок неправомірних дій наступає об’єктивно, тобто незалежно від волевиявлення сторони, як наслідок невиконання зобов’язань.

Обов’язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв’язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком, а невиконання зобов’язань –причиною.

Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок неправомірних дій, тобто наявності прямого причинно-наслідкового зв’язку між неправомірними діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов’язань (виключає його відповідальність).

Як вбачається з матеріалів справи, ціна однієї тони вугілля на підставі рахунку КПЗФ «Центральна»№ 153 від 29.08.2007 року становить 4360,00 грн. в т.ч. ПДВ.: (21000,00 грн. : 70т Х1,2 = 360,00 грн.).

Загальна сума недостачі з урахуванням суми норм природної втрати і граничного розходження визначення маси нетто становить: 360,00 грн. х 2,1 т. = 756,00 грн.

Отже, проаналізувавши вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено безпосередній причинний зв’язок між понесеними збитками у вигляді дійсної вартості недостачі вантажу та неналежним виконанням відповідачем 1 своїх обов’язків.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1 збитків у сумі 756,00 грн. підлягають задоволенню згідно розрахунку позивача.

Статтею 920 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов’язань, які випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не передбачено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Враховуючи наведене, позов визнається обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в частині стягнення вартості втраченого вантажу з відповідача-1, як перевізника, а в частині вимог до відповідача-2, як відправника, позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відправник виконав свої зобов’язання в повному обсязі та належним чином.

Вимоги позивача в частині стягнення з відправника зайво сплаченої провізної плати від недостачі вугілля в сумі 125,13 грн. не підлягають задоволенню, оскільки як встановлено судом нестача сталась не з вини вантажовідправника, а тому на нього не може бути покладена відповідальність у вигляді відшкодування завданих позивачу збитків.

Крім того суд відзначає, що згідно зі статтею 114 Статуту поряд з відшкодуванням збитків залізниця зобов'язана відшкодувати сплачену за перевезення цього вантажу провізну плату, якщо її не включено до вартості втраченого вантажу, лише у випадку повної втрати вантажу. Відшкодування провізної плати у разі нестачі, псування або пошкодження вантажу Статут не передбачає, а тому сплачена позивачем провізна плата в розмірі 125,13 грн. не підлягає відшкодуванню за рахунок перевізника.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, держмито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача 1 та позивача пропорційно розміру задоволеним вимогам.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 110, 111, 113, 114 Статуту залізниць України, ст. ст. 623, 920 Цивільного кодексу України, ст. ст. 32, 33, 34, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, —

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Державного територіально –галузевого об’єднання «Південно–західна залізниця»(01034, м. Київ, вул. Лисенка, 6, код 04713033) на користь Відкритого акціонерного товариства «Вінницяоблпаливенерго»(21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 122, код 01880670) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення суму збитків від недостачі вугілля у розмірі 756 (сімсот п’ятдесят шість) грн. 00 коп., 87 (вісімдесят сім) грн. 51 коп. витрат по сплаті держмита та 101 (сто одна) грн. 24 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В іншій частині в позові відмовити.

4.          Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5.          Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу.

Суддя

І.Д. Кондратова

Дата підписання

рішення 03.04.2008 року