ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.08 Справа № 33/93

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи :

за позовом:

Прокурора Залізничного району м. Львова в інтересах держави уповноваженого органу Львівської міської ради в особі Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго»(м. Львів)

до відповідача:

Дочірнього підприємства Львівського спеціалізованого управління «Стальконструкція № 137»(м. Львів)

про :

стягнення 62 521 (шістдесят дві тисячі п’ятсот двадцять одна) грн. 55 коп. (з яких: 46752,12 грн. –основний борг, 4448,49 грн. –пеня, 1641,88 –3 % річних, 9679,06 грн. –інфляційні)

Суддя: Цікало А.І.

При секретарі: Герасименко В.С.

Представники:

Прокуратури:

Топій Т.В. –посвідчення № 157 від 13.12.2007 р.

Позивача:

Охріменко В.В. –представник (довіреність № 1 від 02.01.2008 р.)

Відповідача:

Чупляк І.О. –представник (довіреність № 215 від 18.07.2007 р.)

Представникам сторін, присутнім в судовому засіданні, роз’яснено їх права та обов’язки відповідно до ст. 22 ГПК України, зокрема право заявляти відводи.

20.03.2008 р. представники сторін, присутні в судовому засіданні, звернулись до суду з клопотанням про нездійснення технічної фіксації судового процесу.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області Прокурором Залізничного району м. Львова в інтересах держави уповноваженого органу Львівської міської ради в особі Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго»(м. Львів) подано позов до Дочірнього підприємства Львівського спеціалізованого управління «Стальконструкція № 137»(м. Львів) про стягнення 62 521 (шістдесят дві тисячі п’ятсот двадцять одна) грн. 55 коп. (з яких: 46752,12 грн. –основний борг, 4448,49 грн. –пеня, 1641,88 –3 % річних, 9679,06 грн. –інфляційні).

Ухвалою господарського суду Львівської області від 07.03.2008 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 20.03.2008 року.

Прокурор вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі від 07.03.2008 р. виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

Позивач вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі від 07.03.2008 р. виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

20.03.2008 р. до суду за вх. № 6734 від представника позивача поступила заява про зменшення ціни позову, в якій він просить суд припинити провадження у справі в частині стягнення 44119,57 грн. –основного боргу оскільки відповідачем сплачено вказану суму і просить стягнути з відповідача 2632,55 грн. –основного боргу, 4448,49 грн. –пені, 1641,88 –3 % річних та 9679,06 грн. –інфляційних.

В судовому засіданні 20.03.2008 р. представник позивача представив суду лист, яким він направив на адресу відповідача акт взаємних розрахунків.

Представники прокуратури та позивача позов підтримали частково, просили суд задоволити позовні вимоги в частині стягнення 2632,55 грн. –основного боргу, 4448,49 грн. – пені, 1641,88 –3 % річних та 9679,06 грн. –інфляційних з підстав наведених у заяві та поясненнях.

Відповідач вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі від 07.03.2008 р. виконав, відзив на позов представив, проти позову, у встановленому чинним законодавством України порядку, заперечив, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

В судовому засіданні 20.03.2008 р, представник відповідача представив суду відзив на позов, в якому повністю заперечив позовні вимоги та платіжні доручення (копії в матеріалах справи):

-          № 238 від 11.03.2008 р., яким він перерахував позивачу 3000,00 грн.;

-          № 309 від 17.03.2008 р., яким він перерахував позивачу 18000,00грн.;

-          № 332 від 18.03.2008 р., яким він перерахував позивачу 35000,00 грн.

всього на загальну суму 56000,00 грн.

Представник відповідача позов заперечив повністю, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав наведених у відзиві та поясненнях.

Розглянувши документи і матеріали, подані до суду, заслухавши пояснення осіб присутніх в судовому засіданнях, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Прокуратурою при проведенні перевірки встановлено, що 01.10.2002 р. між ЛКП „Залізничнетеплоенерго” та Дочірнім підприємством Львівського спеціалізованого управління «Стальконструкція № 137»було укладено договір № 132 про постачання теплової енергії в гарячій воді.

Відповідно до умов Договору енергопостачальна організація здійснює постачання споживчої енергії в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов’язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені договором.

Всупереч умовам договору, відповідач свої зобов’язання по оплаті теплової енергії не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 01.11.2006 р. по 01.02.2008 р. у розмірі 46752,12 грн.

Сума заборгованості підтверджується розрахунком вартості теплової енергії.

За неналежне виконання відповідачем зобов’язань, позивачем нараховано, відповідно до п. 7.2.3 Договору та ст. 625 ЦК України: 4448,49 грн. –пені, 1641,88 –3 % річних, 9679,06 грн. –інфляційних.

Позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 4448,49 грн. за період з серпня 2007 року по січень 2008 року. В той же час із розрахунку, наведеного у позові, вбачається, що заборгованість у відповідача перед позивачем виникла в листопаді 2006 року. Виходячи з цього, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 4448,49 грн. за період з серпня 2007 року по січень 2008 року задоволенню не підлягають, так як таке стягнення суперечить нормі ч. 6. ст. 232 Господарського кодексу України, згідно якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов‘язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов‘язання мало бути виконано.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач, після звернення з позовом до суду, сплатив 56000,00 грн. за надані послуги, що на 9247,88 грн. більше ніж зазначено у позовній заяві.

Таким чином, станом на день розгляду справи, відповідачем повністю погашено заборгованість за надані послуги.

Відповідач просить суд, у зв’язку із сплатою заборгованості провадження у справі щодо стягнення основного боргу припинити через відсутність предмету спору та в зв’язку із порушенням позивачем умов Договору відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені, 3 % річних та інфляційних.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 193 ГК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов’язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з пунктом 2 статті 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках визначених законом.

За рішенням Конституційного Суду України № З-рп/99 від 08.04.1999 року під поняттям “орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах” потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. В контексті пункту 2 статті 121 Конституції України приписи пункту 3 частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України треба розуміти так, що прокурори та їх заступники подають до господарського суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ та організацій незалежно від їх підпорядкування та форм власності.

Згідно з Указом Президента України від 15.12.1999 року №1752/99 „Про систему центральних органів виконавчої влади” та Законом України „Про джерела фінансування органів державної влади” до системи органів виконавчої влади належать Кабінет Міністрів України, міністерства, комітети, агентства, служби, адміністрації, департаменти, комісії, управління, палати, фонди, інспекції, бюро та інші центральні органи виконавчої влади і місцеві державні адміністрації.

Львівське комунальне підприємство „Залізничнетеплоенерго” належить до комунальної власності, основним предметом діяльності якого є виробництво і відпуск теплової енергії споживачам.

Органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є Львівська міська рада, яка наділена повноваженнями в галузі житлово-комунального господарства, а саме забезпечення населення та юридичних осіб тепловою енергією.

Оскільки „інтереси держави” є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, і ця заява, за статтею 2 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для порушення справи в господарському суді.

Враховуючи викладене, суд вважає, що прокурор правомірно звернувся до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі уповноваженого органу Львівської міської ради в особі Львівського комунального підприємства „Залізничнетеплоенерго”, оскільки „інтереси держави” є оціночним поняттям і прокурор чи його заступник у кожному випадку самостійно визначає в чому ж саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ч. 1 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю та відповідно до п. 1 ч. 2 вказаної норми, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Нараховані позивачем 3 % річних та інфляційні втрати, за несвоєчасне виконання вимог Договору, проведено у відповідності до вимог чинного законодавства, але враховуючи, що відповідач до початку судового засідання сплатив повністю суму заборгованості за надані послуги та крім того провів передоплату за ще ненадані послуги, що борг виник внаслідок несвоєчасної проплати за спожиту теплову енергію мешканцями гуртожитку сімейного типу, де біля 70 % квартир є приватизованими, суд вважає, що вказані нарахування слід зменшити на 50 відсотків.

Виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені сторонами докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, згідно роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, вказаних у пункті 1 Постанови від 29 грудня 1976 року № 11 “Про судові рішення”, суд прийшов до висновку, що позовна заява Прокурора Залізничного району м. Львова в інтересах держави уповноваженого органу Львівської міської ради в особі Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго»(м. Львів) до Дочірнього підприємства Львівського спеціалізованого управління «Стальконструкція № 137»(м. Львів) є обґрунтованою і підлягає до задоволення в частині стягнення 820 (вісімсот двадцять) грн. 94 коп. –3 % річних та 4 839 (чотири тисячі вісімсот тридцять дев’ять) грн. 53 коп. –інфляційних втрат.

В частині стягнення 46 752 (сорок шість тисяч сімсот п’ятдесят дві) грн. 12 коп. –основного боргу провадження у справі слід припинити у зв’язку із сплатою відповідачем вказаної суми та відсутністю предмету спору в цій частині.

В частині стягнення 4 448 (чотири тисячі чотириста сорок вісім) грн. 49 коп. –пені, 820 (вісімсот двадцять) грн. 94 коп. –3 % річних та 4 839 (чотири тисячі вісімсот тридцять дев’ять) грн. 53 коп. –інфляційних втрат –слід відмовити.

Відповідно до п. а) ч. 2 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” (із змінами і доповненнями), ставка державного мита із заяв майнового характеру, що подаються до господарських судів, встановлюється в розмірі 1 % від ціни позову, але не менше 6 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 102 грн.

Станом на день звернення з позовом до суду заборгованість Дочірнього підприємства Львівського спеціалізованого управління «Стальконструкція № 137»перед Львівським комунальним підприємством «Залізничнетеплоенерго»становила 62 521 (шістдесят дві тисячі п’ятсот двадцять одна) грн. 55 коп.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 11, 202, 204, 205, 206, 258, 509, 510, 526, 530, 548, 625 ЦК України, ст.ст. 174, 179, 193, 216, 218, 232 ГК України, ст.ст. 43, 33, 43, 49,75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1.          Позов Прокурора Залізничного району м. Львова в інтересах держави уповноваженого органу Львівської міської ради в особі Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго»(м. Львів) до Дочірнього підприємства Львівського спеціалізованого управління «Стальконструкція № 137»(м. Львів) про стягнення 62 521 (шістдесят дві тисячі п’ятсот двадцять одна) грн. 55 коп. (з яких: 46752,12 грн. – основний борг, 4448,49 грн. –пеня, 1641,88 –3 % річних, 9679,06 грн. –інфляційні) –задоволити частково.

2.          Стягнути з Дочірнього підприємства Львівського спеціалізованого управління «Стальконструкція № 137»(вул. Конюшинна, 5, м. Львів, 79049; ) на користь Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» (вул. С.Петлюри, 4а, м. Львів, 79054; ) –820 (вісімсот двадцять) грн. 94 коп. –3 % річних та 4 839 (чотири тисячі вісімсот тридцять дев’ять) грн. 53 коп. –інфляційних втрат.

3.          В частині стягнення 46 752 (сорок шість тисяч сімсот п’ятдесят дві) грн. 12 коп. –основного боргу –провадження у справі припинити.

4.          В частині стягнення 4 448 (чотири тисячі чотириста сорок вісім) грн. 49 коп. –пені, 820 (вісімсот двадцять) грн. 94 коп. –3 % річних та 4 839 (чотири тисячі вісімсот тридцять дев’ять) грн. 53 коп. –інфляційних втрат –відмовити.

5.          Стягнути з Дочірнього підприємства Львівського спеціалізованого управління «Стальконструкція № 137»(вул. Конюшинна, 5, м. Львів, 79049; ) в дохід Державного бюджету України (р/р 0006 Банк УДК у Львівській області, МФО 825014, отримувач: ВДК Личаківського району м. Львова, , код платежу 22090200, символ звітності банку 092) –625 (шістсот двадцять п’ять) грн. 21 коп. державного мита.

6.          Стягнути з Дочірнього підприємства Львівського спеціалізованого управління «Стальконструкція № 137»(вул. Конюшинна, 5, м. Львів, 79049; ) в дохід Державного бюджету (р/р 0006 в ГУДКУ у Львівській області, МФО 825014; отримувач: УДК у Личаківському районі м. Львова, , код платежу 22050000) –118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп. – витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

7.          Накази видати в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                                            Цікало А.І.