КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2008                                                                                           № 30/322

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Андрієнка В.В.

суддів:

За участю представників:

від позивача - Лао Н.А., Побережний П.Я.

від третьої особи - Коломієць С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Шевченківської районної у м. Києві ради

на рішення Господарського суду м.Києва від 11.02.2008

у справі № 30/322

за позовом                               Приватного підприємства "Анастасія"

до                                                   Шевченківської районної у м. Києві ради

треті особи           Товариство з обмеженою відповідальністю "Ліон"

Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ольга і К"

про                                                  визнання протиправним розпорядження

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Анастасія» звернулось до Господарського суд м. Києва із позовною заявою до Шевченківської районної у м. Києві ради про визнання протиправним розпорядження.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 11.02.2008 року у справі № 30/322 позов задоволено повністю.

Визнано недійсним п.1.1 розпорядження Шевченківської районної у м. Києві ради (01033, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 24, ) № 202 від 29.12.2006 року про надання в орендне користування Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліон» (01042, м. Київ, бульвар Дружби Народів, 7, ) приміщення першого поверху площею 251,1 кв. м. в будинку № 49 по вул. Щербакова в м. Києві.

Визнано недійсним п.102 Переліку об’єктів комунальної власності Шевченківського району, що підлягають приватизації шляхом викупу згідно Додатку до рішення V Сесії V скликання Шевченківської районної у м. Києві ради (01033, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 24, ) від 15.02.2007 № 167, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Ліон» (01042, м. Київ, бульвар Дружби Народів, 7, ) дозволено викуп не житлового приміщення площею 251,1 кв.м. по вул. Щербакові, 49.

Стягнуто з Шевченківської районної у м. Києві ради (01033, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 24, ) на користь Приватного підприємства «Анастасія» (м. Київ, вул. П. Орлика, 24/1,) 170 (сто сімдесят) грн. 00 коп. – державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп. – витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у повному обсязі відмовити в задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «Анастасія».

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував та порушив норми процесуального та матеріального права.

Заперечуючи проти рішення суду відповідач зауважує, що приймаючи спірне розпорядження Шевченківська районна у м. Києві рада діяла в межах повноважень, наданих їй Конституцією України, Законом України «Про оренду державного та комунального майна», Цивільним кодексом України, тому правові підстави для визнання недійсним розпорядження Шевченківської районної у м. Києві ради № 202 від 29.12.2006 року відсутні.

Позивач просив суд рішення залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі; апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційного подання, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до договору оренди від 04.03.1999 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Ольга і К» було передано в строкове платне володіння комунальне майно-приміщення загальною площею 251,1 кв. м., розташоване на першому поверсі будинку за адресою: м. Київ, вул. Щербакова, 49.

07.08.1999 року Приватне підприємство «Анастасія» уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ольга і К» договір суборенди нежитлового приміщення загальною площею 251,1 кв.м., розташоване в житловому будинку за адресою: м. Київ, вул. Щербакова, 49. Розпорядженням № 823 від 27.09.1999 року Радянською районною державною адміністрацією була надана згода на передачу майна в суборенду.

01.01.2003 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ольга і К» та Приватним підприємством «Анастасія» був укладений договір суборенди, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Ольга і К» передало, а Приватне підприємство «Анастасія» отримало у тимчасове користування приміщення загальною площею 240 кв. м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Щербакова, 49. Відповідно до додаткової угоди до договору суборенди від 25.12.2003 року договір суборенди було продовжено до 31.12.2007 року.

Згідно п.7.2 договору суборенди від 01.01.2003 року сторони погодили, що термін дії вказаного договору може бути переглянуто в односторонньому порядку орендарем в разі невиконання суборендарем своїх зобов’язань, передбачених п.п. 4.2, 5.2 цього договору. Розрив договірних стосунків здійснюється з попереднім повідомленням другої сторони за 2 місяці (п.7.3 договору).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ст. 631 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» одностороння відмова від договору оренди не допускається.

Згідно п. 3 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди можу бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї з сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду, арбітражного суду у разі невиконання сторонами своїх зобов’язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не законом або договором (ст. 188 Господарського кодексу України). Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зімну або розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання)договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Ольга і К» не зверталось до Приватного підприємства «Анастасія» з пропозицією про розірвання договору суборенди від 01.01.2003 року, а також в матеріалах справи відсутні докази розірвання вказаного договору у судовому порядку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на момент звернення Приватного підприємства «Анастасія» до суду із позовом, між Приватним підприємством «Анастасія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ольга і К» існували правовідносини з приводу суборенди приміщення загальною площею 140 кв. м., розташованого за адресою: м. Київ, вул.. Щербакова, 49.

Також, як встановлено судом першої інстанції, під час дії договору суборенди від 01.01.2003 року Шевченківською районною у м. Києві радою було прийнято розпорядження № 202 від 29.12.2006 року, згідно п.1.1 якого, Шевченківською районною у м. Києві радою було вирішено надати в орендне користування Товариству з обмеженою відповідальністю «Ліон» приміщення першого поверху площею 251,1 кв.м. в будинку 49 по вулиці Щербакові до 28.12.2007 року, а також вирішено розірвати договір оренди від 04.03.1999 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ольга і К» та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківського району м. Києва у зв’язку з відмовою орендаря.

Слід зазначити, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази повідомлення відповідачем-1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Ольга і К» або Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліон» про зміну основного орендаря, необхідність укладення у зв’язку віз цим нового договору суборенди, або повідомлення Приватного підприємства «Анастасія» розірвання цього договору.

15.02.2007 року Шевченківською районною у м. Києві радою було прийнято рішення № 167, яким затверджено перелік об’єктів комунальної власності Шевченківського району м. Києва, що підлягають приватизації шляхом викупу згідно додатку.

Відповідно до п. 102 переліку об’єктів комунальної власності Шевченківського району м. Києва, що підлягають приватизації шляхом викупу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ліон» є покупцем нежилого приміщення площею 260 кв. м., розташованого за адресою: м. Київ, вул.. Щербакова, 49.

До договору суборенди застосовуються положення про договір оренди (ч. 4 ст. 22 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності.

Правовий акт органу державної влади, орану влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові або порушує право власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується (ст. 393 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов’язки, має переважне право за інших, за інших рівних умов, на продовження договору оренди на новий термін.

Так як орендоване позивачем приміщення під час дії договору суборенди було передано в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Ліон», розпорядженням № 202 від 29.12.2006 року Шевченківською районною у м. Києві радою було порушене встановлене ч.3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» право на продовження оренди на новий строк.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що п.1.1 розпорядження Шевченківської районної у м. Києві ради № 202 від 29.12.2006 року про надання в орендне користування Товариству з обмеженою відповідальністю «Ліон» приміщення першого поверху площею 251,1 кв. м. в будинку 49 по вулиці Щербакові в м. Києві підлягає визнанню недійсним.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Проте, в даному випадку, апелянтом всупереч вимог вказаної норми закону, не було надано суду апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження своїх доводів та вимог, заявлених в апеляційній скарзі.

У відповідності до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 11.02.2008 року у справі № 30/322 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору.

У зв`язку з цим підстав для скасування прийнятого рішення Київський апеляційний господарський суд не вбачає, а отже апеляційна скарга Шевченківської районної у м. Києві ради підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду м. Києва від 11.02.2008 року у справі № 30/322 залишити без змін, а апеляційну скаргу Шевченківської районної у м. Києві ради - без задоволення.

Головуючий суддя

Судді

21.04.08 (відправлено)