ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2008 р.

№ 8/572пд

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

В. Овечкін –головуючого,

Є. Чернов

В. Цвігун

розглянув касаційну скаргу

Краснодонської міської ради

на постанову

Луганського апеляційного господарського суду

від 17.01.2008 року

у справі

№ 8/572пд господарського суду

Луганської області

за позовом

Краснодонської міської ради

до

ВАТ "Краснодонвугілля"

про

зобов'язання виконати рішення та укласти договір оренди земельної ділянки

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Луганської області від 30.11.2007 (суддя: А.Середа) позовні вимоги про зобов'язання відповідача укласти договір оренди земельної ділянки в редакції проекту задоволені повністю, зобов'язано ВАТ "Краснодонвугілля" укласти з Краснодонською міською радою договір оренди земельної ділянки на умовах, викладених у проекті договору оренди земельної ділянки, наданого Краснодонською міською радою.

Рішення мотивовано приписами частини другої ст. 92 Земельного кодексу України відповідно до яких відповідач зобов'язаний оформити з позивачем правовідносини відповідно до чинного земельного законодавства, а саме щодо оренди земельної ділянки на підставі договору та тими обставинами, що відповідач вимоги чинного законодавства не виконав, в продовж більше ніж двох років не вжив будь-яких заходів, спрямованих на врегулювання спору та укладення спірного договору.

Постановою Луганського апеляційного господарського суду від 17.01.2008 (судді: С.Єжова, Т.Баннова, К.Бойченко) рішення господарського суду першої інстанції скасовано, в позові відмовлено.

Постанова апеляційної інстанції мотивована тими обставинами, що позивачем не дотримано вимог частини другої ст. 181 Господарського кодексу України, проект договору оренди земельної ділянки з дотриманням вимог частини першої ст. 181 Господарського кодексу України відповідачу не пропонувався.

Наданий позивачем варіант проекту договору оренди земельної ділянки не містить підпису позивача та не засвідчений печаткою, що також спростовує факт висловлення позивачем пропозиції укладення договору відповідно до вимог ст. 181 Господарського кодексу України.

Позивач в касаційній скарзі просить постанову апеляційної інстанції скасувати, з підстав порушення апеляційною інстанцією норм матеріального права, рішення господарського суду першої інстанції засноване на правильному застосуванні норм земельного законодавства і підлягає залишенню в силі.

В обґрунтування доводів для скасування постанови скаржник посилається на те, що судом неправильно застосовано норми господарського кодексу України щодо укладення договору, який регулює земельні правовідносини, оскільки земельні правовідносини не є предметом регулювання цього кодексу. Доводи суду про ненадання проекту не відповідають фактичним обставинам, оскільки в матеріалах справи є заява про зміну позовних вимог, додатком до якої є проект договору та на якій є відмітка відповідача про її отримання разом із додатком.

Сторони не скористалися наданим процесуальним законом правом на участь в засіданні суду касаційної інстанції.

Вищий господарський суд України у відкритому судовому засіданні дослідив матеріали справи, доводи касаційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Позивачем було заявлено позов про зобов'язання відповідача виконати рішення Краснодонської міської ради та укласти договір оренди земельної ділянки.

Згідно з заявою від 29.11.2007 позивач змінив позовні вимоги і просив суд зобов'язати відповідача укласти договір оренди земельної ділянки в редакції проекту, доданого до заяви.

Згідно із частиною 2 статті 638 Цивільного кодексу України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч.1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.

Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати наміри особи, яка її зробила, вважати себе зобов’язаною у разі її прийняття.

Вирішуючи спір, попередні суди послались на приписи ст. 181 Господарського кодексу України, в якій містяться загальний порядок укладення господарських договорів, а саме у відповідності до зазначеної правової норми господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Позивачем, як встановлено господарським судом апеляційної інстанції, не надано суду належних доказів надання відповідно до вимог зазначеної норми матеріального права проекту договору для підписання відповідачу. Доданий до матеріалів справи проект не містить підпису та печатки позивача, а отже не є пропозицією в розумінні ст. 181 ГК України, ст. 641 ЦК України.

Враховуючи, що відповідач не дотримався приписів названої статті щодо порядку і строків укладання господарських договорів, то колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про те, що запропонований відповідачем договір в його редакції не може вважатися пропозицією укласти договір.

За таких обставин, висновок господарського суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог касаційна інстанція визнає правомірним та таким, що відповідає приписам чинного законодавства та фактичним обставинам справи.

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування норм господарського кодексу України до спірних правовідносин касаційна інстанція відхиляє.

За приписами ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов’язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Норми Земельного кодексу України та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів превалюють у застосуванні над нормами Цивільного кодексу України, як спеціальні норми права над загальними нормами .

Договір оренди землі за своєю суттю є правочином щодо якого застосовуються загальні норми цивільного законодавства з урахуванням особливостей, передбачених нормативно-правовими актами щодо цього виду договору, зокрема, Законом України "Про оренду землі".

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Луганського апеляційного господарського суду від 17.01.2008 у справі № 8/572пд господарського суду Луганської області залишити без зміни, а касаційну скаргу –без задоволення.

Головуючий                                         В. Овечкін

судді                                         Є. Чернов

В. Цвігун