ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2008 р.

12:50

Справа № 11/710/07

За позовом Державного підприємства “Миколаївський морський торгівельний порт”

(54002, м.Миколаїв, вул.Заводська, 23)

до відповідача: Державної інспекції з контролю за цінами в Миколаївській області

(54009, м.Миколаїв, вул.Адміральська, 41)

про скасування рішення

Суддя Василяка К.Л.

при секретарі судового засідання Заболотній І.В.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

від позивача: Полубоярова К.В. –дов. №09/130 від 27.09.2007р.,

Гурський Д.С. –дов. №09/188 від 24.03.2008р.

від відповідача: Одноор В.М. –дов. №10/5-2102 від 19.11.2007р.,

Надеїна Т.А. –дов. №10/15-2145 від 27.11.2007р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом про скасування рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Миколаївській області про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін від 10.09.2007р. №62.

Відповідач відзив на позов не надав, представники у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, посилаючись на правомірність винесеного інспекцією рішення.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд –

в с т а н о в и в:

10.09.2007р. Державною інспекцією з контролю за цінами в Миколаївській області було винесене рішенням про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін №62, яким за завищення затверджених розмірів акордних ставок за виконання навантажувально-розвантажувальних робіт в порту з експортними вантажами з ДП “Миколаївський морський торговельний порт” вилучено в доход державного бюджету 881070,0 грн. та в доход місцевого бюджету 1762140,0 грн.

Вказане рішення було винесено на підставі акту перевірки №630 від 23.08.2007р. щодо правомірності застосування портових зборів і плат: тарифів на комплекс робіт, пов’язаних з обробленням вантажів у морському порту та надання знижок на них, та п.4.1 „Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами”, затвердженої наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства фінансів України від 03.12.2001 №298/519 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.12.2001 за №1047/6238.

В акті та листі Державної інспекції з контролю за цінами в Миколаївській області №10/15-1510 від 10.09.2007р., щодо розгляду заперечень позивача до акту перевірки, зазначається, що в порушення наказу Міністерства транспорту України від 31.01.1995 №392 (із змінами та доповненнями) в період з 01.01.2007р. до 18.02.2007р. Державним підприємством „Миколаївський морський торговельний порт” стягувалась плата за акордними ставками, підвищеними на 30% згідно наказу Міністерства транспорту та зв’язку України від 01.12.2006р. №1134 „Про внесення змін до наказу Міністерства транспорту України від 31.01.1995 №392”, дія якого була призупинена, на вимогу Кабінету Міністрів України, Міністерством транспорту та зв’язку України від 30.12.06 №552/04/14-06, яким на виконання протоколу №21 засідання Кабінету Міністрів України від 27.12.06 до початку введення в дію було призупинено дію вищевказаного наказу. Зазначене порушення призвело до обрахунку замовників послуг, пов’язаних з обробленням вантажів у порту та необґрунтовано отримано виручку ДП „Миколаївський морський торговельний порт” в період січень - лютий 2007 року у сумі 860171,45 грн. (з ПДВ).

В акті також зазначається, що при розрахунках з ТОВ Стивідорна компанія „Агроконтракт” за виконання портом навантажувальних робіт з переробки експортного жому бурякового в порушення п.п.2.1.1.1., 2.1.1.5. Збірника тарифів на комплекс робіт, пов’язаних з обробленням вантажів у портах України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 31.10.1995 №392 (із змінами та доповненнями) було застосовано вільну ставку 13,75 грн./т без ПДВ замість встановленої акордної ставки для порту другої тарифної групи, другої категорії, третьої групи акордних ставок таблиці 2.1.1.а - 2 дол. США/т (при курсі 1 дол. США-5,05 грн. ставка становить 10,1 грн./т без ПДВ), що призвело до завищення акордної ставки та необґрунтованого отримання портом у грудні 2006 року доходу у сумі 20898,732 грн. (з ПДВ).

При розрахунках з Компанією „Silverstoun SA” та ТОВ „Продекспорт контракт” за виконані навантажувальні роботи з переробки експортного зерна (пшениці, ячменю) за прямим варіантом, порт, в порушення вимог абзацу 3 п.5 та п. 2.1.1.1. Збірника, застосував вільну ставку 12,39 грн./т без ПДВ замість встановленої акордної ставки для порту другої тарифної групи, першої категорії, першої групи акордних ставок таблиці 2.1.1.а - 2,5 дол. США/т (при курсі 1 дол. США-5,05 грн. ставка становить 12,63 грн./т без ПДВ), що призвело до заниження акордної ставки та недоотримання портом доходу у сумі 2456,62 грн. (з ПДВ).

При розрахунках з ТОВ „Аскоп-Україна за виконані навантажувальні роботи з переробки імпортного шроту кормового за прямим варіантом порт, в порушення вимог абзацу 3 п.5 та п. 2.1.1.1. Збірника, застосував вільну ставку в розмірі 12,39 грн/т без ПДВ замість встановленої акордної ставки для порту другої тарифної групи, першої категорії, першої групи акордних ставок таблиці 2.1.1.а - 2,6 дол. США/т (при курсі 1 дол. США-5,05 грн. ставка становить 13,13 грн./т без ПДВ), що призвело до заниження акордної ставки та недоотримання портом доходу у сумі 1696,57 грн. (з ПДВ).

Рішення №62 від 10.09.2007р. було оскаржено позивачем 24.09.2007р. начальнику Державної інспекції з контролю за цінами в Миколаївській області, однак залишено останнім без змін (лист №200/7-10/2441).

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.

В позовній заяві позивач, не погоджуючись з рішенням №62 від 10.09.2007р., просить його скасувати з наступних підстав.

Твердження Державної інспекції з контролю за цінами в Миколаївській області, що листом від 30.12.2006 №5526/04/14-06 Міністерство транспорту та зв’язку України, не скасувало, не внесло зміни, а призупинило дію наказу від 01.12.2006 №1134 „Про внесення змін до наказу Міністерства транспорту України від 31.01.1995 №392” є безпідставним, так як з моменту державної реєстрації даного наказу, до нього можливо лише внести зміни, доповнення або взагалі відмінити, що підтверджується ст.ст.19, 58 Конституції України, Указом Президента України „Про державну реєстрацію нормативно-правових актів Міністерств та інших органів виконавчої влади” від 03.10.1992р., Положенням “Про державну реєстрацію нормативних актів міністерства та інших органів державної виконавчої влади”, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992р. № 731,

Що стосується застосування портом вільних тарифів у договорах на перевалку зерна, насіння та харчових вантажів, то вказані дії здійснювалось на підставі наказу начальника порту від 18.07.2005р. №680. Відповідно до п.6 розділу „Загальних вказівок” Збірника послуги, ним не передбачені, сплачуються за вільними тарифами. У зв’язку з тим, що перевантаження зерна, насіння та харчових вантажів навалом здійснюється не через спеціалізовані комплекси, тариф 2,5 дол. США/т першої, другої груп акордних ставок, передбачених Збірником, не поширюється на перевантаження зернових та харчових вантажів за варіантами, які використовуються у порту. Перевантаження зернових та харчових вантажів у порту здійснюється за нетрадиційною та не передбаченою збірником для зернових перевантажень схемою, як по прямому варіанту, так і з використанням неспеціалізованих складських площ для накопичення суднових партій до 25 тис. т., більшість яких знаходиться на значній відстані від „зернового” причалу. Відсутність власного елеватору, технологічні особливості перевантаження зернових вантажів через, так званий „приямок” потребують значних транспортних витрат при доставці вантажу на/із складів. За таких обставин, посилання в акті на порушення п.п.2.1.1.1., 2.1.1.5. та абз.3 п.5 Збірника в якому зазначено, що Міністерство транспорту України має право встановлювати знижки в розмірі від 15 % до 50 % до граничних акордних ставок, передбачених для транзитних вантажів, та визначити порядок їх застосування; а також змінювати рівень акордних ставок 1-ї та 2-ї груп зовнішньоторговельних вантажів є безпідставними, оскільки в даному випадку повинні бути застосовані умови п.6 Збірника, де зазначається, що послуги, не передбачені Збірником, сплачуються за вільними тарифами. Таким чином, позивач вважає, що порушення державної дисципліни цін при розрахунках за перевалку зернових та харчових вантажів, з його боку також, не мало місця.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди, зокрема, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

У спірному рішенні відповідач посилається на порушення з боку ДП “Миколаївський морський торговельний порт” вимог наказу Міністерства транспорту України від 31.01.1995р. №392 (із змінами та доповненнями).

01.12.2006р. Міністерством транспорту та зв’язку України винесено наказ №1134 „Про внесення змін до наказу Міністерства транспорту України від 31.01.1995 №392”, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.12.2006 за №1305/13179.

Відповідно до п.3 Указу Президента України „Про державну реєстрацію нормативно-правових актів Міністерств та інших органів виконавчої влади” від 03.10.1992р. із змінами та доповненнями нормативно-правові акти набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності.

В п.3 наказу Міністерства транспорту та зв’язку України від 01.12.2006р. №1134 зазначено, що наказ набирає чинності з 01.01.2007р. Таким чином, після відповідної реєстрації наказ набрав чинності в зазначений термін і є обов’язковим для портів при нарахуванні плат за надані послуги.

Листом від 30.12.2006р. №5526/04/14-06 Міністерство транспорту та зв’язку України повідомило порт про зупинення дії вищезазначеного наказу, без видання відповідного наказу.

Однак, згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов’язковими до виконання.

Протокол засідання Кабінету Міністрів України від 27.12.2006р. №21 не є нормативно-правовим актом Кабінету Міністрів України в розумінні ст.117 Конституції України.

Водночас чинне законодавство, в тому числі Положення про Міністерство транспорту та зв’язку України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України №789 від 06.06.2006р., не наділяє Міністерство транспорту та зв’язку України повноваженнями зупиняти своїми листами дію наказів, які у встановленому порядку зареєстровані в Міністерстві юстиції України, та набрали чинності, чим спростовуються посилання відповідача на норми Положення про Міністерство транспорту та зв’язку України щодо правомірності зупинення дії наказу від 01.12.2006р. №1134.

Слід також зазначити, що згідно п.16 Положення про державну реєстрацію нормативних актів міністерства та інших органів державної виконавчої влади, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992р. №731 у разі внесення змін, доповнень або визнання таким, що втратив чинність, акта законодавства, відповідно до якого прийнято нормативно-правовий акт, орган, що видав цей нормативно-правовий акт, зобов’язаний у місячний термін внести до нього відповідні зміни, доповнення або визнати його таким, що втратив чинність.

Зміни і доповнення, внесені до нормативно-правового акта, а також рішення про втрату нормативно-правовим актом чинності, підлягають державній реєстрації в порядку, встановленим вказаним Положенням.

В матеріалах справи міститься лист Міністерства юстиції України від 22.01.2007р. №24-50-61, в якому міністерством роз’яснено, що листи за своєю правовою природою не є нормативно-правовими актами і державній реєстрації в Мін’юсті не підлягають. Зміни до зареєстрованого нормативно-правового акта вносяться шляхом прийняття нового нормативно-правового акта та подаються на державну реєстрацію до Міністерства юстиції в установленому порядку, що було виконане Міністерством транспорту та зв’язку України при виданні наказу від 07.02.2007р. №102 „Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Мінтрансзв’язку від 01.12.2006 №1134”, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 08.02.2007р. за №105/13372, і який набрав чинності з 19.02.2007р.

Таким чином, суд погоджується з посиланням позивача на те, що лист Міністерства транспорту та зв’язку України від 30.12.2006р. №5526/04/14-06 про зупинення дії наказу від 01.12.2006р. №1134 не може бути прийнятий до уваги, і відповідно висновок Державної інспекцією з контролю за цінами зроблений в акті від 23.08.2007р. №630, який ліг в основу прийняття відповідачем рішення від 10.09.2007р. №62, стосовно безпідставного підвищення позивачем на 30% плати за акордними ставками, згідно наказу Міністерства транспорту та зв’язку України від 01.12.06 року №1134 в період з січня по лютий 2007 року та отримання в цей період виручки у сумі 860171,45 грн. (з ПДВ) є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам діючого законодавства.

В акті від 23.08.2007р. №630 Державною інспекцією з контролю за цінами також зроблено висновок, що при розрахунках з ТОВ Стивідорна компанія „Агроконтракт”, з Компанією „Silverstoun SA” та ТОВ „Продекспорт контракт” та з ТОВ „Аскоп-Україна” за виконання портом навантажувальних робіт в порушення приписів Збірника тарифів на комплекс робіт, пов’язаних з обробленням вантажів у портах України (далі Збірник) затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 31.10.1995р. №392 (із змінами та доповненнями) портом було застосовано вільну ставку замість встановлених акордних ставок.

Зроблені в акті висновки, які лягли в основу спірного рішення від 10.09.2007р. №62, суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Пунктами 2.1.2 та 2.1.3. Збірника тарифів на комплекс робіт, пов’язаних з обробленням вантажів у портах України, передбачений вичерпний перелік робіт, які оплачуються за акордними ставками.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представників позивача, включення вільних тарифів у договори на перевалку зерна, насіння та харчових вантажів здійснювалось на підставі наказу начальника порту від 18.07.2005р. №680.

Відповідно до п.6 розділу „Загальних вказівок” Збірника, послуги, не передбачені Збірником, сплачуються за вільними тарифами.

Позивач наполягає на тому, що перевантаження зернових та харчових вантажів у порту здійснюється за нетрадиційними та не передбаченими Збірником для зернових перевантажень технологічними схемами, як по прямому варіанту, так і з використанням неспеціалізованих складських площ для накопичення суднових партій до 25 тис. т., більшість яких знаходиться на значній відстані від „зернового” причалу. Відсутність власного елеватору, технологічні особливості перевантаження зернових вантажів через, та так званий „приямок” потребують значних транспортних витрат при доставці вантажу на/із складів.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що ці послуги мають сплачуватись за вільними тарифами, в підтвердження чого портом надані робочі технологічні карти порту, затверджені начальником порту, розроблені на підставі РД 31.40.22-86, затверджені наказом Мінморфлоту від 18.09.86р. №ГФ-16/1-1939 та лист Науково-дослідного проектно-конструкторського інституту морського флоту України „УКРНДІМФ” від 12.08.2004р. №15/9, який є розробником Збірника, в якому останній, зокрема, зазначив, що технологія перевалки зернових у порту не є традиційною і витрати порту на перевалку зерна значно перевищують акордну ставку встановлену Збірником та зробив висновок, що порт може розробити вільний тариф, який враховуватиме собівартість вантажних робіт і норматив рентабельності, необхідний для господарчого розвитку, який має бути затверджений начальником порту відповідно до п.6 Загальних вказівок Збірника за домовленістю з клієнтурою порту, що і було зроблено позивачем при укладанні договорів з контрагентами.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Суд вважає доведеним посилання позивача на те, що перевантаження зерна, насіння та харчових вантажів навалом здійснювалось не через спеціалізовані комплекси, тому тариф 2,5 дол. США/т першої, другої груп акордних ставок, передбачених Збірником, не поширюється на перевантаження зернових та харчових вантажів за варіантами, які використовуються у порту, і в даному випадку повинні бути застосовані умови п.6 Збірника де зазначається, що послуги, не передбачені Збірником, сплачуються за вільними тарифами.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду інших доказів, крім тих, що викладені в акті перевірки від 23.08.2007р. №630, які б доводили факт вчинення позивачем порушення тарифного законодавства та необґрунтованого отримання виручки в період з серпня 2006 року по травень 2007 року у сумі 20898,732 грн. (з ПДВ).

За таких обставин, Державною інспекцією з контролю за цінами в Миколаївській області неправомірно були застосовані до ДП “Миколаївський морський торговельний порт” фінансові санкції згідно рішення від 10.09.2007р. №62.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 87, 94, 98, 160-163, 167, 254 КАСУ суд, -

ПОСТАНОВИВ :

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Миколаївській області про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін від 10.09.2007р. №62 скасувати.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановлюється ухвала.

Суддя