ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" червня 2008 р. Справа № 11/55-08

вх. № 3769/4-11

Колегія суддів господарського суду в складі:

Головуючий суддя Черленяк М.І.

суддя Хачатрян В.С.

суддя Лаврова Л.С.

при секретарі судового засідання Хорунжа Є.В.

за участю представників сторін:

позивача - Іщенко Р.А. відповідача - Гончаренко С.М.

розглянувши справу за позовом АТЗТ "Стиль Леньо", м. Х-в

до ЗАТ КБ "Приватбанк" в особі філії "Харківське головне регіональне управління" ЗАТ КБ "Приватбанк", м. Х-в

про стягнення 2861310,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

АТЗТ “Стиль Леньо” звернулося до господарського суду із позовною заявою до закритого акціонерного товариства “Комерційний банк “Приватбанк” у особі філії Харківського головного регіонального управління ЗАТ КБ “Приватбанк” про стягнення завданої матеріальної шкоди у розмірі 2 861 310,00 гривень. Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що до нього, як до поручителя за договором поруки, який виконав зобов’язання боржника, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов’язанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання, а відповідно до умов договору поруки, укладеного між позивачем та відповідачем, у випадку виконання поручителем обов’язків боржника за кредитним договором кредитор зобов’язаний передати поручителю впродовж 5 банківських днів з моменту виконання обов’язків всі документи, що підтверджують обов’язки боржника за кредитним договором. У зв’язку з тим, що відповідач на неодноразову вимогу позивача не передав позивачеві оригінали документів, які б підтверджували право позивача на звернення стягнення за договорами та які забезпечували кредитні зобов’язання, позивач не зміг реалізувати своє право, як кредитор по вказаних зо зобов’язаннях.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.06.2008 року звернувся із заявою про передачу справи за підсудністю до господарського суду Дніпропетровської області. В обґрунтування заяви посилається на те, що відповідно до п. 3.1.5. Положення про філію «Харківське головне регіональне управління» ЗАТ «ПриватБанк» філія не має права бути відповідачем по справі.

Присутній в судовому засіданні представник позивача заперечує проти задоволення заяви посилаючись на те, що, що господарський суд Харківської області відповідно до приписів ГПК України має право розглянути даний спір за місцем знаходження філії відповідача.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази додані відповідачем в обґрунтування заяви, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для передачі справи за підсудністю до господарського суду Дніпропетровської області. Такий висновок суду ґрунтується на наступному.

Правила визначення територіальної підсудності господарських справ закріплені в статті 15 ГПК України. Зокрема відповідно до частини 4 вказаної статті якщо юридичну особу представляє уповноважений нею відособлений підрозділ, територіальна підсудність визначається залежно від місцезнаходження відособленого підрозділу.

Як вбачається із матеріалів справи в м. Харкові офіційно зареєстрований структурний підрозділ ЗАТ КБ «ПриватБанк», а саме філія Харківського головного регіонального управління ЗАТ КБ «ПриватБанк». Договір поруки від 27.02.2004 року, укладений між позивачем та відповідачем в м. Харкові, при цьому зі сторони відповідача договір підписаний саме керівником філії.

Зважаючи на припис ст. 15 ГПК України щодо можливості визначення територіальної підсудності залежно від місцезнаходження відособленого підрозділу, а також враховуючи, що договірні відносини виникли між позивачем та відповідачем в особі філії, що знаходиться в м. Харкові, позивач правомірно звернувся саме до господарського суду Харківської області із позовом. При цьому, із доданих позивачем до позовної заяви документів в обґрунтування позовних вимог, перелік яких відповідав ст. ст. 54, 56 ГПК України та відсутності у суду на момент вирішення питання про прийняття до провадження позовної заяви інформації та документів, які б підтверджували відсутність у філії права на представлення інтересів філії у якості відповідача за місцем її знаходження, суд прийняв позовну заяву до провадження та порушив провадження у справі.

Таким чином, господарським судом Харківської області при порушенні провадження у справі не порушені правила територіальної підсудності справ.

Положення про філію «Харківське головне регіональне управління» ЗАТ КБ «ПриватБанк» було надано суду під час розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 статті 17 ГПК України справа прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута по суті і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому господарському суду.

Крім того, колегія суддів вважає, що посилання відповідача на п. 3.1.5. Положення про філію, відповідно до якого філія не має права бути відповідачем по справі, як на підставу передачі справи за підсудністю до іншого господарського суду, є помилковим з таких підстав.

Відповідно до статті 21 ГПК України сторонами в судовому процесі – позивачами та відповідачами – можуть бути підприємства та організації, зазначені в статті 1 цього Кодексу. Стаття 1 ГПК України передбачає, що сторонами можуть бути виключно юридичні особи. Дана норма не містить положення, що позивачем або відповідачем може бути безпосередньо філія.

Таким чином, положення про те, що філія не має права бути відповідачем у справі випливає безпосередньо із вимог процесуального законодавства і відсутність або наявність у відповідних Положеннях про філію або інших статутних документах такого обмеження, не змінює законодавчо закріпленого правила.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позов подано до юридичної особи в особі філії в м. Харкові, а не до філії. При цьому відповідач, не надав будь-яких доказів, що філія в м. Харкові не має права представляти інтереси юридичної особи в суді в якості відповідача, відсутнє таке обмеження і в наданому Положенні про філію.

У судовому засіданні 09 червня 2008 року представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги та просили задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача проти заявленого позову заперечував, надав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив суд у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень посилається на те, що позивачем не надано належних доказів завдання відповідачем збитків і позивач не позбавлений права отримати грошові кошти безпосередньо від боржника.

У судовому засіданні розпочатому 03.06.2008 року оголошувалася перерва до 06.06.2008 року за клопотанням відповідача для підготовки відзиву на позов, в судовому засіданні 06.06.2008 року до 09.06.2008 року для вирішення заяви про передачу справи за підсудністю, в судовому засіданні 09.06.2008 року було оголошено перерву до 12.06. 2008 року для виготовлення повного тексту рішення по справі.

Розглянувши надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив наступне.

22 травня 2003 року між ТОВ “Карлівський сільгоспкомбінат” та ЗАТ КБ “Приватбанк” було укладено кредитний договір № 24/2003, відповідно до якого боржнику ТОВ “Карлівський сільгоспкомбінат” було надано кредит у розмірі 2390000,00 гривень строком до 02 березня 2004 року під 23 % річних.

27 лютого 2004 року між АТЗТ “Стиль - Леньо” та ЗАТ КБ “Приватбанк” було укладено договір поруки. Відповідно до п.п. 1, 2 зазначеного договору поруки поручитель АТЗТ “Стиль Леньо” зобов’язалося відповідати перед ЗАТ КБ “Приватбанк” за зобов’язаннями боржника за кредитним договором ТОВ “Карлівський сільгоспкомбінат” № 24/2003 від 22 травня 2003 року за повернення кредиту у розмірі 2390000,00 гривень у строк до 10 червня 2004 року, сплатою боржником відсотків за користування кредитними коштами, а також виплату останнім штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

У зв’язку із тим, що боржник за кредитним договором ТОВ “Карлівський сільгоспкомбінат” не виконало своїх зобов’язань із повернення кредитних коштів, сплати відсотків та штрафних санкцій, то всі вищевказані платежі було здійснено поручителем боржника ТОВ “Карлівський сільгоспкомбінат” - АТЗТ “Стиль Леньо” наступним чином: 27 лютого 2004 року – суму нарахованих відсотків за користування кредитом у розмірі 200 000,00 гривень; 29 квітня 2004 року – суму нарахованих відсотків за користування кредитом у розмірі 200 000,00 гривень; 14 червня 2004 року – суму кредиту у розміру 2 390 000,00 гривень; 14 червня 2004 року – сума нарахованих відсотків за користування кредитом у розмірі - 71 309,89 гривень на загальну суму 2 861 310,00 гривні.

Судом було встановлено, що АТЗТ “Стиль - Леньо” неодноразово зверталося із письмовими вимогами до ЗАТ КБ “Приватбанк” про виконання останнім своїх обов’язків за договором поруки від 27 лютого 2004 року, але відповідач свої обов’язки не виконав, оригінали відповідних документів не передав.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено порушення зобов’язань, передбачених п. 9 договору поруки від 27 лютого 2004 року.

Окрім того, судом було встановлено, що забезпечення виконання зобов’язань ТОВ “Карлівський сільгоспкомбінат” за кредитним договором № 24/2003 було також забезпечено наступними договорами, укладеними із ЗАТ КБ “Приватбанк”: договір закладу від 22 травня 2005 року, укладений із ТОВ “Інформресурс” про заклад обсіву кам’яного заставною вартістю 2 762 500,00 гривень; договір застави майна від 10 лютого 2004 року, укладений із ТОВ “Агротрейд” про заставу майна заставною вартістю 492 761,54 гривень; договір застави автотранспорту від 10 лютого 2004 року, укладений із ТОВ “Агротрейд” про заставу майна заставною вартістю 1470998,69 гривень; договір іпотеки від 10 лютого 2004 року, укладений із ТОВ “Агротрейд” про заставу майна заставною вартістю 878978,80 гривень; договір застави майбутнього урожаю від 22 травня 2003 року, укладений із ТОВ “Карлівський сільгоспкомбінат” як забезпечення повернення кредиту у розмірі 2390000,00 гривень, сплати відсотків, пені, відшкодування збитків; договір застави майнових прав від 22 травня 2003 року, укладений із ТОВ “Карлівський сільгоспкомбінат” про заставу майнових прав заставною вартістю 7481250,00 гривень; договір поруки від 22 травня 2003 року, укладений із громадянином України Ігнатовим І.В. на все його майно як забезпечення повернення кредиту у розмірі 2390000,00 гривень, сплати відсотків, пені, відшкодування збитків.

Згідно ч. 2 ст. 556 Цивільного кодексу України встановлено, що до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Наведені фактичні обставини справи, дають підстави суду дійти висновку, що АТЗТ “Стиль Леньо” виконавши зобов’язання боржника ТОВ “Карлівський сільгоспкомбінат” перед ЗАТ КБ “Приватбанк” отримало право звернення стягнення на заставлено майно та майнові права за вищевказаними договорами. Таке звернення можливо при наявності оригіналів відповідних договорів.

Позивачем по справі було надано до суду докази того, що ТОВ “Карлівський сільгоспкомбінат” ухвалою господарського суду Полтавської області по справі № 10/175 від 30 липня 2004 року визнано банкрутом та 06 березня 2007 року затверджено ліквідаційний баланс, стан підприємства у податковому органі - ліквідаційна процедура за рішенням суду. ТОВ “Агротрейд” ухвалою господарського суду Полтавської області по справі № 8/380 від 23 грудня 2004 року визнано банкрутом та 09 листопада 2006 року затверджено ліквідаційний баланс, стан підприємства у податковому органі - ліквідаційна процедура за рішенням суду.

У судовому засіданні представник позивача пояснив, інший поручитель ТОВ “Карлівський сільгоспкомбінат” за кредитним договором - ТОВ “Інформресурс” більше не володіє майном, яке було передано у заставу у якості забезпечення виконання зобов’язань боржника ТОВ “Карлівський сільгоспкомбінат” на підставі договору закладу від 22 травня 2005 року.

Відповідно до п. 7 Договору поруки від 27 лютого 2004 року, укладеного між АТЗТ “Стиль - Леньо” та ЗАТ КБ “Приватбанк”, встановлено, що до поручителя, виконавчого обов’язки боржника за кредитним договором, переходять усі права кредитора за кредитним договором і договором застави, укладеним в цілях забезпечення виконання зобов’язань боржника перед кредитором за кредитним договором № 24/2003 від 22 травня 2003 року.

Відповідно до п. 9 Договору поруки від 27 лютого 2004 року, укладеного між АТЗТ “Стиль - Леньо” та ЗАТ КБ “Приватбанк”, у випадку виконання поручителем обов’язків боржника за кредитним договором кредитор зобов’язаний передати поручителю впродовж 5 банківських днів з моменту виконання обов’язків всі документи, що підтверджують обов’язки боржника за кредитним договором.

Суд встановив, що після сплати позивачем суми боргу ТОВ “Карлівський сільгоспкомбінат” передбачені п. 9 Договору поруки від 27 лютого 2004 року оригінали документів відповідачем позивачу станом до моменти розгляду даної справи у суді передані не були.

При цьому відповідач посилається на ту обставину, що зазначеним пунктом 9 договору поруки від 24 лютого 2004 року на відповідача не покладено обов’язок передати позивачу як поручителю, який виконав обов’язки боржника і є новим кредитором, оригінали договорів, які були укладені відповідачем у якості забезпечення виконання зобов’язань боржника ТОВ “Карлівський сільгоспкомбінат” за кредитним договором № 24/2003, а лише документи, що підтверджують обов’язки боржника за кредитним договором, якими на думку відповідача є виключно Кредитний договір № 24/2003 від 22 травня 2003 року.

Проте таке твердження відповідача ґрунтується на довільному тлумаченні умов п. 9 договору.

Із змісту п. 9 договору поруки від 24 лютого 2004 року на відповідача покладено обов’язок передати позивачу впродовж 5 банківських днів з моменту виконання обов’язків боржника за кредитним договором всі документи, що підтверджують обов’язки боржника за кредитним договором.

Виходячи зі положень ст. 553 Цивільного кодекс України, яка дає визначення договору поруки, ст. 572 Цивільного кодекс України, яка дає визначення договору застави, суд вважає, що до документів, які підтверджують обов’язки боржника за кредитним договором також відносяться і ті договори, які були укладені в забезпечення виконання зобов’язань ТОВ “Карлівський сільгоспкомбінат” за кредитним договором № 24/2003, оскільки договори укладені з метою забезпечення основного зобов’язання, є похідними від кредитного договору, то їх юридична доля така ж, як і кредитного договору. Таким чином, суд встановив, що на підставі п.9 договору поруки від 27 лютого 2004 року відповідач зобов’язаний був передати позивачу, як поручителю, який виконав зобов’язання за договором поруки всі документи, що підтверджують обов’язки боржника за кредитним договором, в тому числі й документи, що забезпечували його виконання.

Відповідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, у тому числі відшкодування збитків (стаття 611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Згідно із ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Наведені обставини справи та приписи нормативно-правових актів, дають підстави суду дійти висновку, що в діях відповідача є склад цивільно-правової відповідальності у вигляді збитків.

Протиправність поведінки відповідача полягає у невиконанні взятих на себе зобов’язань, передбачених п. 9 договору поруки від 27.02.2004 року. Невиконання таких умов призвело до неможливості позивачем отримати задоволення своїх вимог за рахунок коштів боржника та інших видів забезпечення та настання матеріальної шкоди у сумі позову. Між протиправною поведінкою відповідача та шкодою існує прямий причинний зв'язок, який полягає у тому, що у разі належного виконання відповідачем у мов договору, позивач міг би задовольнити свої вимоги за рахунок коштів боржника. Як свідчать матеріали справи в даний час звернення з вимогою до боржника не призведе до поновлення прав позивача, оскільки підприємство боржника знаходиться в ліквідаційній процедурі.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 43, 47-49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИЛА:

Відмовити в задоволенні заяви відповідача про передачу справи за підсудністю до господарського суду Дніпропетровської області.

Позов задовольнити.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства Комерційний банк “Приватбанк”, 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна перемоги, 50, у особі філії “Харківське головне регіональне управління” закритого акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк”, 61125, м. Харків, вул. Червоношкільна набережна, 16, , на користь Акціонерного товариства закритого типу “Стиль Леньо”, 61052, м. Харків, вул. Червоноармійська, 11, , завдану матеріальну шкоду у розмірі 2 861309,82 гривні.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення оголошено в судовому засіданні 12.06.2008 року.

Головуючий суддя Черленяк М.І.

суддя Хачатрян В.С.

суддя Лаврова Л.С.