КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2008                                                                                           № 17/404

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Смірнової Л.Г.

суддів:           Коротун О.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Серіков В.В.- представник за дов. № б/н від 01.02.2008;

від відповідача - 11.03.2008 - не з’явився; - брав участь в судовому засіданні 19.02.2008 до перерви;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Богдана-М"

на рішення Господарського суду м.Києва від 12.12.2007

у справі № 17/404

за позовом                               Приватне підприємство "Бако"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Богдана-М"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 84534,41 грн.

Приватне підприємство „Бако” (далі – позивач) у жовтні 2007 рокузвернулася до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Богдана-М” (далі - відповідач) про зобов’язання товариства з обмеженою відповідальністю „Богдана-М” виконати умови договору № 06/01 – сплатити на користь приватного підприємства „Бако” вартість поставлених товарів у сумі 65 997, 25грн., стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю „Богдана-М” на користь приватного підприємства „Бако” 18 537,16 грн. пені за несвоєчасну сплату поставленого товару, судові витрати, а також вартість послуг юриста.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.12.2007 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 65997,25 грн. основного боргу, 12318,28 грн. пені, 783,15 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині в позові відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що відповідач за отриманий товар повністю не розрахувався, тому вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в розмірі 65997,25 грн. суд визнав обґрунтованими та їх задовольнив.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що розмір пені за весь час прострочки, яка підлягає стягненню з відповідача відповідно до ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, тому в частині задоволення стягнення пені в сумі 18 537,16 грн. відмовив, а задовольнив лише суму 12318,28 грн. пені.

Відповідач, не погоджуючись із рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 12.12.2007 року по справі № 17/404 скасувати частково та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги приватного підприємства „Бако” лише в частині стягнення основного боргу в сумі 23 903,55 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що між сторонами був підписаний й інший договір – за таким же номером та тією ж датою, відповідно до п. 2.2 якого визначено зобов’язання відповідача, тобто ТОВ „Богдана-М” оплатити товар протягом 21 календарного дня з моменту приймання покупцем товару, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Отже, на думку апелянта, при прийнятті оспорюваного рішення судом першої інстанції досліджувався не той договір, який був дійсно укладений між сторонами по справі.

Крім того, апелянт вказує, що за даними його бухгалтерських документів заборгованість відповідача перед позивачем на день прийняття рішення становила 29 575,95 грн., а на даний час взагалі 23 903,55 грн.

Таким чином, на думку апелянта, при прийнятті рішення суд першої інстанції не дослідив усіх обставин справи, не надав належної юридичної оцінки фактам – зокрема існуванню двох договорів між тими ж сторонами з того ж предмету, але з різними строками виконання зобов’язання відповідачем щодо оплати товару, не призначив з метою повного та всебічного розгляду справи проведення звірки взаєморозрахунків між сторонами, у зв’язку з чим дане рішення є необґрунтованим.

Позивач письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав, що відповідно до ст. 96 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду. В судовому засіданні апеляційної інстанції його представник заперечував проти доводів апеляційної скарги та пояснив, що факт різниці між сторінкою один договору № 06/01 від 01.06.2006, копія якого була надана представником відповідача в судовому засіданні 19.02.2008, в якому строк виконання оплатити товару встановлений протягом 21 календарного дня з моменту приймання покупцем товару, обумовлений тим, що первинно позивач пропонував проект договору зі строком виконання оплати товару протягом 21 календарного дня, але потім сторони остаточно узгодили цей термін, встановивши строк виконання оплати товару протягом 30 календарних днів (про що зазначено в протоколі судового засідання від 19.02.2008). Проте, це не впливає на суть рішення, оскільки лише збільшує, а не зменшує строк оплати.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2008 у справі № 17/404 скарга прийнята до розгляду та порушено апеляційне провадження. Крім того, даною ухвалою було зобов’язано апелянта надати суду докази сплати товару станом на день ухвалення рішення судом першої інстанції, оригінал та належним чином засвідчену копію іншого договору, на який посилається апелянт в апеляційній скарзі та обґрунтувати неможливість подання цих доказів суду першої інстанції.

Розпорядженням В.о. Голови Київського апеляційного господарського суду № 01-23/1/5 від 18.02.2008 „Про зміну складу колегії суддів”, в зв’язку з виходом судді Алданової С.О. з щорічної відпустки доручено розгляд апеляційної скарги у справі № 17/404 колегії суддів у складі: Смірнова Л.Г.- головуючий суддя, суддів Алданової С.О., Коротун О.М.

19.02.2008 в судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду представниками сторін була подана спільна заява про продовження розгляду апеляційної скарги по справі № 17/404 в зв’язку з неможливістю виконання ухвали суду з поважних причин.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.02.2008 відповідно до ст.ст. 69, 102 ГПК України було продовжено строк розгляду апеляційної скарги по справі № 17/404 та оголошено на підставі ст. 77 ГПК України перерву до 11.03.2008.

У судовому засіданні 19.02.2008 оголошувалася перерва до 11.03.2008, тому постанову ухвалено 11.03.2008.

Апелянт вимог ухвали суду апеляційної інстанції не виконав. Після перерви 11.03.2008 в судове засідання не з’явився та не повідомив поважних обставин неможливості виконання вимог суду з причини, що не залежить від нього. Клопотань, заяв від сторони на адресу суду не надходило.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Київський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як правильно встановлено судом першої інстанції, 01.06.2006 між позивачем та відповідачем було укладено договір №06/01 (далі – договір), за яким позивач (продавець за договором) зобов’язався поставити відповідачу (покупець за договором) продукцію, в кількості та асортименті, передбачених договором, а відповідач зобов’язався прийняти цей товар та здійснити оплату цього товару відповідно до договору.

Відповідач на підставі наступних накладних: №03-010 від 06.03.2007, №02-047 від 27.02.2007, №01-013 від 24.01.2007, №12/012 від 18.12.2006, №12/001 від 01.12.2006, №11/017 від 28.11.2006, №11/015 від 28.11.2006, №11/013 від 27.11.2006, №11/006 від 17.11.2006, №11/004 від 14.11.2006, №10/008 від 10.10.2006, №09/014 від 26.09.2006, №09/003 від 08.08.2006, №06/009 від 16.06.2006 отримав від позивача товар на загальну суму 142037,53 грн., про що свідчать підписи повноважного представника відповідача про одержанні товару на накладних (знаходяться в матеріалах справи).

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також, апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до п.2.2 договору, оригінал якого оглянуто судом апеляційної інстанції, про що зазначено в протоколі судового засідання від 11.03.2008, відповідач був зобов’язаний оплатити товар протягом 30 календарних днів з моменту отримання товару.

Відповідач здійснив оплату за поставлений товар на суму 76 040,28 грн., що підтверджується банківськими виписками за платіжними дорученнями № 981 від 18.08.2006 на суму 4 800 грн., № 1114 від 20.09.2006 на суму 4 800 грн., № 1213 від 13.10.2006 на суму 10 020 грн., № 1366 від 20.11.2006 на суму 6 000 грн., № 1409 від 30.11.2006 на суму 18 00 грн., № 1475 від 22.12.2006 на суму 15 000 грн., № 1534 від 29.12.2006 на суму 7 881,32 грн., № 106 від 30.01.2007 на суму 7 538,96 грн., № 538 від 31.05.2007 на суму 2 000грн.

Станом на день вирішення спору по суті в першій інстанції заборгованість відповідача за отриманий товар складала 65997,25 грн.

Будь-яких належних доказів, які б спростовували твердження позивача щодо існування заборгованості в розмірі 65997,25 грн. відповідач суду не надав.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як правильно вказано судом першої інстанції, відповідач в судовому засіданні суду першої інстанції надав письмове пояснення по справі, в якому розмір заборгованості визнав лише частково, а саме в розмірі 29575,95 грн. Разом з цим, будь-яких належних доказів, які б спростовували твердження позивача щодо існування заборгованості в розмірі 65997,25 грн., відповідач не надав як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції на вимогу останнього (ухвала від 22.01.2008).

Згідно зі ст.ст.14, 526 Цивільного кодексу України між сторонами у справі виникли цивільні права і обов’язки (зобов’язання), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, а одностороння відмова від виконання зобов’язання в силу ст.525 ЦК України не допускається.

Виходячи з вищевказаного, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правомірно зазначив, що відповідач за отриманий товар повністю не розрахувався, а тому вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в розмірі 65997,25 грн. суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, господарський суд першої інстанції вірно вказав, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягають лише частковому задоволенню.

Відповідно до п.6.1 договору в разі порушення строку оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,07% від вартості неоплаченого своєчасно товару за кожний день прострочки.

Згідно з частиною 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Частиною 3 статті 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями відповідно до ч. 1ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Ч. 1, 4 ст. 231 ГК України встановлено, що законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається; у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” розмір пені, яку сплачують платники грошових коштів за прострочку платежу, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки розмір пені, передбачений сторонами у п.6.1 договору, перевищує розмір пені, визначений Законом України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”, суд першої інстанції правомірно на підставі вищенаведених норм матеріального права стягнув з відповідача пеню за спірний період саме в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, а саме 12318,28 грн.

Отже, з огляду на викладене нарахована позивачем пеня в інший частині є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Крім того, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на оплату послуг юриста, оскільки доказів того, що позивачем дійсно понесені такі витрати, суду не надано та не обґрунтовано підстав такого стягнення в розумінні норм матеріального та (або) процесуального права.

За загальним правилом обов’язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Київський апеляційний господарський суд на підставі ст. 33 ГПК України не бере до уваги твердження апелянта, що господарським судом першої інстанції не досліджено існування іншого договору з такими ж сторонами, номером та датою підписання як необґрунтовані, оскільки відповідачем не було подано суду оригінал зазначеного договору для огляду та не надано пояснень щодо неможливості їх подання суду першої інстанції. Крім того, тексти цих договорів (як вбачається з поданої копії) ідентичні, а строк виконання зобов’язання за наданою стороною копією ще менший (21 день), тоді як суд першої інстанції обчислював штрафні санкції, виходячи з 30 денного терміну, що надавався відповідачу для виконання грошового зобов’язання.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд першої інстанції правомірно встановив, що позовні вимоги є обґрунтованими та частково їх задовольнив у наведених сумах.

З огляду на встановлене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в розумінні ст. 104 ГПК України. Судові витати за розгляд апеляційної скарги у зв’язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Богдана-М” залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 12.12.2007 у справі № 17/404 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 17/404 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Коротун О.М.

17.03.08 (відправлено)