ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2008 р.

№ Б-24/14-08

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Полякова Б.М., –головуючого,

Коваленка В.М. (доповідач у справі),

Катеринчук Л.Й.

розглянувши

касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у Комінтернівському районі м. Харкова, м. Харків

на ухвалу

та ухвалу

від 07.04.2008 р. Харківського апеляційного господарського суду

від 21.01.2008 р. господарського суду Харківської області

у справі

№ Б-24/14-08 господарського суду Харківської області

за заявою

товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Далакс", смт. Н. Водолага Харківського району Харківської області

до

приватного підприємства "Агролідер", м. Харків

про

визнання банкрутом

арбітражний керуючий

Шиндель Ю.І.

в судовому засіданні взяв участь представник:

Державної податкової інспекції у Комінтернівському районі м. Харкова

Сліденко А.В., довір.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.01.2008 р. (суддя –Плахов О.В.) за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Далакс" (надалі –Кредитор, Товариство) порушено провадження у справі № Б-24/14-08 про банкрутство приватного підприємства "Агролідер" (надалі –Боржник, Підприємство) в порядку Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі –Закон про банкрутство).

Не погоджуючись з винесеною ухвалою суду першої інстанції, Державна податкова інспекція у Комінтернівському районі м. Харкова (далі –Інспекція) звернулася до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 21.01.2008 р. та відмовити в прийнятті заяви про порушення справи про банкрутство Боржника.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07.04.2008 року (головуючий суддя –Олійник В.Ф., судді: Гончар Т.В., Бабакова Л.М.) Інспекції відмовлено в прийнятті апеляційної скарги до провадження.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою суду апеляційної інстанції, Державна податкова інспекція у Комінтернівському районі м. Харкова звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 21.01.2008 року та ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 07.04.2008 року, а також відмовити Кредитору в прийнятті заяви про порушення справи про банкрутство Підприємства. В судовому засіданні 04.06.2008 року представник Інспекції в заяві уточнив касаційні вимоги та просить здійснити перегляд в касаційному порядку ухвали Харківського апеляційного господарського суду від 07.04.2008 року.

Касаційна скарга мотивована порушенням судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме ст. 14 Закону про банкрутство, Закону України "Про державну податкову службу в Україні", Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", а також норм процесуального права.

Заслухавши пояснення учасника судового засідання, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 91 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначає осіб, що мають право апеляційного оскарження, якими є, зокрема, сторони у господарській справі. Провадження у справах про банкрутство здійснюється в порядку провадження, передбаченому ГПК України, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство, стаття 1 якого визначає сторін у справі про банкрутство, якими є, зокрема, кредитори (представник комітету кредиторів).

Також, ст. 1 Закону про банкрутство передбачає, що кредитор –це юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). Також, згадана стаття Закону про банкрутство визначає грошове зобов'язання, як зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України. До складу грошових зобов'язань боржника не зараховуються недоїмка (пеня та штраф), визначена на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов'язання, які виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров'ю громадян, зобов'язання з виплати авторської винагороди, зобов'язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі.

Пункт 1 ст. 14 Закону про банкрутство встановлює порядок пред'явлення кредиторами своїх вимог до боржника, який (порядок) включає також подання до господарського суду письмових заяв із вимогами до боржника, а також документів, що їх підтверджують.

Як вбачається, заявником в касаційній скарзі зазначається про мінімізацію боржником податкових зобов'язань, а також, враховуючи строк проведення планової виїзної документальної перевірки Боржника, про позбавлення Інспекції можливості в строк заявити кредиторські вимоги до Підприємства. При цьому, Інспекція, як в апеляційній скарзі, так і в касаційній скарзі жодним чином не посилається на наявність будь-яких майнових (грошових) претензій до боржника, розмір таких претензій (суму вимог), характер вимог (майнові або грошові). Окрім цього, в скарзі відсутнє посилання на будь-які докази, з їх наданням, що підтверджують такі вимоги. Визначення ж заявником в апеляційній та касаційній скаргах про неможливість вчасно закінчити документальну перевірку діяльності Підприємства та пред'явити у майбутньому у встановлений Законом про банкрутство термін кредиторські вимоги не є по суті пред'явленням кредиторських вимог до Боржника.

Отже, враховуючи порядок визначення та визнання кредитором у справі про банкрутство, передбачений ст.ст. 1, 14, 15 Закону про банкрутство, касаційна інстанція дійшла висновку, що на момент звернення з апеляційною скаргою Інспекція не була кредитором у справі про банкрутство Боржника, оскільки Інспекція не пред'явила кредиторські вимоги до Підприємства та її вимоги не були визнані у встановленому Законом про банкрутство порядку, у зв'язку з чим Інспекція, відповідно, не є стороною у справі про банкрутство Боржника, яка має право апеляційного оскарження відповідно до положень ст. 91 ГПК України.

Щодо посилання заявника касаційної скарги на неможливість у встановлений термін з дня публікації оголошення про порушення справи про банкрутство заявити кредиторські вимоги до Підприємства, суд касаційної інстанції звертає увагу Інспекції на те, що стаття 1 Закону про банкрутство визначає таку категорію, як поточні кредитори, якими є кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство. При цьому, відповідно до ст. 23 вказаного закону з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури. Отже, Інспекція не позбавлена можливості, не обмежуючись встановленим ст. 14 Закону про банкрутство терміном, у якості поточного кредитора пред'явити свої вимоги, що виникли за результатами проведення документальної перевірки Боржника, яка (перевірка) в свою чергу, проводилась вже під час здійснення процедури банкрутства Підприємства.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку щодо правомірності відмови Інспекції в прийнятті апеляційної скарги у справі про банкрутство Боржника.

За таких обставин справи доводи касаційної скарги Державної податкової інспекції у Комінтернівському районі м. Харкова не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, тому ухвала цього суду підлягає залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст. 1, 11, 14, 23 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Комінтернівському районі м. Харкова залишити без задоволення.

2.          Ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 07.04.2008 р. у справі № Б-24/14-08 залишити без змін.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді В.М. Коваленко

Л.Й. Катеринчук