ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2008 р.

№ 14/757/07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дунаєвської Н.Г. –головуючого,

Воліка І.М.,

Михайлюка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві касаційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська АЕС" на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18 березня 2008 року у справі № 14/757/07 Господарського суду Миколаївської області за позовом Відкритого акціонерного товариства "Дрогобицький завод автомобільних кранів", Львівська область, до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська АЕС", Миколаївська область, про стягнення 154 504,33 грн.,

за участю представників сторін:

позивача –не з'явилися;

відповідача –ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська АЕС" –Мельник О.М. (дов. № 634 від 06.03.2008 р.);

встановив:

У листопаді 2007 року позивач –Відкрите акціонерне товариство "Дрогобицький завод автомобільних кранів" пред’явив у господарському суді позов до відповідача –Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська АЕС" про стягнення 154 504,33 грн.

Вказував, що відповідно до постанови Одеського апеляційного господарського суду від 15 жовтня 2002 року у справі № 14/148 з ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська АЕС" стягнуто на користь ВАТ "Дрогобицький завод автомобільних кранів" 294 630,96 грн. основного боргу та судові витрати.

Зазначав, що постановою державного виконавця Южноукраїнського міського управління юстиції від 10 квітня 2003 року виконавче провадження з виконання наказу № 14/148 від 17 лютого 2003 року зупинене на підставі п. 8 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки ухвалою Господарського суду міста Києва від 7 лютого 2003 року порушено справу про визнання відповідача банкрутом.

Посилаючись на ту обставину, що до цього часу наказ не виконано, позивач просив стягнути з відповідача 127 855,44 грн. інфляційних втрат, 26 648,88 грн. –3 % річних та судові витрати.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 17 січня 2008 року (суддя Цвєткова П.В.) позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з відповідача на користь позивача 127 234,95 грн. інфляційних, 26 516,79 грн. 3 % річних, 1537,50 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Судове рішення мотивоване посиланнями на ту обставину, що інфляційні нарахування та проценти річних за своєю правовою природою не є неустойкою, а тому на ці суми не поширюються положення частини четвертої статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18 березня 2008 року (колегія суддів у складі: Мишкіної М.А. –головуючого, Сидоренко М.В., Таценко Н.Б.) рішення змінено, зазначено про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що судове рішення про стягнення з відповідача грошових коштів прийняте в результаті неналежного виконання договірних зобов'язань за договором №АП-84/00 від 9 лютого 2000 року, а справа про банкрутство відповідача була порушена господарським судом міста Києва 7 березня 1993 року.

Позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з відповідача на користь позивача 127 221,65 грн. інфляційних, 26 516,79 грн. 3 % річних, 1537,31 грн. державного мита та 117,41 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постанова мотивована посиланнями на ст. 43 та ч. 2 ст. 625 ЦК України та на помилковість висновку місцевого суду щодо розрахунку присуджених до стягнення сум.

У касаційній скарзі ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська АЕС", посилаючись на порушення судами норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, а саме: ст.ст. 209, 614 ЦК України, ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", –просить скасувати судові рішення у даній справі та прийняти нове рішення.

Розглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів знаходить за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Постанова апеляційного суду відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Так, під час розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15 жовтня 2002 року у справі № 14/148 частково задоволено позов ВАТ “Дрогобицький завод автомобільних кранів” до ДП "НАЕК “Енергоатом” в особі відокремленого підрозділу “Южно-Українська АЕС”.

Постановлено стягнути з ДП на користь Товариства 294 630,96 грн. основного боргу, 1349,80грн. держмита та 118грн. витрат на ІТЗ судового процесу.

17 лютого 2003 року Господарським судом Миколаївської області виданий наказ, за яким 10 квітня 2003 року державним виконавцем ДВС Южноукраїнського міського управління юстиції було відкрите виконавче провадження.

Постановою державного виконавця Южноукраїнського міського управління юстиції від 10 квітня 2003 року виконавче провадження з виконання наказу № 14/148 від 17 лютого 2003 року зупинене на підставі п. 8 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки ухвалою Господарського суду міста Києва від 7 лютого 2003 року порушено справу про визнання відповідача банкрутом та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Розглядаючи спір в порядку апеляційного провадження, апеляційним господарським судом встановлено, що відносно ДП "НАЕК “Енергоатом” справи про банкрутство порушувались декілька разів, зокрема у справі № 24/586-б, провадження у якій було порушено Господарським судом міста Києва 21 вересня 2001 року.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення нарахованих на основну суму заборгованості інфляційних та 3 % річних, за період з листопада 2004 року по жовтень 2007 року, місцевий господарський суд, з яким правомірно погодився суд апеляційної інстанції, виходив з приписів ст. 625 ЦК України, відповідно до яких боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи постанову про зміну рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних, 3 % річних та судових витрат, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що при проведені розрахунку суми інфляційних та річних судом першої інстанції не виключено із загальної суми заборгованості боржника суми держмита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, які помилково включені позивачем.

При цьому суди виходили з того, що відповідно до абзацу четвертого частини четвертої статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції, чинній до внесення змін Законом України від 17.11.2005 року № 3108-1V) протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів). За визначенням термінів, вживаних у цьому Законі, грошове зобов'язання - це зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України (абзац сьомий статті 1).

Такі підстави передбачені, зокрема, статтею 214 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року та частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року, згідно з якими боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час І прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи викладене, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання, як його визначено у статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

За таких обставин висновки суду апеляційної інстанції відповідають вимогам чинного законодавства та грунтуються на матеріалах справи.

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами положень ст. 209 та ст. 614 ЦК України не заслуговують на увагу, оскільки є наслідком неправильного тлумачення положень чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін.

Інші доводи, наведені у касаційній скарзі, про неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, не спростовують правильних висновків суду та зводяться до намагань скаржника надати перевагу одних доказів над іншими, що суперечить вимогам ст.1117 ГПК України.

Враховуючи те, що у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, прийнята постанова відповідає нормам чинного законодавства та підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська АЕС" залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18 березня 2008 року у справі № 14/757/07 залишити без змін.

Головуючий:

Н. Дунаєвська

Судді:

І. Волік

М. Михайлюк