ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2008 р.

№ 7/317

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого

суддів

Кочерової Н.О.

Самусенко С.С.

Черкащенка М.М.

розглянув

касаційну скаргу

товариства з обмеженою відповідальністю "Промзовнішсервіс"

на постанову

у справі

Донецького апеляційного господарського суду

від 25.03.2008р.

№ 7/317

господарського суду Донецької області

за позовом

до

про

товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Фомінська"

товариства з обмеженою відповідальністю "Промзовнішсервіс"

стягнення 21 405,18 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Кухарчук М.В. дов. від 28.11.2007

від відповідача: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2007 року товариство з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Фомінська" звернулася до господарського суду Донецької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Промзовнішсервіс" про стягнення заборгованості в сумі 20 550 грн. та штрафних санкцій у сумі 855,18 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначало, що 19.02.2007 між сторонами укладено договір №18 поставки вугільної продукції, відповідно до умов якого відповідач повинен був прийняти і оплатити поставлену продукцію. У зв'язку з неповним виконанням зобов'язань за договором та специфікації від 15.03.2007 у відповідача виникла заборгованість за поставлений товар.

Рішенням господарського суду Донецької області від 12.02.2007 (суддя Малашкевич С.А.) позов задоволено повністю.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 25.03.2008 (судді: Шевкова Т.А.- головуючий, Діброва Г.І., Стойка О.В.) рішення залишено без змін.

Задовольняючи позов та залишаючи рішення без змін, господарські суди виходили з обґрунтованості позовних вимог.

В касаційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю "Промзовнішсервіс" просить скасувати рішення господарського суду та постанову апеляційного господарського суду та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, Вищий господарський суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, між товариством з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Фомінська" та товариством з обмеженою відповідальністю "Промзовнішсервіс" укладено договір №18 від 19.02.2007р.

Відповідно пункту 1.1 даного договору позивач зобов’язувався поставити на адресу відповідача вугільну продукцію, а відповідач –прийняти та оплатити продукцію найменування, ціна, кількість, якість, строки поставки та строки оплати якої вказані в специфікаціях, які є невід’ємними частинами договору.

Пунктом 3.3 договору сторони встановили, що розрахунки за отриману продукцію здійснюються покупцем грошовими коштами на поточний рахунок продавця в строк встановлений в специфікаціях до договору. За погодженням сторін можливі інші форми розрахунків.

Специфікаціями від 19.02.2007р. та 15.03.2007р., які є додатками №1 та №2 до договору, сторони узгодили поставку вугільної продукції марки Тр О-200 у березні 2007року та домовилися про поставку вугілля кількістю 500 тн ціною 125 грн. (без ПДВ), всього на суму 62500грн.

Пунктами 1, 2 специфікацій встановлено що, оплата поставленої продукції здійснюється протягом десяти банківських днів від дати підписання акта(ів) приймання –передачі вугільної продукції.

Як вбачається з матеріалів справи за видатковою накладною від 21.03.2007р. № РН-0000073 позивач відвантажив, а відповідач отримав 208000кг вугільної продукції.

Поставка вугільної продукції здійснена залізницею за залізничними квитанціями №№49454885, 49454886, 49454887 у вагонах №№ 67845404, 67908111, 66778531, про що сторонами підписаний акт приймання –передачі від 21.03.2007р., згідно якого відповідач прийняв вугілля із вагонів №№ 67908111, 66778531 у кількості 137тн на суму 20550грн.

Від прийняття вугілля у вагоні № 67845404 у кількості 71тн відповідач відмовився у зв’язку із виявленням його неякісності, згідно акту відбору проб № 325 від 02.04.2007р.

Відповідачем не виконані умови договору № 18 від 19.02.2007р. та специфікації від 15.03.07р., доказів оплати позивачу поставленої продукції не надано, тому позивач звернувся до господарського з вимогою про стягнення суми боргу у примусовому порядку.

Задовольняючи позов господарський суд, з яким правильно погодився суд апеляційної інстанції, виходили з того, що вугільна продукція отримана відповідачем у кількості 137тн на суму 20550грн., акт приймання –передачі підписаний представником відповідача, але відповідач свої зобов’язання в частині оплати отриманої продукції за умовами договору від 19.02.2007р. №18 та п.2 специфікації від 15.03.2007р. не виконав, доказів оплати вартості отриманого вугілля в сумі 20550 грн. суду не надав, і в зв'язку з порушенням строків оплати дійшли висновку ще про стягнення з відповідача пені в сумі 844,82 грн. та річних в сумі 10,36 грн.

Матеріали справи свідчать про те, що апеляційний господарський суд в порядку ст. 43 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності і підставно застосував норми процесуального та матеріального права.

Посилання в касаційній скарзі відповідача на ту обставину, що судовим інстанціями не розглянута вимога про залік вимог, є безпідставним.

Згідно з частиною третьою статті 203 ГК України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. Аналогічні правила містить і стаття 601 ЦК України

Враховуючи, що відповідач не звертався до позивача з заявою про залік вимог, доказів звернення до суду не надавав, господарський суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний господарський суд, прийшли до правильного висновку про відсутність підстав для взаємозаліку вимог, у зв’язку з чим обґрунтовано не застосовували положення ст. ст. 203 ГК України та ст.601 ЦК України.

Крім того, наявність заборгованості позивача перед відповідачем не позбавляє останнього права пред’явити до ТОВ "Центральна збагачувальна фабрика "Фомінська" позов про стягнення заборгованості у вигляді послуг за переадресацію відвантаженого позивачем неякісного вугілля.

За таких обставин, прийняті судові рішення відповідають матеріалам справи та вимогам закону, підстав для їх скасування не вбачається.

Доводи скаржника, викладені в касаційній скарзі, не спростовують правильного висновку суду апеляційної інстанції і не заслуговують на увагу.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Промзовнішсервіс" залишити без задоволення, а постанову від 25.03.2008 Донецького апеляційного господарського суду у справі № 7/317 залишити без змін.

Головуючий                                                              Н. Кочерова

Судді:                                С. Самусенко

М. Черкащенко