донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

04.06.2008 р.                                                              справа №2/153

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Стойка О.В.

суддів

Колядко Т.М. , Гези Т.Д.

за участю представників сторін:

від позивача:

Єфіменко О.С. за довіреністю,

від відповідача 1:

від відповідача 2

від третьої особи

Шестова Т.П. за довіреністю

Селезньов А.І. за довіреністю Богаченок С.В. за довіреністю

Шестова Т.П. за довіреністю

,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Пісківської сільської ради, с.Піски, Ясинуватського району, Донецькоїобласті

на рішення (ухвалу) господарського суду

Донецької області

від

17.03.2008 року

по справі

№2/153 (Будко Н.В.)

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінтез", м.Донецьк

до

третя особа

1. Товариства з обмеженою відповідальністю „Донецьке обласне виробниче об’єднання сільського комунального господарства „Облсількомунгосп”, м.Донецьк

2. Пісківської сільської ради, с.Піски, Ясинуватського району, Донецької області

Товариство з обмеженою відповідальністю „Донецьксількомунгосп”, м.Донецьк

про

стягнення 43047грн. 84коп.

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2007 року до господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Сінтез", м.Донецьк (позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Донецьке обласне виробниче об’єднання сільського комунального господарства „Облсількомунгосп”, м.Донецьк (відповідач 1) та Пісківської сільської ради, с.Піски, Ясинуватського району, Донецької області (відповідач 2) про відшкодування вартості підрядних робіт у розмірі 36629,20грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 3 296,63грн., процентів у сумі 3 122,01грн.

В процесі розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги, просив стягнути з відповідача -2 суму в 36 629грн. 20коп. на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України-як з власника котельної, на якій виконувались підрядні роботи, а також просив виключити із складу відповідачів відповідача 1. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 2 на підставі ст. 536 Цивільного кодексу України проценти за користування чужими коштами в сумі 3 122грн. 01коп. та три проценти річних в сумі 3 296грн. 63коп.

Рішенням господарського суду від 20.09.2007р. у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено у зв»язку з пропуском строку позовної давності, яке постановою Донецького апеляційного господарського суду від 16.10.07р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.12.07р. вищезазначені судові рішення скасовані, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду.

Протягом розгляду справи в суді першої інстанції позивач не надав заяви про відмову від позову в частині вимог до відповідача 1.

Рішенням господарського суду від 17.03.08р. позовні вимоги задоволені частково та з Піськівської сільської ради на користь позивача стягнуто грошові кошти в сумі 36 629,20грн.

Відповідач 2, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу в якої просить спірне рішення господарського суду скасувати.

В обґрунтування заявленої скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Позивач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідач 1 та третя особа вважають рішення господарського суду таким, що підлягає скасуванню, а вимоги позивача залишенню без задоволення.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Предметом позовних вимог є стягнення з відповідачів, зокрема з відповідача 2, на підставі ст. 1212 ЦК України безпідставно набутого майна, яким позивач вважає вартість виконаних ним ремонтних робіт в сумі 36629,20 грн. в котельній відповідача 2, що частково відображено в актах приймання виконаних підрядних робіт за грудень 2001р. на суму 9 097грн. 20коп. та червень 2002р. на суму 54 321грн.

У якості підстави виконання вказаних робіт позивач вказує на підписаний між ним та третьою особою договір №93 від 12.09.01р. (далі-Договір), за умовами якого позивач зобов’язався виконати роботи по другій черзі реконструкції котельної п.Піски Ясинуватського району Донецької області.

Раніше позивач звертався із позовами про стягнення вказаної суми у судовому порядку з третьої особи як заборгованості (справа №8/481) та збитків (справа №11/85), у задоволенні яких йому було відмовлено.

Рішенням господарського суду Донецької області від 16.01.04р. по справі №8/481, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 04.03.04р., було відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача до третьої особи про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за виконані роботи за договором підряду №93 від 12.09.0р. в розмірі 39 200,27грн., оскільки вказаний договір був визнаний судом неукладеним через неузгодження сторонами проектно-кошторисної документації. Крім того судом встановлено що акт виконаних робіт за червень 2001 року не містить посилання на відповідний договір, внаслідок чого неможливо визначити тотожність проведених робіт. Рішення суду набрало законної сили.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 08.08.06р. по справі №11/85 встановлено, що фінансування робіт, які виконувались позивачем, проводилось за рахунок обласного бюджету. Розпорядником бюджетних коштів виступав ТОВ «Облсількомунгосп», яким надавались кошти ТОВ «Донецьксількомунгосп», а останній перераховував їх позивачу за виконані роботи на підставі Договору №93 від 12.09.01р.

Також зазначеною постановою встановлено, що котельня Донецького інституту агропромислового виробництва була передана у комунальну власність Пісківської сільської ради на підставі Розпорядження КМУ від 11.12.98р. №1023-р, рішень Пісківської сільської ради від 09.09.98р та від 24.09.02р., а також акту б/н від 30.12.99р. передачі об»єктів теплопостачання Донецького інституту агропромислового виробництва у комунальну власність Пісківської сільської ради. Отже Пісківська сільська рада є власником спірної котельної.

За приписами ч.2 ст.35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Також з матеріалів справи вбачається , що головою Донецької обласної державної адміністрації було прийнято розпорядження від 05.04.01р. № 195 „Про утримання об’єктів соціальної інфраструктури підприємств, що прийняті до комунальної власності до 01.01.01р.”, яким було визначено порядок використання цільових коштів обласного бюджету на виконання Програми розвитку житлово-комунального господарства Донецької області, зокрема, на фінансування витрат, пов’язаних з утриманням комунальних об’єктів соціальної інфраструктури по області в цілому.

Відповідач 1 надав грошові кошти третій особі на оплату робіт з реконструкції котельної сел.Піски, як об»єкту комунальної власності. За виконані позивачем роботи третя особа здійснила часткову оплату 13.09.01р. –10 000грн., 26.03.03р. –5 000грн., 15.08.03р. –5 000грн.,а всього 20 000грн.

У зв»язку з неповною оплатою виконаних робіт за Договором позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 2 суми несплачених робіт у розмірі 36 629,20 грн., як отриманих без належних правових підстав згідно ст.1212 ЦК України, а також просив стягнути проценти за користування чужими коштами в сумі 3122,01грн. та 3% річних в сумі 3 296,63 грн.

Відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе зарахунок іншої особи (потерпілої) без достатньої правової підстави, зобов’язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов’язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи

За приписами ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

За приписами ст.190 ЦК України майном, як особливим об'єктом, вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Вимагаючи стягнення з відповідача 2 безпідставно набуте майно, позивач не конкретизує, яке саме майно в розумінні вищевказаної норми закону безпідставно отримав відповідач. Наведена в актах вартість робот таким майном визнана бути не може.

Також доказів того, що внаслідок проведення саме позивачем підрядних робіт у позивача з»явилося новостворене майно, позивачем не надано.

Надані позивачем акти приймання виконаних підрядних робіт за грудень 2001 та червень 2002р. та акт Контрольно-ревізійного відділу у м.Донецьку про проведення перевірки позивача з питання взаєморозрахунків з третьою особою за виконані роботи по реконструкції котельної від 08.04.02р. не можуть бути розцінені у якості таких доказів, оскільки, по-перше, ці акти не підтверджують факту отримання позивачем певного майна, по-друге, за вказаними актами відповідачі не здійснювали приймання ніяких робіт від позивача, вони не були стороною за відповідним правочином, по-третє, договір підряду, на виконання якого за ствердженням позивача, складені вказані акти та виконані роботи, визнаний судом неукладеним, тому цей договір не породжує будь-яких прав та обов»язків.

Застосування при цьому п.1,3 ч.3 ст.1212 ЦК України у якості обґрунтування позовних вимог є безпідставним, оскільки відповідачі не були стороною у відповідному зобов»язанні.

Оскільки судовою колегією не встановлено правових підстав до стягнення з відповідачів спірної суми, заявлені вимоги позивача про стягнення 3% річних у розмірі 3 296,63грн., процентів у сумі 3 122,01грн є також безпідставними.

Отже позовні вимоги є недоведеними та безпідставними, не заснованими на законі, тому задоволенню не підлягають.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про безпідставне отримання відповідачем 2 майна позивача, будь-яке конкретне майно в розумінні ст. 190 ЦК України при цьому судом не встановлено. Ототожнення такого майна з переліком та вартістю робіт, зазначених в актах, які самі по собі не породжують прав та обов»язків для відповідача - не засновано на законі.

Крім того, судом першої інстанції не прийнято процесуального рішення за позовом до відповідача1. Діючим процесуальним законодавством не передбачено такого процесуального рішення, як виключення з числа відповідачів. Отже в цій частині вимоги залишилися нерозглянутими в порушення ст.84 ГПК України.

В частині відмови позовних вимог про стягнення 3% річних в сумі 3296,63грн. та процентів в сумі 3122,01грн. рішення господарського суду є вірним за вищенаведених підтсав.

На підставі вищенаведеного судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції від 17.03.08р. підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 2 грошових коштів в сумі 36629,20грн. та розподілу судових витрат на підставі ч.1 п.4 ст. 104 ГПК України, через порушення норм матеріального та процесуального права; недоведеність обставин, які суд визнав доведеними та невідповідності висновків суду обставинам справи.

В цій частині слід прийняти нове рішення яким у задоволенні позовних вимог позивача до відповідача 1 та відповідача 2 про стягнення 36 629грн. 20коп як безпідставно набутого майна слід відмовити. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі слід покласти на позивача, стягнувши з останнього на користь відповідача 1 витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 183,15грн.

Керуючись ст. 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Пісківської сільської ради, с.Піски, Ясинуватського району, Донецької області –задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області від 17.03.2008р. у справі №2/153 скасувати в частині стягнення з Пісківської сільської ради, с.Піски, Ясинуватського району, Донецької області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінтез", м.Донецьк 36629,20грн. та розподілу судових витрат.

В скасованій частині прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінтез", м.Донецьк до Товариства з обмеженою відповідальністю „Донецьке обласне виробниче об’єднання сільського комунального господарства „Облсількомунгосп”, м.Донецьк, Пісківської сільської ради, с.Піски, Ясинуватського району, Донецької області про стягнення 43 047грн. 84коп.

В іншій частині рішення господарського суду Донецької області від 17.03.2008р. у справі №2/153 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінтез", м.Донецьк на користь Пісківської сільської ради, с.Піски, Ясинуватського району, Донецької області суму державного мита у розмірі 183,15грн.

Головуючий          О.В. Стойка

Судді:          Т.М. Колядко

Т.Д. Геза

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС