ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
І м е н е м У к р а ї н и
РІШЕННЯ

08 квітня 2008 р.            Справа 13/31-08

Господарський суд Вінницької області у складі:

Головуючий суддя С. Тісецький

Секретар суду           Л.Новожилова

Представники :

позивача : Бабков Д.Ю., за дорученням

відповідача: Марченко С.І., Киричок Ю.М., за дорученням

Місце розгляду справи : приміщення суду,кімн.№1115

розглянувши справу за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Продмаш» до Відкритого акціонерного товариства «Вінніфрут» про стягнення 20207,00 грн. – основного боргу, 2397,11 грн. – пені, 821,65 грн. – 3% річних, 12182,00 грн. – оплати послуг за наладку обладнання.

та зустрічним позовом: Відкритого акціонерного товариства «Вінніфрут» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Продмаш» про зменшення ціни за поставлений товар на суму 30024,00 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Фіксація судового процесу шляхом звукозапису не здійснювалась в зв’язку з неподанням клопотання про застосування засобів технічної фіксації судового процесу, оскільки відповідно до ч.7 ст.81-1 ГПК України технічна фіксація судового процесу це право, а не обов’язок суду.

Представники відповідача подали суду заяву якою уточнюють свої позовні вимоги та просять стягнути з відповідача заподіяні майнові збитки на суму 30024,00 грн. Вказана заява відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, а тому приймається судом до розгляду.

Представниками відповідача до початку судового засідання заявлено клопотання про призначення у справі технічно-технологічної експертизи, на вирішення якої на ряду з іншими запитаннями, поставити питання про визначення ринкової вартості замінених вузлів та механізмів три блоку БЗ-ИНА-6. Згідно пояснень представників відповідача, вказане клопотання заявлено відповідачем з метою встановлення, шляхом проведення експертизи, фактичного розміру заподіяних позивачем збитків.

Разом з тим, відповідно до ч.5 ст.42 ГПК України, висновок судового експерта для господарського суду не є обов’язковим. Крім того, звертаючись до суду за захистом свого порушеного права, сторона в силу ст. 33 ГПК України повинна самостійно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В даному ж випадку відповідач заявляє клопотання про призначення експертизи з метою здобуття доказів на підтвердження розміру заявлених ним збитків у зустрічному позові. Натомість Закон не покладає на суд обов’язку вишукування доказів з метою доведення позиції сторони, яка викладена у позовній заяві. За таких обставин заявлене відповідачем клопотання про призначення експертизи задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, надавши юридичну оцінку поданих до справи доказів, суд з’ясував:

Відповідно до контракту №4009 від 09.06.2006 р., позивач поставив відповідачу обладнання вартістю 732250,00 грн., що підтверджується товарно-транспортною накладною №101890 від 29.12.2006 р. на суму 732250,00 грн. та дорученням на отримання обладнання ЯМА №244572 від 29.12.2006 р.

Відповідно до п.5.1 контракту, укладеного між сторонами, відповідач мав розрахуватись за отримане обладнання в наступному порядку:

- 40% - в порядку попередньої оплати протягом 10 банківських днів з моменту підписання контракту,

-          40% - через 45 днів с моменту першої передоплати,

-          10% - по факту виготовлення продукції, протягом 5 банківських днів з моменту повідомлення про готовність обладнання,

-          10% - після наладки обладнання на заводі покупця (відповідача) протягом 5 банківських днів.

Згідно акту від 30.03.2007 р., підписаного обома сторонами, обладнання прийнято в експлуатацію.

Однак відповідач в термін обумовлений в контракті за отримане та прийняте в експлуатацію обладнання не розрахувався.

Відповідач заявлений позивачем позов не визнає, посилаючись на те, що приймання обладнання по акту від 30.03.2007 р. відбулось із врахуванням зауважень, які відображені в додатку до акту прийняття в експлуатацію, а тому обладнання повноцінно не працювало. За таких обставин, відповідач зазначає, що в зв’язку із неналежною якістю обладнання не сплачував залишок заборгованості позивачу тому, що самостійно замінив механізми, що вийшли з ладу на загальну суму 330024,00 грн.

В підтвердження своїх заперечень щодо заявленого позову відповідач надав суду калькуляції на виготовлення механізмів для отриманого у позивача обладнання затверджені заступником голови правління по виробництву та підписані начальником ПЕО, заявку на виготовлення вказаних механізмів, акт приймання-передачі виконаних робіт по заміні неякісного обладнання. Однак надані відповідачем докази, є документами внутрішнього обігу відповідача, які виготовлені відповідальними особами відповідача, які зацікавлені у вирішенні існуючого спору на користь останнього.

Згідно п.6.1 контракту №4009 від 09.06.2006 р. сторони домовились, що приймання-передача обладнання по якості та кількості проводиться відповідно до «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення по якості»(№П-7) та «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення по кількості»(№П-6). Що ж стосується дій відповідача по самостійній заміні неякісного обладнання, то вони суперечать умовам договору, та змісту Інструкцій на які сторони посилаються в підписаному ними контракті.

Разом з тим, відповідно до другого акта прийняття в експлуатацію обладнання від 24.05.2007 р., підписаного сторонами, недоліки, які вказані в акті прийняття в експлуатацію від 30.03.2007 р., частково відсутні. Вказана обставина ставить під сумнів твердження відповідача про самостійну заміну неякісного обладнання своїми силами.

За зазначених обставин доводи викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву сприймаються судом критично, та розцінюються як спосіб захисту ним проти заявленого позивачем позову.

Сторони обумовили строк оплати за отримане обладнання, прив’язавши його до моменту наладки обладнання на заводі покупця, а актом від 30.03.2007 р. вказане обладнання, хоч і з врахуванням зауважень, однак прийнято в експлуатацію, про що сторони розписались в акті. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у відповідача настав обов’язок до повної сплати за отримане обладнання через 5 банківських днів з моменту підписання акту прийняття в експлуатацію від 30.03.2007 р., тобто з 06.04.2007 р.

Відповідач за отримане обладнання розрахувався частково, сплативши 712043,00 грн.

Отже його борг перед позивачем становить 20207,00 грн.

Крім того позивач просить стягнути з відповідача 12182,00 грн. – витрат на оплату послуг по наладці обладнання позивачем.

Вказана вимога позивача узгоджується з п.5.2 контракту №4009 від 09.06.2006 р., згідно якої покупець (відповідач) оплачує послуги по наладці обладнання в порядку передоплати, яка складає 63,45 грн. в годину на одного чоловіка.

Позивачем надано розрахунок позовних вимог в цій частині, який підтверджується посвідченнями про відрядження двох працівників позивача Пащенко С.Г., та Казанцева С.П., на термін вказаний у розрахунку для наладки обладнання.

Відповідно до ст.ст.525, 526, 527 ЦК України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок, а кредитор – прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов’язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідач доказів щодо проведення розрахунків з позивачем суду не надав.

Отже позовні вимоги позивача про стягнення основної заборгованості в розмірі 20207,00 грн. та витрат на оплату послуг по наладці виготовленого обладнання в сумі 12182,00 грн., підлягають задоволенню, з покладенням на відповідача відшкодування судових витрат.

Також позивач просить стягнути з відповідача 821,65 грн. – 3% річних, згідно наданого розрахунку.

Відповідно до п.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 821,65 грн. – 3% річних підлягають задоволенню, з покладенням на відповідача відшкодування судових витрат.

Також підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача 2397,11 грн. – пені за період з 06.04.2007 р. по 02.10.2007 р. (180 днів), згідно розрахунку позивача, тому що вказана вимога відповідає умовам п.9.2. договору укладеного між сторонами, де вказано, що у випадку несвоєчасного перерахування грошових коштів покупець (відповідач) перераховує пеню в розмірі 0,1% від невиплаченої суми за кожен день прос рочки.

Відповідно до п.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного судочинства.

Не підлягає задоволенню зустрічний позов відповідача до позивача про стягнення з відповідача заподіяних відповідачу майнових збитків на суму 30024,00 грн., в зв’язку із тим, що як на підставу своїх позовних вимог відповідач посилається на калькуляції на виготовлення механізмів для отриманого у позивача обладнання затверджені заступником голови правління по виробництву та підписані начальником ПЕО, заявку на виготовлення вказаних механізмів, акт приймання-передачі виконаних робіт по заміні неякісного обладнання. Однак надані відповідачем докази, є документами внутрішнього обігу відповідача, які виготовлені відповідальними особами відповідача, які зацікавлені у вирішенні існуючого спору на користь останнього. Інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог у зустрічному позові відповідачем не надано.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст.ст.525, 526, 527 ЦК України, ст.4-3, 4-5, 25, 28, 30, 33, 43, 82, 83, 84, 115, 116 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Вінніфрут», Вінницька область, м.Калинівка, вул. Фрунзе, 45 (ЗКПО 30807701) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Продмаш», Запоріжська область, м. Мелітополь, вул.. Фрунзе, 57 (ЗКПО 31802327) 20207,00 грн. - основного боргу, 2397,11 грн. - пені, 821,65 грн. – 3% річних, 12182,00 грн. – витрат на оплату послуг по наладці обладнання, 367,00 грн. – відшкодування витрат пов’язаних зі сплатою державного мита та 118,00 грн. – відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. Відмовити в зустрічному позові Відкритого акціонерного товариства «Вінніфрут»до Товариства з обмеженою відповідальністю «Продмаш»про стягнення заподіяних майнових збитків на суму 30024,00 грн., в зв’язку з його недоведеністю.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя

Повний текст рішення суду оформлено і підписано відповідно до вимог ст.84 ГПК України 11 квітня 2008 р.