ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2008 р. Справа № 37/07-08

вх. № 053/4-37

Суддя господарського суду Доленчук Д. О.

при секретарі судового засідання Дикань Н.І.

за участю представників сторін:

прокурора - Мамедов Р.Г. за довіреністю № 897/1 від 04.03.2008 р. позивача - не з'явився

1-го відповідача - не з'явився

2-го відповідача - Соснова Т. В. за довіреністю № б/н від 15.01.2008 р.

розглянувши справу за позовом Військового прокурора Харківського гарнізону, м. Харків в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, м. Київ

до 1. ТОВ "Фактор - 5", м. Харків та 2. Східного управління капітальногобудівництва Міністерства оборони України, м. Харків

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Військовий прокурор Харківського гарнізону звернувся до господарського суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (позивач) до ТОВ "Фактор - 5" (1-й відповідач) та Східного управління капітального будівництва Міністерства оборони України (2-й відповідач) в якій просить визнати недійсним договір № 45 від 18.02.2005 р. про будівництво житла для військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей шляхом пайової участі сторін, укладений між 1-м та 2-м відповідачем.

В обґрунтування позову прокурор посилається на те, що даний договір був укладений сторонами з порушенням норм діючого законодавства. А саме, непогодження сторонами предмету, ціни та строку дії договору, делегування замовником пайовику права на залучення коштів та ймовірної відповідальності перед особами кошти яких будуть залучені у будівництво, делегування замовником пайовику функції генерального підрядника, наявність можливості дострокової передачі квартир відповідної площі, відсутність попередньої згоди Міністерства оборони України на визначення меж земельної ділянки під будівництво житлового комплексу, а також недотримання сторонами письмової форми правочину.

2-й відповідач надав заяву про визнання позову.

Прокурор та 2-й відповідач до початку судового засідання призначеного на 02.04.2008 року о 12:00 год. надали узгоджене клопотання про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, яке було прийнято судом та було задоволено.

Позивач та 1-й відповідач в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

1-й відповідач, через канцелярію господарського суду 01.04.2008 р. за вх. № 5312, надав відзив на позовну заяву, який господарським судом залучається до матеріалів справи. У відзиві на позовну заяву 1-й відповідач вказує на те, що перший та другий відповідач мали право вільно визначити будь – яки умови договору при досягнутій між ними домовленості, що не суперечать законодавству України. Відповідачі шляхом підписання уповноваженими особами тексту договору № 45 дійшли згоди з усіх істотних умов «змішаного» договору, враховуючи положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у ньому. 1-й відповідач вказує на те, що сторонами була визначена ціна договору, сторони узгодили строки дії договору та визначили всі істотні умови договору, які в свою чергу не суперечать діючому законодавству України. Доводи прокурора про їх невідповідність не мають під собою обґрунтованих підстав. Делегування прав замовника пайовику не є перевищенням повноважень 2-го відповідача, оскільки виключає його відповідальність перед 3-ми особами. Положення договору не суперечать меті договору, оскільки в тому чи іншому випадку, замовник у будь якому разі отримує житло для військовослужбовців та членів їх сімей, у розмірах визначених умовами спірного договору. Відсутність будь – яких рішень щодо земельної ділянки органами виконавчої влади або місцевого самоврядування не може бути підставою визнання зазначеного договору недійсним, оскільки приступати до будівництва на земельній ділянці можливо лише тільки після оформлення відповідних дозволів та документів, що підтверджують право користування певною земельною ділянкою, у порядку визначеному Земельним кодексом України.

Представник прокуратури та 2-го відповідача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов’язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

У судовому засіданні призначеному на 02.04.2008 року о 12:00 год. було оголошено перерву до 07.04.2008 року о 14:30 год., у зв'язку з необхідністю підготовлення повного тексту рішення по справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

18 лютого 2005 року між Східним управлінням Міністерства оборони України (замовник), ТОВ "Фактор-5" (пайовик), Харківським Університетом Повітряних сил Збройних Сил України (користувач), був укладений договір № 45 про будівництво житла для військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей шляхом пайової участі сторін (далі-Договір).

У відповідності до пункту 2.1. договору, його предметом являється будівництво у порядку пайової участі сторонам "об'єктів", якими згідно з пунктом 1.3. Договору є житловий комплекс, можливо з підземним паркінгом та вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового, офісного призначення на земельних ділянках орієнтовною площею 1,14 га за адресою: м. Харків, вул. Білгородське шосе, 2 (військове містечко № 18), які підлягають будівництву згідно затвердженої в установленому порядку проектної кошторисної документації, для забезпечення житлом військовослужбовців та членів їх сімей.

Прокурор у своїй позовній заяві посилається на порушення сторонами ст.ст. 843, 875 Цивільного кодексу України, вважає, що за договором будівельного підряду сторони повинні були точно узгодити предмет та ціну договору на час його укладання.

У відповідності до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства, сторони мають право врегулювати в договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд , за винятком випадків, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Частиною 2 статті 628 Цивільного кодексу України, передбачається право сторін на укладення договору, у якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Виходячи з назви та змісту Договору будівництва житла для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей шляхом пайової участі сторін, зазначений договір являється за своєю правовою природою "змішаним договором", можливість укладання якого передбачається діючим цивільним законодавством.

За таких умов зазначений договір містить у собі елементи не лише договору будівельного підряду, а й деякі риси договору про спільну діяльність, можливість укладання якого передбачена статтями 1130,1131 Цивільного кодексу України.

Також слід зазначити, що можливість укладання зазначеного договору передбачається і Положенням про Східне управління капітального будівництва (далі по тексту - Положення"), а зокрема абзацом 5 пункту 7, де зазначено, що Управління за погодженням з управлінням капітального будівництва та придбання житла Головного управління розквартирування військ і капітального будівництва Міністерства оборони України укладає договори на пайову участь у будівництві з іншими замовниками.

На першій сторінці Договору міститься узгодження начальника управління капітального будівництва та придбання житла Міністерства оборони України та затвердження Директором Департаменту капітального будівництва управління фондами Міністерства оборони України, а також згода Начальника Харківського університету Повітряних Сил Збройних Сил України, з підписами посадових осіб та печатками зазначених установ.

Крім того, суд не приймає до уваги зауваження прокурора щодо того, що предмет договору на час його укладення не визначений, а саме те, що у у відповідності пункту 1.3., 2.1. Договору визначено будівництво об'єкту "можливо з підземним паркінгом та вбудовано прибудованими приміщеннями", оскільки наявність чи відсутність паркінгу та вбудовано прибудованих приміщень ставиться в залежність від висновку проектної організації про можливість їх будівництва. І на момент укладення договору визначити цей фактор не виявилося можливим. При цьому, у відповідності до пункту 2.4 договору, процентне співвідношення часток, встановлене п.3.1.1. цього договору не підлягає зміні.

Главою 5 Договору визначаються строки, платежі та розрахунки.

Терміни виконання етапів робіт за договором визначені орієнтовно, вони ставляться в залежність від затвердження проекту організації будівництва та розробки проектно-кошторисної документації, відповідно до яких повинен бути визначений графік фактичного терміну будівництва, який буде невід'ємною частиною договору. Не зазначення точного строку дії договору не є порушенням діючого законодавства і не являється підставою для визнання договору недійсним.

Умови оплати внеску кожного із учасників будівництва передбачені пунктом 1.3., 3.1. Договору, а саме замовником 14 відсотків загальної площі збудованих квартир, а пайовиком 86 відсотків загальної площі збудованих квартир та інші збудовані об'єкти. Крім того пунктом 4.2 передбачена оплата першим відповідачем функцій замовника в розмірі 2,5 відсотка від зведеного кошторисного рахунку. Окрім того Договором, пункт 5.4, передбачено способи визначення загальної кошторисної вартості будівництва об'єктів: проектно-кошторисною документацією і по закінченню будівництва за фактичними витратами пайовика.

У договорі № 45 від 18.02.2005 року предметом договору є будівництво об'єктів в порядку пайової участі. Предмет договору конкретизується у правах і обов'язках сторін, направлених на участь у будівництві об'єктів. З урахуванням цього ціна Договору стосується розміру оплати внеску кожного із учасників, а не ціни одного квадратного метру цих об'єктів.

За таких умов твердження прокурора, щодо непогодження сторонами предмету, ціни та строку дії договору не відповідає дійсності та не підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до пункту 2.6. Договору Замовник делегує Пайовику право на залучення коштів українських та іноземних юридичних та фізичних осіб для участі у будівництві "об'єктів" на умовах, які згідно чинному законодавству визначить пайовик.

Як зазначено у пункті 5 Положення, управління є самостійним господарюючим суб'єктом, може від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав і обов'язків.

Відповідно до абзацу 5 пункту 6 Положення, основними завданнями управління є залучення: коштів інвесторів у будівництво та придбання жилих будинків, у спорудження інженерних комунікацій та об'єктів іншого призначення, пайових внесків інвесторів у будівництво разом з житлом, споруд соціально - побутового, торгівельного та інших призначень, кредитних позик від інвесторів на житлове будівництво та інших джерел інвестування у встановленому чинним законодавством порядку.

Крім того, пунктом 3.2 Договору визначено, що пайовик може до введення об'єктів в експлуатацію, залучити кошти щодо будівництва будь-якої складової частини об'єктів крім частки замовників, що виключає його ймовірну відповідальність перед третіми особами

Таким чином делегування пайовику права на залучення коштів для участі в будівництві, та делегування пайовику частини своїх повноважень на виконання функції Генерального підрядника не являється перевищенням повноважень 2-го відповідача, оскільки сам договір "пайового" будівництва може передбачати розподіл обов'язків, як внесок, пай, за договором між сторонами. Також, слід зазначити, що можливість укладання договорів на пайову участь у будівництві з іншими замовниками передбачається Положенням про управління. Крім того замовнику відповідно до пункту 3.4 Договору, надано право спільно з пайовиком здійснювати вибір Генерального проектувальника, а також право здійснення технічного нагляду за будівництвом, відповідності обсягів, вартості та якості виконаних підрядником робіт проектам та кошторисним розрахункам, будівельним нормам та правилам на проведення та приймання цих робіт. Таким чином замовнику надані контролюючі функції за ходом виконання робіт, що дозволяє йому контролювати хід робіт та виконання пайовиком делегованих повноважень.

Як вже було зазначено, пунктом 3.1. Договору, визначена частка замовника, у будуємому об'єкті - 14 відсотків від загальної площі квартир. Пунктом 3.1.1 Договору, з метою прискорення забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом за згодою сторін, погодили і встановили, що квартири загальною площею, визначеною цим підпунктом, можуть отримуватися замовником достроково не на земельній ділянці об'єкту, відповідно до визначеного графіку.

Заперечення заявника позову щодо порушення мети договору і неможливості визначення частки замовника до введення об'єкту в експлуатацію, не приймаються судом до уваги, оскільки у договорі передбачене таке право, а не обов'язок замовника. Крім того, розмір часток замовника може бути визначений до введення об'єкту в експлуатацію, на підставі затвердженої проектної - кошторисної документації.

В пункті 2.1 Договору зазначено, що будівництво житлового комплексу планується на земельних ділянках орієнтовною площею 1,14 га за адресою: м. Харків, вул. Білгородське шосе, 2 (військове містечко № 18), що на думку прокурора протиричіть положенням статті 77 Земельного кодексу України, якою визначається правовий режим земель оборони. Також, прокурор посилається на статтю 3 Закону України "Про правовий режим майна в збройних силах України", у відповідності до умов якої вважає зазначені земельні ділянки військовим майном, яке використовується лише за цільовим та функціональним призначенням, та зазначає, що в компетенцію Харківської міської ради не входить визначення меж визначеної сторонами земельної ділянки.

Частиною 2 статті 77 Земельного кодексу України передбачено те, що землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності.

Крім того, у матеріалах справи містяться дані щодо надання згоди Міністерства оборони України на припинення права користування земельними ділянками у 2003 - 2006 роках, серед переліку яких і значиться ділянка за адресою: м. Харків, вул. Білгородське шосе (військове містечко № 18), у зв'язку з чим господарський суд приходить до висновку, що згода МО України щодо надання вищезазначеної земельної ділянки для будівництва не потрібна.

Пунктом 2.2 Договору було визначено, що межі земельних ділянок, які плануються для будівництва об'єктів, будуть визначені відповідно до землевпорядної документації на зазначені ділянки та уточнюються відповідно до рішення органів місцевого самоврядування про надання у користування земельних ділянок.

Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається здійсненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або декількох документах, у листах або телеграмах якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами. Правочин який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюються печаткою.

Договір № 45 від 18 лютого 2005 року, здійснений у письмовій формі, підписаний належним чином уповноваженими сторонами, скріплений печатками узгоджений та затверджений компетентними органами.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1. ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи вищевикладене та те, що з матеріалів справи судом не вбачається підстав для визнання недійсним договору № 45 про будівництво житла для військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей шляхом пайової участі сторін від 18 лютого 2005 року, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги прокурора є не обґрунтованими та безпідставним, у зв'язку з чим вони не підлягають задоволенню.

За таких обставин господарський суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито та судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у разі відмови в позові не підлягають покладенню на відповідачів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 203, 207, 215, 626, 628, 843, 875, 1130, 1131 Цивільного кодексу України, ст. 77 Земельного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 32, 33, 44-49,75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя Доленчук Д. О.