ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

справа №

За позовом: Комунального підприємства “Севтеплоенерго” Севастопольської міської Ради (99011 м. Севастополь, вул. Павліченко, 2)

до Дочірнього підприємства страхового медичного Акціонерного товариства „Надія” „Страхове агентство „Надія –Крим” (99011 м. Севастополь, вул. Гоголя, 20-А)

про стягнення заборгованості в розмірі 1528,62 грн.

Суддя Євдокимов І.В.

Представники сторін:

Позивач –Іванов П.П., довіреність № 466/ю від 08.01.2008;

Відповідач –не з’явився;

Суть спору:

Позивач, КП “Севтеплоенерго” Севастопольської міської Ради, звернувся до суду з позовом до відповідача, Дочірнього підприємства страхового медичного Акціонерного товариства „Надія” „Страхове агентство „Надія –Крим”, про стягнення заборгованості за договором про постачання теплової енергії № 1545 від 09.01.2004 в розмірі 1528,62 грн., з яких: 1247,34 грн. –основний борг, 45,39 грн. –пеня, 203,02 грн. –збитки від інфляції, 32,87 грн. –3% річних в розмірі 1528,62 грн.

В процесі розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги, та просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 1042,98 грн., з яких: 745,37 грн. –основний борг, 11,86 грн. –пеня, 259,31 грн. –збитки від інфляції, 26,44 грн. –3% річних.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідачем належним чином не виконувались обов’язки щодо оплати отриманої енергії.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, мотивуючі свої заперечення тим, що позивачем не вірно розрахована сума боргу, у зв’язку з тим, що договір оренди, укладений з Фондом комунального майна Севастопольської міської Ради, на підставі якого укладений договір про постачання теплової енергії № 1545 від 09.01.2004, припинив свої дію 12.11.2007.

Представник відповідача на оголошення вступної та резолютивної частини не з’явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представникам сторін в судовому засіданні 11.03.2008 роз'яснені їх процесуальні права і обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши надані докази, суд, -

ВСТАНОВИВ:

09.01.2004 між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі про постачання теплової енергії № 1545.

Відповідно до вимог договору позивач взяв на себе зобов’язання по постачанню тепловою енергією відповідача у необхідних розмірах, а відповідач в свою чергу зобов’язався оплачувати отриману енергію по встановленим тарифам та в строки, передбачені договором.

Згідно з п. 6.3 договору розрахунок за теплову енергію здійснюється на протязі 10 днів з моменту отримання рахунку. Рахунок вважається доставленим на адресу відповідача у випадку якщо останній на протязі розрахункового місяця не заявить про неотримання рахунку.

Зобов’язання з постачання енергії позивачем виконувались належним чином, та своєчасно, але оплата за отриману енергію відповідачем здійснювалась несвоєчасно та не повному об’ємі, у зв’язку з чим його заборгованість перед позивачем склала 745,37 грн.

Суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню повністю, виходячи з наступного.

Згідно положень статті 193 Господарського кодексу України № 436-ІV від 16.01.2003 та статей 525, 526 Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 зобов’язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення суми боргу обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Суму основного боргу позивач просить стягнути з урахуванням пені.

Згідно з п. 7.2.3 договору за прострочення платежу відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до ст. 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно статті 230 Господарського кодексу України № 436-ІV від 16.01.2003 та статті 546 Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 виконання зобов’язань може забезпечуватися пенею.

Позивачем нарахована пеня в сумі 11,86 грн., яка підлягає стягненню.

Суму основного боргу в розмірі 745,37 грн. позивач просить стягнути з урахуванням збитків від інфляції та 3% річних.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотку річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

15.07.2005 Інформаційним листом № 3.2.-2005 Верховний Суд України виклав правову позицію про природу трьох процентів річних та індексу інфляції, що передбачені статтями 214 ЦК УРСР та 625 ЦК України, згідно з якими боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів; грошовими зобов'язаннями боржника перед кредитором є грошова сума, що визначена з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних; оскільки інфляційні втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, то ні три проценти річних, ні індекс інфляції не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов'язань та в зв'язку з цим відносити до санкцій.

Відповідно наданому позивачем розрахунку, якій перевірений судом, сума 3% річних складає 26,44 грн., збитків від інфляції –259,31 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1042,98 грн., з яких: 745,37 грн. –основний борг, 11,86 грн. –пеня, 259,31 грн. –збитки від інфляції, 26,44 грн. –3% річних.

Згідно ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати на сплату державного мита в сумі 102,00 грн. і інформаційне –технічне забезпечення судового процесу в сумі 118,00 грн. покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 49, 82 –85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Дочірнього підприємства страхового медичного Акціонерного товариства „Надія” „Страхове агентство „Надія –Крим” (99011 м. Севастополь, вул. Гоголя, 20-А, , п/р 7001 в СФ КБ „Приватбанк”, МФО 324935) на користь Комунального підприємства “Севтеплоенерго” Севастопольської міської Ради (99011 м. Севастополь, вул. Павліченко, 2, , п/р 6831 в СФ АКБ УСБ, МФО 324195) заборгованість в сумі 1042,98 грн., з яких: 745,37 грн. –основний борг, 11,86 грн. –пеня, 259,31 грн. –збитки від інфляції, 26,44 грн. –3% річних, витрати по сплаті державного мита в сумі 102,00 грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя І.В. Євдокимов

Рішення оформлено

згідно з вимогами

ст. 84 ГПК України

та підписано

09.04.2008

Розсилка:

1.          КП “Севтеплоенерго” Севастопольської міської Ради (99011 м. Севастополь, вул. Павліченко, 2)

2.          ДП страхового медичного Акціонерного товариства „Надія” „Страхове агентство „Надія –Крим” (99011 м. Севастополь, вул. Гоголя, 20-А)

3.          Справа

4.          наряд