ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2008 Справа № 5/167-06

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді

Білецька Л.М. (доповідач)

суддів

Герасименко І.М., Прудніков В.В.

при секретарі судового засідання:

Прокопець Т.В.

за участю представників сторін:

від позивача

Білий Сергій Вікторович представник, довіреність №49-юр від 25.06.07;

від відповідача-1:

від відповідача-2, та третьої особи:

Чернишов Олексій Володимирович представник, довіреність №10-07 від 13.07.07;

Щербина Наталія Олександрівна представник, довіреність №09-юр від 09.04.08;

представники в судове засідання не з’явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства „Монофарм”, Черкаська область, м. Монастирище на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2008р. у справі № 5/167-06

за позовом відкритого акціонерного товариства „Монфарм”, Черкаська область, м. Монастирище

до відповідачів:

1 - відкритого акціонерного товариства „Дніпрофарм”, м. Дніпропетровськ

2-обласне комунальне підприємство „Фармація”, м. Дніпропетровськ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на боці відповідачів СПД фізична особа Ісаєв Дмитро Іванович, м. Харків

про заборону користування майном

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2008 року у справі № 5/167-06 (суддя Шевченко С.Л.) в позові відмовлено. Скасовано забезпечення позову за ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2006 року №5/167-06 накладенням арешту на майно ВАТ „Монфарм” в межах суми 2 499840,03 грн., яке передане за накладною №1 від 11.04.2006 року на зберігання ВАТ „Дніпрофарм”. Скасовано забезпечення позову за ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2006 року №5/167-06 забороною Обласному комунальному підприємству „Фармація” користуватися і передавати іншим особам майно, яке було передане ВАТ „Дніпрофарм” на відповідальне зберігання за накладною №1 від 11.04.2006 року.

Рішення мотивовано тим, що накладна №1 від 11.04.2006 року оформлена з недотриманням вимог п.2.4. Положення. Вказана накладна не містить прізвища осіб, які підписали накладну, а тому вона не має доказової сили.

Позивач не погодився з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, у якій посилається на те, що:

-          судом вирішено справу за неповним з’ясуванням обставин справи, що мають значення для справи. Висновки, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи, що призвело до порушення норм матеріального і процесуального права;

-          в положенні №88 не міститься посилань на недійсність первинного документа у разі недотримання будь-яких вимог, щодо його оформлення. Тим більше, що накладна №1 від 11.04.2006 року містить всі необхідні реквізити, які вимагає вказане положення;

-          в судових засіданнях першої інстанції позивач та відповідач-1 неодноразово підтверджували факти передачі та приймання товару за спірним договором зберігання № 13-юр від 11.04.2006 року.

Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач-2 надав відзив на апеляційну скаргу та вважає її необґрунтованою. Суд першої інстанції при винесенні рішення вірно застосував норми матеріального та процесуального права та прийняв рішення об’єктивно з дослідженням доказів та відповідно чинного законодавства України. Просить апеляційну скаргу не задовольняти, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.05.2008р. апеляційна скарга прийнята до провадження суду, її розгляд призначений на 26.05.2008року, ухвалою суду від 26.05.2008 року розгляд справи був відкладений до 09.06.2008 року, 09.06.2008 року у судовому засіданні оголошено перерву до 11.06.2008 року.

У зв’язку з черговою відпусткою судді Науменко І.М. та учбовою відпусткою судді Голяшкіна О.В. згідно розпорядження в.о. голови судової палати № 279 від 04.06.2008р. справа № 5/167-06 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючого - Білецької Л.М.(доповідач), суддів –Прудніков В.В., Герасименко І.М.

У судовому засіданні позивач підтримав доводи по апеляційній скарзі, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове рішення. Відповідач-1 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу не задовольняти, рішення суду залишити без змін. Представник відповідача-2 та третьої особи в судове засідання не з’явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Вислухавши представників сторін дослідивши докази у справі, суд вважає що апеляційна скарги не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.06.06 р. позивач Відкрите акціонерне товариство “Монфарм” звернулося до відповідача ВАТ ”Дніпрофарм” з позовною заявою про заборону відповідачеві користуватися майном, яке було передане по накладній №1 від 18 квітня 2006 року на відповідальне зберігання, про заборону передавати це майно іншим особам, про усунення йому, позивачеві, перешкод у користуванні та розпорядженні майном та про витребування цього майна у відповідача.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права;2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов’язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення право відношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної немайнової) шкоди; визнання незаконними рішень. Серед них немає такого способу захисту свого права, як просив застосувати позивач, а саме заборону користуватися та заборону передавати майно. З умов укладеного між сторонами договору таке право не вбачається. Тому такі способи захисту свого права не передбачені чинним законодавством і позивачеві правильно відмовлено в позові у задоволенні цих вимог.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Заявивши такі позовні вимоги, позивач не конкретизував, у чому полягають об’єктивно існуючі перешкоди у користування його майном з боку відповідача, не навів факти, які б свідчили про те, що дійсно відповідач створює йому перешкоди щодо здійснення правомочностей, та які дії має здійснити відповідач щодо усунення цих перешкод.

Що стосується вимоги про повернення майна, то позивач не спростував висновок суду першої інстанції щодо правильності заповнення накладної, а значить недоведеності факту передавання товару. Дійсно, з накладної 31 від 11 квітня 2006 року вбачається, що у ній зазначені графи ”дозволив” - підпис, “відпустив” - підпис, “бухгалтер” - підпис та “отримав” - підпис(т.1 а.с.12). Жодних даних про конкретних посадових осіб, які здійснили ці підписи, та про обсяг їх повноважень - у накладній немає і немає у матеріалах справи, у зв’язку з чим перевірити достовірність цих підписів не є можливим. Представнику позивача невідомі прізвища посадових осіб, які станом на 11 квітня 2006 року працювали на зазначених у накладній посадах. А представник відповідача взагалі спростовує факт отримання відповідачем спірного товару.

За таких обставин є правильним висновок суду першої інстанції про те, що дана накладна складена з порушенням п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом міністерства фінансів України від 24.05.95 р. №88, зареєстрованому у Міністерстві юстиції України 5.06.95 р. за №168-704 р. і яке передбачає вказання у первинних бухгалтерських документах посад, прізвищ посадових осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Тому висновок суду першої інстанції про те, що така накладна не має доказової сили, відповідає вимогам закону і фактичним обставинам справи. Твердження в апеляційній скарзі про те, що накладна містить всі необхідні реквізити, спростовується її змістом, а питання про те, хто є директором, не є предметом судового розгляду у суді першої інстанції воно не заявлялося і не досліджувалося, а отже суд апеляційної інстанції не може вийти за межі наданих їй прав. Щодо питання належного представництва, то з метою забезпечити доступ до правосуддя, суд правильно допустив до участі справи обидвох представників і вирішив спір в межах їх процесуальних позицій у справі.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав їм вірну юридичну оцінку, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, рішення є законним, обґрунтованим і підстави для його скасування –відсутні.

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства „Монфарм”, Черкаська область, м. Монастирище - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2008 року у справі № 5/167-06 - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена у місячний строк до Вищого господарського Суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя                                                             Л.М.Білецька

Суддя                                                                                 В.В.Прудніков

Суддя                                                                                 І.М.Герасименко

З оригіналом згідно

Помічник судді О.В.Водопоєнко