СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.08                                                                                 Справа № 5/16.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Олвін-сервіс", м. Донецьк

до Державного підприємства “Донбасантрацит”, м. Красний Луч Луганської області

про стягнення 10109 грн. 24 коп.

С у д д я Зюбанова Н.М.

П р е д с т а в н и к и:

від позивача –Стрельцов В.І., дов. від 21.02.08 № 58;

від відповідача –Магденко Т.П., дов. від 31.01.08 № 1-1/211;

Суть спору: про стягнення 10109 грн. 24 коп. боргу, який утворився при розрахунках за поставлений товар.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує з посиланням на те, що заборгованість, яку заявлено до стягнення, списано підприємством у зв'язку зі сплиненням строку позовної давності. За листом від 22.02.08 № 1/146 відповідачем подане клопотання про застосування до спірних правовідносин правил позовної давності у відповідності до ст.. 267 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було надано рахунок-фактури від 28.10.02 № СФ-454 на сплату вартості стрічки на суму 63359 грн. 76 коп., за змістом якого визначено про строк сплати до 29.10.02.

У запереченнях на відзив відповідача позивач доводи останнього відхиляє та зазначає про те, що обчислення позовної давності має проводитись до листа позивача від 26.07.05 № 1/2083, який було направлено у порядку ст. 530 ЦК України тощо.

У судовому засіданні 03.04.08 позивачем подане письмове клопотання про поновлення строку позовної давності та викладені відповідні причини щодо його пропуску та поновлення.

Дослідивши обставини справи, додатково надані матеріали, вислухавши представників сторін, суд дійшов до наступного.

Так, між Товариством з обмеженою відповідальністю “Олівін-сервіс” /позивачем/ та Державним відкритим акціонерним товариством “Шахта "Міусинська” /правонаступником якого є відповідач/ було укладено договір від 24.10.02 № 206, за умовами якого позивач прийняв на себе зобов”язання поставити відповідний товар, а відповідач –одержати його та сплатити вартість через перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця по факту поставки товару /п. 5.1 договору/.

Як свідчить зміст позовної заяви, позивач підставою позову зазначає вказаний вище договір від 24.10.02 № 206 та як на доказ здійснення відповідних договірних відносин посилається на витратну накладну від 28.10.02 № РН-369 на суму 63359 грн. 76 коп. з належною відміткою особи про одержання товару на підставі оформленої відповідачем довіреності від 28.10.02 № 223974 серії НАИ, що відповідачем не заперечується.

Для проведення оплати товару позивач оформив рахунок-фактури від 28.10.02 № СФ-454 також на суму 63359 грн. 76 коп. /арк.. справи 26/, який наданий відповідачем.

З врахуванням проведених заліків однорідних зустрічних вимог на загальну суму 53250 грн. 52 коп. борг склав 10109 грн. 24 коп.

Відповідач проти позову заперечує з посиланням на необхідність застосування до спірних правовідносин правил позовної давності у відповідності до ст. 267 ЦК України.

Оцінивши матеріали справи, викладені сторонами пояснення та заперечення відповідача, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та позов таким, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, для вирішення даної справи має вирішальне значення умови договору від 24.10.02 № 206 щодо того, яким чином сторони за даною угодою визначили строк виконання грошового зобов"язання. Умови п. 5.1 договору судом оцінюються як такі, що чітко визначають такий строк, оскільки факт поставки товару є тією юридичною подією, яка фіксується первинними документами, а тому може бути визначена певною датою здійснення господарської операції.

Факт поставки товару підтверджується накладною від 28.10.02 № РН-369, а з врахуванням дати дійсності рахунку до 29.10.02, суд вважає, що строк оплати товару визначений 29.10.02.

У зв"язку з тим, що трирічний строк позовної давності за даною вимогою мав закінчитися 29.10.05, до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила Цивільного кодексу України, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень якого передбачено, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред"явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом –01.01.04.

У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов"язку і що після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи трьох угод про погашення зустрічних однорідних вимог від 04.06.04 на суму 16633 грн. 97 коп., від 31.03.04 на суму 17988 грн. 96 коп. та від 31.08.04 на суму 18627 грн. 59 коп. відповідач вчиняв дії, які свідчать про визнання ним боргу на загальну суму 63359 грн. 76 коп. Тому суд погоджується з доводами позивача про переривання строку позовної давності, зокрема, датою останньої оплати 31.08.04, з якої обчислюється новий трирічний строк позовної давності, який сплинув на час пред'явлення позову /29.01.08 згідно штемпелю пошти на конверті –арк.. справи 16/.

Клопотання позивача про поновлення строку позовної давності судом не задовольняється, оскільки зазначені ним причини пропуску строку, а саме реорганізація товариства, не є поважними на думку суду. Позивачем не доведено, що він був позбавлений можливості дізнатися про зміну статусу шахти "Міусинська" як структурного підрозділу ДП "Донбасантрацит". Посилання позивача на ст.. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно –енергетичного комплексу" від 23.06.05 № 2711-VI також є необґрунтованими.

Твердження позивача про обчислення строку позовної давності з врахуванням його звернення до відповідача з вимогою про сплату боргу за листом від 26.07.05 № 1/2083 у порядку ст.. 530 ЦК України спростовуються вищевикладеним про чітке визначення п. 5.1 договору строку виконання грошового зобов"язання, а ст. 530 ЦК підлягає застосуванню, якщо строк /термін/ виконання боржником обов'язку не встановлений.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин сторін правил позовної давності на підставі ст. 267 ЦК України та відсутність підстав для поновлення цього строку, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати покладаються на позивача відповідно до ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного, ст. 267 ЦК України, керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Дата підписання рішення –08.04.08.

Суддя                                                                      Н.М.Зюбанова