ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

17.02.2008

Справа №2-24/2274-2006

За адміністративним позовом – Державного підприємства «Радіотелевізійний передавальний центр АР Крим» (АР Крим, м. Сімферополь, вул. Батуріна, 13)

До відповідача - ДПІ в м. Сімферополь (м.Сімферополь, вул. М.Залкі,19)

Про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень

Суддя Г.Г.Колосова

При секретарі Дулімовой В.І.

За участю представників:

Від позивача – Вернезі Д.М., представник, дов у справі.

Від відповідача – не з'явився

Обставини справи:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до суду про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень ДПІ в м. Сімферополі від 02.02.2004 р. № 001602301/0-а про донарахування податкових зобов'язань в сумі 189688,04 грн. і штрафні санкції у розмірі 94844,02 грн. по земельному податку за період з 01.10.2001 р. по 01.10.2003 р., № /0 про донарахування ПДВ в сумі 40716,00 грн. і застосуванню штрафних санкцій у розмірі 38623,00 грн., № /0 про донарахування зобов'язань по податку на прибуток підприємств в сумі 16100,00грн. і застосування штрафних санкцій у розмірі 26626,00 грн., № /0 про донарахування збору за забруднення навколишнього природного середовища в сумі 4065,00 грн. і застосування штрафних санкцій у розмірі 2032,50 грн.

Позивач 28.11.2006 р. та 14.03.2008р. уточнив позивні вимоги щодо підстав та обґрунтування позову.( том 2 а.с. 94-98, том 3 а.с.1-5)

У судовому засіданні 28.01.2008р. представник позивача уточнив позовні вимоги та просить визнати нечинними вищевказані податкові повідомлення - рішення ДПІ в м. Сімферополь.

Відповідач проти позову заперечує за мотивами, викладеними у відзивах на позов (том 1 а.с. 68-70, 131, том 2 а.с. 126-127)

Ухвалою ГС АР Крим від 06.04.2004р. провадження у справі було зупинене до розгляду ГС АР Крим справи № 2-23510-2004 ( № 2-2316161-2003).

Ухвалою від 18.10.2004р. провадження у справі поновлено.

Ухвалою від 26.10.2004р. провадження у справі зупинено в зв’язку з призначенням судово-бухгалтерської експертизи.

Ухвалою ГС АР Крим від 01.02.2006р. провадження у справі поновлено.

Ухвалою ГС АР Крим від 13.03.2007р. провадження у справі зупинено в зв’язку із проведенням додаткової судово-бухгалтерської експертизи.

Згідно з резолюцією Голови ГС АР Крим Луцяка М.І. в зв’язку з закінченням строку повноважень судді Мокрушина В.І. справа передана на розгляд судді Колосовій Г.Г.

21.11.2007р. від експерта надійшла контрольна справа з висновком.

Ухвалою ГС АР Крим від 17.12.2007р. справа прийнята до свого провадження та поновлена з призначенням дати розгляду.

Згідно з п. 6 Закону України “Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України” № 2953-ІV від 06.10.2005р., що набрав чинність 01.11.2005р., до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991р. (1798-12), вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.41 Кодексу Адміністративного судочинства України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши представника позивача, суд -

в с т а н о в и в:

Державне підприємство «Радіотелевізійний передавальний центр АР Крим» ( далі ДПРТПЦ АРК) зареєстровано як суб’єкт підприємницької діяльності-юридична особа рішенням Виконкому Сімферопольської міської ради від 15.10.2002р. та узято на податковий облік в ДПІ в м. Сімферополь.

Державною податковою інспекцією в м. Сімферополі період з 21.12.2003 р. по 30.01.2004 р. була проведена документальна перевірка дотримання вимог податкового і валютного законодавства ДП РТПЦ АРК за період з 01.10.2001 р. по 01.10.2003 р., про що складено акт від 30.01.2004 р. № 55 /23-8/01190126.

На підставі акту планової комплексної документальної перевірки Державного підприємства «Радіотелевізійний передавальний центр АР Крим» ДПІ в м. Сімферополі були винесені податкові рішення-повідомлення:

1. Податкове повідомлення-рішення від 02.02.2004 р. № 001602301/0-а про донарахування податкових зобов'язань в сумі 189688,04 грн. і штрафні санкції у розмірі 94844,02 грн. по податку на землю за період з 01.10.2001 р. по 01.10.2003 р.

2. Податкове повідомлення-рішення від 02.02.2004 р. № /0 про донарахування ПДВ в сумі 40716,00 грн. і застосуванню штрафних санкцій у розмірі 38623,00 грн.

3. Податкове повідомлення-рішення від 02.02.2004 р. № /0 про донарахування зобов'язань по податку на прибуток підприємств в сумі 16100,00 грн., і застосування штрафних санкцій у розмірі 26626,00 грн.

4. Податкове повідомлення-рішення від 02.02.2004 р. № /0 про донарахування збору за забруднення навколишнього природного середовища в сумі 4065,00 грн. і застосування штрафних санкцій у розмірі 2032,50 грн.

Позивач не погодившись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями звернувся до суду із позовом про визнання їх нечинними.

Суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав.

Актом перевірки від 30.10.2004р. встановлено порушення ст. 7 Закону України «Про плату за землю» та на підставі ст. 26 донараховане податкове зобов’язання з податку на землю в сумі 189688,04 грн., в тому числі за 4 квартал 2001р.-23307грн., за 2002р.- 95074,88грн. та 9 місяців 2003р.-71306,16грн.

Податковим повідомленням-рішенням від 02.02.2004 р. № 001602301/0-а ДП РТПЦ АРК донараховано податку на землю в сумі 189688,04 грн. і застосовані штрафні санкції у розмірі 94844,02 грн.

Відповідно до ст.5 Закону України “Про державну підтримку засобів масової інформації і соціальний захист журналістів” розмір плати за землю державними підприємствами зв'язку, які займаються розповсюдженням теле- і радіопрограм і до яких згідно ст.2 цього Закону відносяться телерадіоцентри, не може перевищувати розміру плати за землю установами культури.

Відповідно до Закону України “Про плату за землю” установи культури від земельного податку звільнені, в зв'язку, з чим донарахування перевіряючими податку на землю ДП РТПЦ АРК є неправомірним.

Посилання відповідача на те, що Закон України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" не є спеціальним законом у сфері оподаткування, натомість таким є Закон України "Про плату за землю" від 03.07.1992 року № 2535-Х11, викладений у новій редакції Законом України від 19.09.1996 року № 378/96-ВР з наступними змінами і доповненнями, за яким ДП РТПЦ АРК повинен сплачувати земельний податок в установленому розмірі на загальних підставах є помилковим.

Згідно до мотивувальної частини Постанови Верховного суду України від 31.01.2006 року по справі № 2-23/7948-2004 за позивом ДП РТПЦ АРК до Сімферопольської міжрайонної державної податкової інспекції про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 24.03.2004 року, яким ДП РТПЦ АРК визначено податкове зобов'язання з податку на землю за 2002-2003 роки та застосовані штрафні санкції, підставою для скасування постанов судів апеляційної та касаційної інстанції, якими ДП РТПЦ АРК було відмовлено у позові є не застосування до правовідносин сторін положення статті 5 Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації ти соціальний захист журналістів" з мотивів пріоритетності норм Закону України "Про систему оподаткування" та Закону України "Про плату за землю".

Як наведено в мотивувальній частині Постанови Верховного суду України - Закон України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" визначає правові, економічні, організаційні засади державної підтримки засобів масової інформації та соціального захисту журналістів і як складова частина законодавства України про свободу слова та інформаційну діяльність посилює систему правового регулювання в інформаційній сфері (преамбула Закону). У частині першій статті 1 цього Закону державна підтримка засобів масової інформації визначена як сукупність правових, економічних, організаційних та інших заходів державного сприяння зміцненню і розвитку інформаційної галузі, її інфраструктури. Визначаючи сферу дії цього Закону, законодавець поширив його норми також на телерадіоцентри та підприємства поліграфії і зв'язку тією мірою, наскільки вони забезпечують діяльність засобів масової інформації (частина друга статті 2).

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" державна підтримка засобів масової інформації здійснюється шляхом протекціоністської політики зниження споживчої вартості інформаційної продукції, включаючи податкове, тарифне, митне, валютне та господарське регулювання, відшкодування збитків, подання фінансової допомоги. Питанням податкового, митного, валютного, тарифного регулювання присвячена стаття 5 цього Закону, частиною п'ятою якої встановлено, що розмір плати за землю державними підприємствами зв'язку, які займаються розповсюдженням друкованої продукції, теле- і радіопрограм, не може перевищувати розміру плати за землю закладами культури (частина п'ята статті 5).

Таким чином, системний аналіз норм Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" дає підставу для висновку щодо наявності зв'язку між змістом статті 4 стосовно організації фінансово-економічної та іншої державної підтримки засобів масової інформації і статті 5, положення якої забезпечують цю підтримку.

Слід зазначити, що частиною п'ятою статті 5 цього Закону не встановлюються пільги щодо плати за землю, яка справляється зазначеними в ній державними підприємствами зв'язку, а передбачено граничний рівень такої плати, який не може перевищувати розмір плати за землю закладами культури. Тим самим законодавець запровадив однаковий підхід при визначенні обов'язків щодо плати за землю до суб'єктів господарювання, які діють в інформаційній сфері та потребують державної підтримки. Згідно з пунктами 1, 2 розділу VI "Прикінцеві положення" Закону України "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" цей Закон введено в дію з 1 січня 1998 року та передбачено, що до приведення інших законодавчих актів у відповідність з цим Законом вони застосовуються і діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Крім того згідно, з Рішенням ГС АРК від 27.02.2006 р. по справі № 2-28/3427-2006А, залишеного у силі Постановою Севастопольського апеляційного суду від 15.06.2006 р., яким визнано нечинним податкове повідомлення-рішення ДПІ в м. Сімферополі від 08.04.2005 р. № /0 в частині донарахування податку на землю за період 4 квартал 2003 р. і застосування штрафних санкцій, що є додатковою підставою для застосування для спірних правовідносин ст. 72 КАСУ.

Згідно ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тому податкове повідомлення-рішення від 02.02.2004 р. № 001602301/0-а підлягає визнанню нечинним у повному обсязі.

Стосовно донарахування податковим повідомленням-рішенням від 02.02.2004 р. № /0 ПДВ в сумі 40716,00 грн. і застосуванню штрафних санкцій у розмірі 38623,00 грн. слід зазначити наступне.

Державним підприємством радіотелевізійний передаючий центр АРК 20.09.2002 р. в ДПІ м. Сімферополя були здані уточнені декларації за листопад і грудень 2001 р. ( вх. ДПІ № 1076 і № 1076/20 від 20.09.02 р. відповідно).

Вищезгадані декларації були проведені ДПІ в картках особового рахунку підприємства 20.09.2002 р.

06.12.2002р. підприємством в ДПІ були надані уточнені декларації з ПДВ за період з вересня по грудень 2000 р., січень 2001 р. з додатками.

18.02.2003р. в ДПІ м. Сімферополя ( вх. ДПІ № 919/25) підприємством була подана уточнена (у бік зменшення) декларація по ПДВ за січень 2003 р. складена з урахуванням результатів раніше проведеного уточненими деклараціями корегування ПДВ.

Проте, вищезгадані уточнені декларації по ПДВ, ДПІ проведені не були.

Підставою для самостійного проведення підприємством корегування зобов'язань по ПДВ у бік зменшення, послужило приведення підприємством бухгалтерського і податкового обліку ( у частині податкового обліку оплати за рахунок коштів державного бюджету трансляції підприємством програм державного телерадіомовлення) у відповідність з чинним законодавством України.

Відповідно до п. 7.3.5. ст.7 Закону України « Про податок на додану вартість» датою виникнення податкових зобов'язань у разі продажу товарів (робіт, послуг) з оплатою за рахунок бюджетних коштів є дата отримання відповідної компенсації в будь-якому іншому вигляді, включаючи зменшення заборгованості такого платника податків за його зобов'язаннями перед бюджетом».

Після неодноразового звернення підприємства, ДПІ в м. Сімферополі в період з 29.05.2003 р. по 18.07.2003 р. була проведена документальна перевірка з питання правильності віднесення сум податку на додану вартість в податкове зобов'язання і в податковий кредит згідно декларації за січень 2003 р. За результатами перевірки ДПІ був складений акт документальної перевірки № 505/23-4 від 18.07.03 р., на підставі якого ДПІ в м. Сімферополі були винесені і 12.08.2003 р. вручені ДП РТПЦ АРК податкові повідомлення -рішення від 07.08.2003 р. № /0-а:

- про завищення суми бюджетного відшкодування по ПДВ на суму 629412 грн;

- про донарахування податкових зобов'язань по ПДВ в сумі 55011 грн.

У основу, для висновків про завищення підприємством суми бюджетного відшкодування і донарахування ПДВ перевіряючими була покладена думка про те, що підприємство не має права проводить як податковий облік, так і корегування зобов'язань з ПДВ (у частині оплати за кошти державного бюджету виконаних підприємством робіт по держзамовленню) відповідно до п. 7.3.5. ст.7 Закону України « Про податок на додану вартість».

ДП РТПЦ АРК з вищезгаданими рішеннями ДПІ в м. Сімферополі не погодилося і оскаржило їх до Господарського суду АРК .

Рішенням ГС АРК від 12-15.03.2004 р. по справі № 2-16/2859-2004 позовні вимоги ДП РТПЦ АРК були задоволені. Рішення залишено без змін Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 25.06.2004р. і Постановою Вищого Господарського суду України від 03.02.2005р.

Рішенням суду, що набрало законної сили, підтверджена правомірність застосування ДП РТПЦ АРК як при веденні податкового обліку ПДВ, так і при коректуванні зобов'язань п. 7.3.5. ст.7 Закону України « Про податок на додану вартість» .

Зміни в картці особового рахунку підприємства по ПДВ, на підставі рішення суду, ДПІ в м. Сімферополі були внесені тільки 09.07. 2004 р., тобто після винесення ДПІ оспорюваного позивачем податкового повідомлення- рішення від 02.02.2004 р. № /0 про донарахування ПДВ в сумі 40716,00 грн. і застосування штрафних санкцій у розмірі 38623,00 грн.

Як вбачається з акту перевірки № 55/23-8/01190126 від 30.01.04 р. підставою для нарахування підприємству зобов'язань по ПДВ послужив помилковий висновок про необґрунтованість зменшення підприємством відповідно до п. 7.3.5. ст.7 Закону України « Про податок на додану вартість» зобов'язань по ПДВ згідно уточнених декларацій від 20.09.2002р. за листопад 2001р. і за грудень 2001 р. відповідно.

Необґрунтованість даного висновку підтверджується, зокрема, рішенням ГС АРК, що вступило в законну силу, від 12-15.03.2004 р. по справі № 2-16/2859-2004 р.

Згідно вищезгаданому Рішенню визнано обґрунтованим зменшення підприємством зобов'язань по ПДВ шляхом зменшення бази оподаткування на суму коштів недоотриманих в період 2001-2002 р. за виконані роботи, оплата яких проводиться за рахунок коштів державного бюджету, у тому числі і листопаді–грудні 2001 року.

Крім того, як випливає з Таблиці №16 Акту перевірки ( стор. 18,19 Акти) у ДПІ взагалі були відсутні підстави для донарахування підприємству зобов'язань по ПДВ, оскільки на момент закінчення перевірки як за даними підприємства, так і за даними ДПІ, чиста сума податкових зобов'язань підприємства мала від’ємне значення ( - 157420 грн.).

Це також підтверджується, висновком № 146 від 29.11.2005 р, судово-бухгалтерської експертизи, що проводилася відповідно до ухвали ГС АРК від 26.10.2004 р., так і висновком № 64/07 від 21.11.2007 судово-економічної експертизи, що проводилася відповідно до ухвали ГС АРК від 13.03.2007 р.

З урахуванням викладеного, податкове повідомлення-рішення від 02.02.2004р. № /0 підлягає визнанню нечинним.

Актом документальної перевірки від 30.01.2004р. встановлено порушення ДП РТПЦ АРК Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в зв’язку з чим ДПІ в м. Сімферополі донарахувала позивачеві податковим повідомленням-рішенням від 02.02.2004 р. № /0 зобов'язання по податку на прибуток підприємств в сумі 16100,00 грн. і застосувала штрафні санкції у розмірі 26626,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ДП РТПЦ АРК в першому півріччі 2003 року була списана на валові витрати дебіторська заборгованість за станом на 01.01.2000 р. в сумі 5461,2 тис. грн., яка утворилася на 01.01.2000 р. як заборгованість по оплаті трансляції в 1998-1999 році програм державного мовлення - Національної Телевізійної компанії України ( НТКУ) і Національної Радіомовної компанії України (НРКУ).

Списання дебіторської заборгованості проводилося підприємством відповідно до пп. 12.1.1 п.12.1. ст.12 Закону України № 283/97-ВР в редакції Закону «Про оподаткування прибутку підприємств» № 349-IV від 24.12.2002 р., оскільки про стягнення даної заборгованості були наявні Рішення Арбітражного суду р. Києва від 24.04.2001 р. по справі № 12/121 і Рішення Арбітражного суду р. Києва від 16.05.2001 р. по справі № 12/119, що вступили в законну силу.

У перевіреному ДПІ періоді ДП РТПЦ АРК яких-небудь коштів, в рахунок погашення вищезгаданої заборгованості не одержувало.

За яких підстав перевіряючими в рахунок погашення віднесеної підприємством в першому півріччі 2003 року на валові витрати і не погашеної заборгованості Національної Телевізійної компанії України і Національної Радіомовної компанії України по трансляції їх програм, були віднесені кошти, які отримані підприємством по державному замовленню на розповсюдження програм державного мовлення в 2000 році і за 9 місяців 2001 року, облік яких підприємство проводило відповідно до п.п. 11.3.5 п. 11.3 ст. 11. Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» № 283/97-ВР від 04.12.1997 р., з акту перевірки не вбачається.

Цим пунктом передбачено, що датою збільшення валового доходу у разі продажу товарів (робіт, послуг) з оплатою за рахунок бюджетних коштів є дата надходження таких коштів на поточний рахунок платника податку... ».(касовий метод).

Суд вважає, що перевіряючими необґрунтовано знято з валових витрат підприємства суму заборгованості у сумі 1830,7 тис. грн. боржників - Національної Телевізійної компанії України (НТКУ) і Національної Радіомовної компанії України (НРКУ), і як слідство зроблено хибний висновок про завищення підприємством валових витрат за друге півріччя 2003 року на суму 1830,7 тис. грн.

В акті також відсутні які-небудь посилання на норми чинного законодавства України, згідно яких передбачене ( або дозволено) кошти передбачені по видатках Держбюджета і перераховані на оплату трансляції програм державного мовлення, (наприклад в 2001 році), при їх отриманні за трансляцію програм державного телерадіомовлення в 2001 році, можна відносити в рахунок погашення існуючої заборгованості минулих років.

Як вбачається з матеріалів справи, кошти в рахунок погашення списаної на валові витрати в першому півріччі 2003 року заборгованості за трансляцію в 1998 -1999 році ДП РТПЦ АРК програм НТКУ і НРКУ (щодо яких наявний рішення суду, що набули чинності) підприємство у перевіреному ДПІ періоді не одержувало.

Необґрунтованість в акті перевірки донарахування підприємству податку на прибуток в сумі 16100 грн., міститься також як у висновку № 146 від 29.11.2005 р, судово-бухгалтерської експертизи, що проводилася відповідно до ухвали ГС АРК від 26.10.2004 р., так і висновку № 64/07 від 21.11.2007р. судово-економічної експертизи, що проводилася згідно з ухвалою ГС АРК від 13.03.2007 р. Доводи відповідача суд до уваги не приймає, тому податкове повідомлення-рішення від 02.02.2004 р. № /0 суд визнає нечинним.

Крім того, в акті документальної перевірки від 30.01.2004р. встановлено порушення позивачем пункту 2.1,3.1,6.4 Інструкції «Про порядок числення й сплати збору за забруднення навколишнього природного середовища» та податковим повідомленням-рішенням від 02.02.2004 р. № /0 донараховано збору за забруднення навколишнього природного середовища в сумі 4065,00 грн. і застосовано штрафних санкцій у розмірі 2032,50 грн.

Суд вважає, що це повідомлення-рішення також слід вважати нечинним в зв’язку з наступним.

В акті перевірки перевіряючими зроблено висновок про те, що підприємство має сплачувати збір за розміщення відходів, оскільки на підприємстві згідно з актами на списання матеріалів, що прийшли в непридатний стан, на момент перевірки на збереженні знаходилось 267 відпрацьованих люмінесцентних ламп. При цьому, підприємством для перевірки був наданий договір № 908-л від 18.12.2003 р. з ПФ «АІС і Ко» на надання послуг з утилізації ламп люмінесцентних, згідно з яким підприємство передає непридатні люмінесцентні лампи спеціалізованій організації, що займається збиранням, розміщенням, зберіганням, утилізацією відходів.

Правила встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення цього збору, затверджені Постановою КМУ від 01.03.1999р. № 303 (далі Порядок).

Вказаним порядком передбачено, що збір справляється також за розміщення відходів. Ліміти розміщення відходів визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до тлумачення термінів і визначень даних в статті 1 Закону України від 05.03.1998 г. N 187/98-ВР «Про відходи» розміщення відходів - зберігання та захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах. В такому же значенні термін „розміщення відходів” вживається і в Порядку розробки, затвердження і перегляду лімітів на утворення, і розміщення відходів, затвердженого Постановою КМУ від 03.08.98 р. № 1218.

Як вбачається з матеріалів справи, жодних лімітів підприємству на розміщення і зберігання відходів Управлінням Мінекоресурсів не доводилося і не встановлювалося. Відсутні також акти або висновки, які б підтверджували забруднення підприємством навколишнього середовища.

Тобто ДП РТПЦ не здійснювало розміщення відходів в розумінні визначеної термінології, а фактично зберігало відпрацьовані лампи до передачі їх на утилізацію іншому суб’єкту підприємницької діяльності, в зв’язку з чим у ДПІ не було правових підстав донараховувати збір за розміщення відходів.

Тому суд вважає, що податкове повідомлення-рішення від 02.02.2004 р. № /0 також підлягає визнанню нечииним.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” посадові особи органів державної податкової служби зобов’язані дотримуватися Конституції і законів України, інших нормативних актів, прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної податкової служби функції та повною мірою використовувати надані їм права.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

ДПІ в м. Сімферополі не довела, що позивачем порушено чинне законодавство.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 161 КАС України під час прийняття постанови суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

За таких обставин позовні вимоги, з урахуванням уточнення, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати, зокрема оплата платіжним дорученням № 981 від 03.05.2007р. проведеної експертизи у розмірі 3824,50грн., понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь у сумі 3827,90грн. з Державного бюджету України на підставі ч. 1 ст.94 КАС України.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Постанова складена у повному обсязі 21.03.2008року.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.94,98,160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати нечинними податкові повідомлення-рішення ДПІ в м. Сімферополь від 02.02.2004 р. № 001602301/0-а про донарахування податкових зобов'язань в сумі 189688,04 грн. і штрафні санкції у розмірі 94844,02 грн. по земельному податку за період з 01.10.2001 р. по 01.10.2003 р., № /0 про донарахування ПДВ в сумі 40716,00 грн. і застосуванню штрафних санкцій у розмірі 38623,00 грн., № /0 про донарахування зобов'язань по податку на прибуток підприємств в сумі 16100,00грн. і застосування штрафних санкцій у розмірі 26626,00 грн., № /0 про донарахування збору за забруднення навколишнього природного середовища в сумі 4065,00 грн. і застосування штрафних санкцій у розмірі 2032,50 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Державного підприємства «Радіотелевізійний передавальний центр АР Крим» (АР Крим, м. Сімферополь, вул. Батуріна, 13, ) 3827,90грн. судових витрат.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України у Севастопольський апеляційний господарський суд.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Колосова Г.Г.