КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
П О С Т А Н О В А

13.05.08 р.                                                                                          № 15/314-07

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді:                    Писаної Т.О (доповідач по справі),

суддів:

Чорногуза М. Г

Фаловської І.М.

секретар судового засідання Рустам’ян Е.А.,

від позивача: Довгопол В.П. –директор, протокол № 1 від 20.06.98 р.;

від відповідача: Воробйов О.В. –представник за дов. № 674 від 30.10.07 р.;

від третіх осіб: 1. Лімонтова В.С. –представник за дов. № 3 від 08.01.08 р.;

2. Осипенко О.М. –представник за дов. № 51 від 05.07.07 р.;

3. не з’явились;

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Володимир»на рішення господарського суду Київської області від 31.01.2008року у справі № 15/314-07 (гол. суддя Рябцева О.О, судді Євграфова Є.П., Подоляк Ю.В. )

за позовом           товариства з обмеженою відповідальністю «Володимир», Київська область, Києво-Святошинський р-н., с. Петропавлівська Борщагівка,

до виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Київської області, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петропавловська Борщагівка,

треті особи: 1. державне підприємство «Науково-дослідний, виробничий комбінат Пуща водиця», м. Київ,

2. регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області, м. Київ,

3. Міністерство аграрної політики України, м. Київ,

про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

12.07.2007р. до господарського суду Київської області звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Володимир»з позовом до виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Київської області про визнання права власності на приміщення виробничого цеху за №14-а по вул. Оксамитова (колишня вул. Леніна) в с. Петропавловська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області загальною площею 1292,1 кв.м.

Ухвалою господарського суду від 31.08.2007 р. до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору залучено Державне підприємство «Науково-дослідний, виробничий комбінат «Пуща-Водиця».

Ухвалою господарського суду від 07.12.2007 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області.

Ухвалою господарського суду від 17.01.2008 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство аграрної політики України.

Рішенням господарського суду Київської області від 31.01.2008 року у справі №15/314-07 у позові відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням місцевого господарського суду позивач звернувся до Київського міжобласного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. При цьому, скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду матеріалам справи та прийняття рішення при неповному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Представник апелянта вважає апеляційну скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскаржуване рішення місцевого господарського суду вважає таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач, третя особа-2, третя особа-3 у наданих суду відзивах заперечили проти вимог апеляційної скарги, оскільки вважають її необґрунтованою, а оскаржуване рішення вважають законним та обґрунтованим.

Третя особа-1 надала суду відзив, в якому проти задоволення апеляційної скарги не заперечує.

Відповідно до розпорядження заступника голови Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 13.05.2008 року розгляд справи здійснено у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя Писана Т.О., судді: Фаловська І.М., Чорногуз М.Г.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно із ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції, у лютому 1998 року приватне підприємство «Володимир», правонаступником якого є позивач у справі (преамбула Статуту ТОВ «Володимир», затвердженого протоколом зборів учасників від 20.06.1998 р. та перереєстрованого Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області 26.06.1998 р. за реєстраційним № 1002) звернулося до директора радгоспу «Совки»з листом, в якому просило укласти договір оренди приміщення сіносховища, розташованого на території господарчого двору радгоспу в с. Петропавлівська Борщагівка строком на 10 років для розміщення виробничої бази підприємства.

09.02.1998 р. між радгоспом «Совки»(Орендодавець) та приватним підприємством «Володимир»(Орендатор) було укладено угоду про оренду нежилого приміщення, відповідно до умов якої орендодавець надає, а орендатор отримує в користування приміщення сіносховища, що знаходиться за адресою: с.Петропавловська-Борщагівка площею 1000 м. кв. для розміщення виробничої бази підприємства; термін дії угоди визначається з 09.02.1998 року по 09.02.2008 року. Згідно з п. 2.3. угоди орендатор має право переобладнувати та переплановувати орендоване приміщення згідно з своєю статутною діяльністю.

16.02.1998р. між Петропавлівсько-Борщагівською сільською Радою народних депутатів та приватним підприємством «Володимир»був укладений договір на право тимчасового користування землею, відповідно до умов якого Петропавлівсько-Борщагівська сільська Рада народних депутатів на підставі рішення сесії надає, а ПП «Володимир»приймає в тимчасове користування земельну ділянку загальною площею 0,3 гектари. Згідно з п. 1.2. договору земельна ділянка надається на умовах оренди для розміщення виробничої бази по виробництву столярних виробів, на термін - до початку забудови житлового масиву згідно з генеральним планом.

02.04.1999р. між Петропавлівсько-Борщагівською сільською Радою народних депутатів та товариством з обмеженою відповідальністю «Володимир»був укладений договір на право тимчасового користування землею, відповідно до умов якого Петропавлівсько-Борщагівська сільська Рада народних депутатів на підставі рішення сесії надає, а ТОВ «Володимир»приймає в тимчасове користування земельну ділянку загальною площею 0,3 гектари згідно з планом землекористування, що додається. Згідно з п. 1.2 договору земельна ділянка надається на умовах оренди для розміщення виробничої бази по виробництву столярних виробів, на термін - до початку забудови житлового масиву згідно з генеральним планом. Зазначений договір нотаріально не посвідчений. Додатком до вказаного договору є план тимчасового землекористування, на якому зазначено, що на земельній ділянці знаходиться сіносховище.

Приміщення сіносховища, яке було розташоване в с. Петропавлівська Борщагівка по вул. Леніна (в даний час вул. Оксамитова) №14-а, належало радгоспу «Совки». Як вбачається з довідки № 70 від 16.03.1999 р., виданої радгоспом «Совки»ТОВ «Володимир», сіносховище побудоване в 1987 році, його балансова вартість станом на 01.01.1998 р. складала 40111 грн., знос сіносховища на 01.01.1998 р. складав 22061 грн.

Надалі радгосп «Совки»відповідно до наказу Міністерства агропромислового комплексу України №193 від 13.05.1999р. був реорганізований шляхом приєднання на правах структурного підрозділу до державного підприємства - агрокомбінату «Пуща-Водиця». Наказом №120 від 25.04.2002р. Міністерства аграрної політики України державне підприємство - агрокомбінат «Пуща-Водиця»було перейменовано на державне підприємство «Науково-дослідний виробничий комбінат «Пуща-Водиця».

Позивач переробив приміщення сіносховища, орендоване у радгоспу «Совки», під виробничий цех. Як вбачається з Інвентаризаційної справи №22-25 на будинок №14а по вулиці Леніна в П.П. Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, виготовленої Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації, будівля виробничого цеху має 2 основних поверхи загальною площею 1292,1кв.м. станом на 23.01.2007 р.

В матеріалах справи наявний звіт (оригінал для огляду в судовому засіданні, копію (незавірену) для приєднання для матеріалів справи) про незалежну оцінку вартості майна нежитлової окремо розташованої будівлі загальною площею 954,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с.Петропавлівська Боршзгівка, вул. Леніна 14, з якого вбачається, що вартість об’єкта оцінки становить 613428 грн. станом на 31.05.2005 р. Судом першої інстанції встановлено, що у звіті експертом замість вул. Леніна 14а помилково зазначено вул. Леніна 14.

Як вбачається з матеріалів справи, в 2000 році державне підприємство -агрокомбінат «Пуща-Водиця»звернулося до арбітражного суду Київської області з позовом до ТОВ «Володимир»про визнання договору оренди від 09.02.1998 р., укладеного між радгоспом «Совки»та ПП «Володимир», недійсним та виселення ТОВ «Володимир»із займаного приміщення.

Ухвалою арбітражного суду Київської області від 27.11.2000 р. позовні матеріали передані за підсудністю до арбітражного суду м. Києва.

ТОВ «Володимир»до прийняття рішення у справі звернулося із зустрічним позовом, в якому просило суд стягнути з позивача суму 321199 грн. витрат на здійснення поліпшень орендованого майна.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2004 р. у справі № 7/96, яка набрала законної сили, первісний позов задоволено повністю, визнано недійсною на підставі статті 48 ЦК УРСР угоду, укладену між радгоспом «Совки»та ПП «Володимир»09.02.1998 р., припинивши її дію на майбутнє з моменту набрання рішенням суду у даній справі законної сили; зобов’язано ТОВ «Володимир»звільнити приміщення сіносховища площею 1000 кв.м по вул. Леніна, 14а в с. Петропавлівська Боршагівка Києво-Святошинського району Київської області, повернувши його позивачу; зустрічний позов задоволено, стягнуто з ДП «Науково-дослідний, виробничий комбінат «Пуща-Водиця»на користь ТОВ «Володимир»321199 грн. боргу.

Як встановлено судом першої інстанції, сторонами не виконане зазначене рішення Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2004 р. в частині звільнення приміщення сіносховища площею 1000 кв.м. по вул. Леніна, 14а в с.Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, повернення його позивачу та стягнення з ДП «Науково-дослідний, виробничий комбінат «Пуща-Водиця»на користь ТОВ «Володимир»321199 грн. боргу.

Листом №37-11-3-13/99 від 10.01.2007р. Міністерство аграрної політики України (третя особа у справі) повідомило ДП «Науково-дослідний, виробничий комбінат «Пуща-Водиця» (третя особа у справі), що воно не заперечує щодо списання з балансу підприємства складу сіна, 1987 року побудови, інвентарний №267, загальною первісною вартістю 40111 грн. та загальною залишковою вартістю 12626грн.

Листом №22 від 15.01.2007 р. ДП «Науково-дослідний, виробничий комбінат «Пуща-Водиця»повідомило ТОВ «Володимир», що приміщення сіносховища (склад сіна) по вул. Леніна. 14 а в с. Петропавлівська Борщагівка, 1987 року побудови, інвентарний № 267, загальною залишковою вартістю 12626 грн. станом на 15.01.2007р. списано з балансу агрокомбінату «Пуща-Водиця»за згодою Міністерства аграрної політики України (лист № 37-11-3-13/99 від 10.01.2007 р.).

Листом № 8 від 07.02.2007 р. позивач звернувся до відповідача з проханням прийняти рішення про оформлення права власності на вищевказане майно. Відповідач даний лист отримав 08.02.2007 р., про що свідчить штамп з реєстраційним номером 87, проте відповіді не надав.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч. 4 ст. 332 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, якщо вартість переробки і створеної нової речі істотно перевищує вартість матеріалу, право власності на нову річ набуває за її бажанням особа, яка здійснила таку переробку; у цьому разі особа, яка здійснила переробку, зобов'язана відшкодувати власникові матеріалу моральну шкоду.

Проте, як вірно встановлено місцевим господарським судом, нова річ перероблена позивачем з сіносховища, яким він користувався на підставі договору оренди від 09.02.1998 р., що визнаний недійсним на підставі статті 48 ЦК УРСР та дію якого припинено на майбутнє постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2004 р. у справі № 7/96, яка набрала законної сили.

Відповідно до норми ст. 272 ЦК УРСР, що діяла під час виникнення та існування договірних відносин, в разі проведеного з дозволу наймодавця поліпшення найнятого майна наймач має право на відшкодування зроблених для цієї мети необхідних витрат, якщо інше не передбачено законом або договором.

З урахуванням приписів ст. 272 ЦК УРСР зазначеною постановою суду у справі № 7/96 стягнуто з ДП «Науково-дослідний, виробничий комбінат «Пуща-Водиця»на користь ТОВ «Володимир»321199 грн. вартості робіт по переобладнанню будівлі сіносховища, переобладнаної під виробничий корпус по виготовленню столярних виробів, розташованої в с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 1062 від 15.04.2003 р.

Отже, постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2004 р. у справі № 7/96, яка набрала законної сили, на користь ТОВ «Володимир»стягнуто з ДП «Науково-дослідний, виробничий комбінат «Пуща-Водиця»вартість зроблених ним поліпшень. Разом з тим, незважаючи на те, що цією ж постановою дію договору оренди від 09.02.1998 р. припинено на майбутнє, а ТОВ «Володимир»зобов’язано звільнити приміщення сіносховища площею 1000 кв.м. по вул. Леніна, 14а в с. Петропавловська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, повернувши його позивачу, ТОВ «Володимир»продовжувало переобладнувати спірне приміщення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання позивача в обґрунтування позовних вимог в поясненнях від 17.01.2008 р. на ч. 4 ст. 778 ЦК України, відповідно до якої, якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником, є помилковим, враховуючи наступне. Після 19.01.2004 р. (дата набрання законної сили постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2004 р. у справі № 7/96) позивач вже не був наймачем в зв'язку з припиненням на майбутнє дії договору оренди віл 09.02.1998 р. Крім того, вартість зроблених позивачем поліпшень йому відшкодовано шляхом стягнення за рішенням суду грошових коштів з ДП «Науково-дослідний, виробничий комбінат «Пуща-Водиця»на підставі ст. 272 ЦК УРСР. Крім того, частиною 4 ст. 778 ЦК України передбачено набуття наймачем права співвласності, а не власності. Посилання представника позивача та представника Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий комбінат «Пуща-Водиця»на те, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2004 р. у справі № 7/96 сторонами не виконана, тобто 321199 грн. вартості робіт по переобладнанню будівлі сіносховища товариству «Володимир»не перераховано, правомірно не взято до уваги місцевим господарським судом з тих підстав, що дана обставина не є підставою набуття ТОВ «Володимир»права власності на спірне майно.

Приміщення виробничого цеху по вул. Оксамитова (колишня вул. Леніна) 14а в с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області загальною площею 1292.1 кв.м., на яке позивач просить суд визнати право власності, є об’єктом нерухомого майна, що підтверджує наявна в матеріалах справи інвентаризаційна справа №22-25.

Згідно з ч 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об’єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Такий об’єкт нерухомості як будівля або споруда може виникнути лише шляхом будівництва, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 2 ст. 331 ЦК України, відповідно до якої право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна); якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації; якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про основи містобудування», в редакції, що діяла на початок перебудови позивачем сіносховища, забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому земельним законодавством, та одержання дозволу на виконання будівельних робіт.

Порядок отримання дозволу на виконання будівельних робіт на час початку робіт регламентувався державними будівельними нормами ДБН А.3.1-2-93 «Порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт», затвердженими наказом Держбуду України від 10.08.93 N 136, а з грудня 2000 року Положенням про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженим Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 273 від 05.12.2000р. та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.12.2000 р. за № 945/5166.

Твердження апелянта про те, що будівництво виробничого цеху завершено в 2000 році спростовується матеріалами справи, оскільки з виготовленої Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації інвентаризаційної справи вбачається, що станом на 23.01.2007 р. будівля виробничого цеху має площу вже 1292,1кв.м., тоді як з постанови суду у справі № 7/96 вбачається, що у 2004 році площа цеху складала 1000 кв. м., а у звіті про незалежну оцінку вартості майна станом на 31.05.2005 р. зазначено, що загальна площа будівлі 954,6 кв.м.

Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт (далі –Положення) встановлює порядок та умови надання дозволу на виконання будівельних робіт з нового будівництва, розширення, реконструкції, технічного переоснащення, реставрації та капітального ремонту об'єктів. Положення обов'язкове для застосування усіма суб'єктами будівництва незалежно від форм власності, відомчої належності та джерел фінансування. Відповідно до п. 1.1 Положення дозвіл на виконання будівельних робіт з нового будівництва, реконструкції, реставрації та капітального ремонту будинків, споруд та інших об'єктів, розширення і технічного переоснащення (далі - роботи з будівництва) є документом, що посвідчує право забудовника (замовника) та генерального підрядника на виконання будівельних робіт, у відповідності до затвердженої проектної документації, підключення до інженерних мереж та споруд та надає право відповідним службам на видачу ордера на проведення земляних робіт; виконання будівельних робіт без вищезазначеного дозволу забороняється.

Згідно з п. 5.1 Положення виконання будівельних робіт на об'єктах без одержання дозволу або його завчасної перереєстрації, а також виконання не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним і тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Отже, будівництво вважається самочинним, якщо у діях особи є хоча б одна із ознак, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦК України.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що спірний об'єкт є самочинно збудованим, враховуючи, що позивач не отримав земельну ділянку для будівництва на ній об'єкту нерухомості, не отримав дозволу на розширення та реконструкцію старого об'єкту, не затвердив проект будівництва.

Посилання позивача на договір від 02.04.1999 р. на право тимчасового користування землею, укладений між Петропавлівсько-Борщагівською сільською Радою народних депутатів та товариством з обмеженою відповідальністю «Володимир», також вірно не взято судом першої інстанції до уваги, оскільки зазначений договір всупереч вимогам ч. 3 ст. 13 Закону України «Про оренду землі», в редакції, що діяла на час укладення договору, нотаріально не посвідчений. Враховуючи, що будівництво вважається самочинним, якщо у діях особи є хоча б одна із ознак, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦК України, суд правомірно не застосував п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України та не визнав договір від 02.04.1999 р. недійсним, оскільки зазначена обставина не могла вплинути на прийняття рішення по суті.

У ч. 3 ст. 18 Закону України «Про основи містобудування»зазначено, що закінченні будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2004 р. №1243 передбачено затвердження акта державної приймальної комісії органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, що утворив цю комісію та реєстрацію в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, яка видала дозвіл на виконання будівельних робіт.

Доказів прийняття об'єкта в експлуатацію в порядку, встановленому законодавством, позивачем суду не надано.

Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Отже, позивачем здійснено самочинне будівництво, на яке він відповідно до приписів ч. 2 ст. 376 ЦК України не набув права власності.

Як вірно зазначив місцевий господарський суд, твердження позивача про те, що він відповідно до ч. 4 ст. 332 ЦК України набув право власності на створену ним нову річ є помилковим, що спростовується наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 276 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка у встановленому законодавством порядку позивачу не надавалась ні для будівництва, ні під уже збудоване нерухоме майно.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно визнано необґрунтованими позовні вимоги про визнання права власності на приміщення виробничого цеху по вул. Оксамитова (колишня вул. Леніна) 14 а в с.Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області загальною площею 1292,1 кв.м.

Порушення процесуального права, на які посилався скаржник, не знайшли свого підтвердження, тому є безпідставними.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Апелянт не довів обставини, на які він посилається як на підставу вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла до висновку, що відповідно ст. 43 ГПК України місцевим судом належним чином досліджено обставини справи та наведено цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення місцевого господарського суду відповідає фактичним обставинам справи та не суперечить чинному законодавству України, у зв’язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на позивача повністю.

Керуючись ст.ст. 49, 101 –103, 105 ГПК України, Київський міжобласний апеляційний господарський суд,

п о с т а н о в и в :

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Володимир»на рішення господарського суду Київської області від 31.01.2008року у справі №15/314-07 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 31.01.2008року у справі № 15/314-07 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Головуючий суддя:                                                                      Писана Т.О

Судді:

Чорногуз М. Г

Фаловська І.М.

Дата відправки 23.05.08