ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2008 р.

№ 8/448д/07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

Перепічая В.С. (головуючий),

Вовка І.В.,

Гончарука П.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Строймонтаж" на постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 12.03.2008р. та на рішення господарського суду Запорізької області від 09.11.2007р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Строймонтаж" до Комунального підприємства "Підприємство комунальної власності", третя особа: Відділ культури Енергодарської міської ради про визнання дійсним договору оренди

Заслухавши пояснення представників відповідача, третьої особи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, суд

У С Т А Н О В И В :

У вересні 2007р. ТОВ "Строймонтаж" пред’явило в господарському суді позов до Комунального підприємства "Підприємство комунальної власності" про визнання дійсним договору оренди нерухомого майна нежитлового приміщення з підстав ст. 220 ЦК України.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 09.11.2007р. (суддя Попова І.А.), залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 12.03.2008р. (судді Колодій Н.А. –головуючий, Кагітіна Л.П., Коробка Н.Д.), у позові було відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати судові рішення і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до роз’яснень викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. №11 “Про судове рішення” (зі змінами і доповненнями) рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а при їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 287 Господарського кодексу України орендодавцями щодо державного та комунального майна є:

Фонд державного майна України, його регіональні відділення щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом;

органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим або місцевими радами управляти майном, - відповідно щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим або є у комунальній власності;

державні (комунальні) підприємства - щодо окремого індивідуально визначеного майна, а з дозволу орендодавців, зазначених у пункті 2 цієї статті, - також щодо цілісних майнових комплексів, їх структурних підрозділів та нерухомого майна.

За приписом статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцями є:

Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук;

органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності;

підприємства - щодо окремого індивідуально визначеного майна та нерухомого майна, загальна площа яких не перевищує 200 кв. м. на одне підприємство, а з дозволу органів, зазначених в абзацах другому та третьому цієї статті, - також щодо структурних підрозділів підприємств (філій, цехів, дільниць) та нерухомого майна, що перевищує площу 200 кв. м.

Частина 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлює, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

До відання виконавчих органів, зокрема, міських рад, належать повноваження щодо управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад (п.1 ст. 29 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Згідно до частини 2 статті 220 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами 28.01.2005р. між КП "Підприємство комунальної власності" (орендодавець) та ТОВ "Строймонтаж" (орендар) був укладений договір №47-05 оренди нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою м. Енергодар, вул. Будівельників 22, загальною площею 1116,1 кв.м. (далі –Договір 1).

Орендодавець виступає балансоутримувачем нежитлового приміщення, яке було передано в оренду, власником же цього майна є територіальна громада міста Енергодар в особі Енергодарської міської ради.

(а.с. 3,4 т. 2)

Пунктом 2.1 Договору 1 було визначено строк його дії з 01.01.2005р. по 30.11.2005р.

23.11.2005р. між орендодавцем та орендарем було укладено додаткову угоду №1 до Договору 1.

(а.с. 13 т.2)

Водночас 19.08.2005р. між тими ж сторонами було укладено договір №61-05 оренди нежитлового приміщення ( що є предметом спору по даній справі), яке знаходиться за адресою м. Енергодар, вул. Будівельників 22, загальною площею 1116,1 кв.м. (далі –Договір 2).

Суди ж з огляду наведеного законодавства не з’ясували, хто є належним орендодавцем за Договором 2, не обговорили питання залучення до участі у справі Енергодарської міської ради, так і Управління комунальної власності Енергодарської міської ради, яке надавало дозвіл на укладення Договору 2.

Суд в основу рішення поклав відмову нотаріуса Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області від 28.07.2005р., проте не звернув при цьому увагу, що за нотаріальним посвідченням договору оренди звернулась фізична особа Горяний Ю.В. і відмовлено у вчиненні нотаріальної дії було саме громадянину Горянову Ю.В.

(а.с. 31 т. 1)

При вирішенні спору по даній справі суд, щодо продовження дії Договору 1, як на факт, посилався на рішення господарського суду Запорізької області від 21.09.2007р. в іншій справі №20/390/07, сторонами в якій були Відділ культури Енергодарської міської ради Запорізької області (позивач) та ТОВ "Строймонтаж" (відповідач), тоді як склад сторін по справі, що є предметом даного розгляду, інший.

За приписом же частини 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

(а.с. 142-147 т. 1)

Не з’ясовано було судом належним чином і те, за яким із договорів та за який період позивачем здійснювались спірні платежі.

Суд другої інстанції, залишаючи рішення господарського суду без змін, на зазначене належної уваги не звернув.

Отже, ухвалені судові рішення визнати законними і обґрунтованими не можна.

При новому розгляді справи суду слід врахувати наведене, з’ясувати належним чином дійсні обставини справи, обґрунтованість вимог позивача і заперечень відповідача і вирішити спір відповідно до встановленого та вимог закону.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Строймонтаж" задовольнити частково.

Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 12.03.2008р. та рішення господарського суду Запорізької області від 09.11.2007р. скасувати і справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Головуючий В.Перепічай

С у д д і

І.Вовк

П.Гончарук