ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2008 р.

№ 2-13/13292-2006

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого судді

Овечкіна В.Е.,

суддів

Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

розглянув касаційну скаргу

Республіканського комітету АР Крим з охорони навколишнього природного середовища м. Сімферополь

на постанову

від 30.11.06 Севастопольського апеляційного господарського суду

у справі

№ 2-13/13292-06 господарського суду АР Крим

за позовом

Республіканського комітету АР Крим з охорони навколишнього природного середовища м. Сімферополь

до

Сільського комунального підприємства "Бій-Су"

про

стягнення 3005,70 грн.

у справі взяли участь представники

позивача: не з'явились

відповідача: не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 31.01.2006 року (суддя Жукова А.І.) позовні вимоги задоволено: стягнуто з відповідача на користь позивача збитків, заподіяних відповідачем за порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в розмірі 3005,70 грн.

Судове рішення мотивовано доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог, відсутністю у відповідача належного дозволу на спеціальне водокористування.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 19.06.2006р. (колегія суддів: Маслова З.Д., Лисенко В.А., Заплава Л.М.) рішення суду першої інстанції скасовано, в позові відмовлено.

Апеляційним господарським судом зазначено, що суду не надано безумовні докази вини відповідача у несвоєчасному оформленні спеціального дозволу на водовикористання.

Не погоджуючись з постановою апеляційного суду Республіканський комітет АР Крим з охорони навколишнього природного середовища звернувся з касаційною скаргою в якій просить її скасувати та залишити без змін рішення суду першої інстанції., посилаючись на порушення судом норм матеріального пава.

В касаційній скарзі зазначається, що суд апеляційної інстанції погодився з судом першої інстанції про фактичне порушення водного законодавства з боку відповідача. У відношенні винної особи 26.05.06 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за фактом скоєння правопорушення. Дана постанова не була оскаржена у встановленому діючим законодавством порядку та набрала законної сили. Тому, на думку скаржника, відповідач визнав свою вину у скоєнні самовільного забору підземної води.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередніми судовими інстанціями належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм процесуального права, згідно з вимогами ст.1115 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

24.05.06 Управлінням екологічної інспекції Північно-Кримського регіону проведена перевірка по питанню дотримання вимог природоохоронного законодавства СКП "Бій-Су".

В результаті перевірки встановлено порушення ст. 44 Водного кодексу України, яке виразилось у здійснюванні спецводокористування за відсутністю дозволу на спецводокориствування по забору підземної води

За результатами перевірки складений акт 24.05.06.

24.05.06 директор СКП "Бій-Су" був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 85 грн. згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 24.05.06 №004652 та винесена постанова про накладення адміністративного стягнення від 26.05.06 №004652-028/48.

Відповідно до довідки СКП "Бій-Су" №21 від 24.05.06 об'єм самовільного забору води ( без ліцензії) за період з 01.01.06 по 24.05.06 склав 21500 куб.м. (а.с.10).

Згідно пункту 9 статті 44 Водного кодексу України водокористувачі зобов'язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Відповідно до статті 48 Водного кодексу України спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Нормами статті 49 Водного кодексу України встановлено, що спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу.

Згідно норм статті 50 Водного кодексу України строки спеціального водокористування встановлюються органами, які видали дозвіл на спеціальне водокористування. Спеціальне водокористування може бути короткостроковим (до трьох років) або довгостроковим (від трьох до двадцяти п'яти років). У разі необхідності строк спеціального водокористування може бути продовжено на період, що не перевищує відповідно короткострокового або довгострокового водокористування. Продовження строків спеціального водокористування за клопотанням заінтересованих водокористувачів здійснюється державними органами, що видали дозвіл на спеціальне водокористування.

Для визначення підстав застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків (шкоди) суду необхідно з’ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру збитків, причинного зв’язку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вину боржника. Звільнення боржника від відповідальності у вигляді збитків за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов’язань безпосередньо пов’язано з наявністю чи відсутністю вище вказаних елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення.

При цьому кредитор не повинен доводити вину боржника у порушенні зобов’язання, оскільки відсутність своєї вини у порушенні зобов’язання доводить особа, яка вчинила таке порушення (частина 2 статті 614 Цивільного кодексу України); натомість на нього покладено обов’язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов’язання боржником, розміру завданих збитків та прямого причинного зв’язку між порушенням зобов’язання та завданими збитками.

Докази, прийняті судом в якості підтвердження вказаних обставин, повинні відповідати положенням статті 34 Господарського процесуального кодексу України про належність та допустимість доказів.

Вказуючи на відсутність доказів вини відповідача у порушенні встановленого порядку водокористування, суд апеляційної інстанції не надав належну юридичну оцінку Акту Управління екологічної інспекції Северо-Кримського регіону про перевірку дотримання природоохоронного законодавства №153 від 24.05.06, протоколу про адміністративне правопорушення №004652 від 27.05.06 та постанові про накладення адміністративного стягнення за фактом правопорушення від 26.05.06 (а.с.7,11,12).

Зазначена постанова не була оскаржена у встановленому діючим законодавством порядку, тобто набрала законної сили. Відповідач не заперечував свою вину.

Таким чином, зазначені обставини свідчать про порушення відповідачем законодавства про охорону навколишнього природного середовища, зокрема ч.9 ст.44 Водного кодексу України, згідно якої відповідач зобов'язаний здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу, а також ст.49 цього Кодексу, якою передбачено, що спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу.

Відповідно до ч.1 ст.111 Водного кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні особи і фізичні особи та особи без громадянства зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України. Аналогічні положення передбачені і ч.4 ст.68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", згідно якої, підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду апеляційної інстанції прийнята про неповному з'ясуванні обставин справ з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Республіканського комітету АР Крим з охорони навколишнього природного середовища м.Сімферополь задовольнити.

Постанову від 30.11.06 Севастопольського апеляційного господарського суду у справі № 2-13/13292-06 господарського суду АР Крим скасувати.

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 31.01.2006 залишити без змін.

Головуючий, суддя                     В.Овечкін

Судді                    Є.Чернов

В.Цвігун