КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2008                                                                                           № 12/350

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Коваленка В.М.

суддів:           Гарник Л.Л.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Полушкін В.Л. (довіреність від 28.01.2008р. № 76), Трушков В.Л. (довіреність від 04.04.2007р. № 317);

від відповідача - Корпанець А.В. (довіреність від 08.01.2008р. № 18/2008р.),

Перепелиця О.В. (довіреність від 30.01.2007р.

№ 41/2008р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮВС"

на рішення Господарського суду м.Києва від 22.11.2007

у справі № 12/350

за позовом                               Відкрите акціонерне товариство "Смілянський машинобудівний завод"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮВС"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 84038,90 грн.

У судовому засіданні оголошувалась перерва до 06.02.2008р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.11.2007р. у справі № 12/350 позов Відкритого акціонерного товариства „Смілянський машинобудівний завод” до Товариства з обмеженою відповідальністю „ЮВС” про стягнення 84 038,90 грн. задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю „ЮВС” звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, а провадження у справі припинити на підставі пункту 11 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Скарга мотивована неправильним застосуванням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, недоведеністю та неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю обставинам справи викладених у рішенні висновків. Скаржник зазначає, що місцевий господарський суд всупереч припису частини 1 статті 38 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення спору не витребував у сторін додаткові докази досягнення при роботі обладнання показників, вказаних у технічному паспорті. У цьому зв’язку скаржник зауважує, що місцевий господарський суд не дослідив факт додержання сторонами визначеної пунктом 2.2 договору поставки від 31.05.2006р. № 1/14-1-2006 умови про те, що платіж у розмірі 81 500,00 грн. здійснюється покупцем до 05.12.2006р. згідно результатів відпрацьованого сезону цукроваріння 2006 року за умови досягнення показників, вказаних у технічному паспорті. Ту обставину, що в матеріалах справи відсутні докази настання визначеної пунктом 2.2 договору відкладальної обставини, скаржник розглядає як підставу вважати назване положення договору таким, що не вступило в дію та не має юридичної сили на підставі пункту 1 статті 212 Цивільного кодексу України.

Відкрите акціонерне товариство „Смілянський машинобудівний завод” надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представники Товариства з обмеженою відповідальністю „ЮВС” висловилися за задоволення апеляційної скарги, представники Відкритого акціонерного товариства „Смілянський машинобудівний завод” – за її відхилення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відкритим акціонерним товариством „Смілянський машинобудівний завод” (далі по тексту – позивач) пред’явлено позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „ЮВС” (далі по тексту – відповідач) 84 038,90 грн., в тому числі 78 494 грн. заборгованості, 6 671,99 грн. пені, 709,67 грн. 3 % річних та 863,43 грн. коштів, нарахованих внаслідок інфляції.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав зобов’язання в частині оплати вартості обладнання виготовленого та поставленого позивачем на підставі укладеного сторонами договору від 31.05.2006р. № 1/14-1-2006.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд встановив, що 31.05.2006р. був укладений договір 1/14-1-2006 (далі по тексту – Договір) (а.с. 17), предметом регулювання якого стали відносини сторін з приводу спільної участі у модернізації вакуум-апарату А2-ПВ2-Е-60 для ТОВ „ЮВС” „Великооктябрський цукровий завод” в плані виготовлення експериментального зразка камери парової Л4-ПВР-60.01.000 СБ з валом нижнім Л4-ПВР.60.04.000 СБ (вал з лопостями, підшипником сквозіння, корпусом, втулкою під лопасті, шпонками, двома кришками, кріпленням). Згідно пункту 1.2. договору сторони погодили, що камера парова Л4-ПВР-60.01.000 СБ з валом нижнім Л4-ПВР.60.04.000 СБ виготовляються позивачем згідно розробленого ним та погодженого з відповідачем технічного завдання.

У ході виконання зобов’язань за названим договором позивач поставив відповідачу:

- вал горизонтальний у кількості 20 одиниць загальною вартістю 2 630,00 грн., згідно товарно-транспортної накладної від 07.07.2006р. № 990358 серії 02 АББ,

- камери парові Л4-ПВР-60.01.000 СБ з валом Л4-ПВР.у кількості 6 одиниць, загальною вартістю 281 250,00 грн., згідно товарно-транспортної накладної від 25.07.2006р. № 990411 серії 02 АББ.

31.10.2006р. був складений, затверджений головним інженером Веринінського цукрового заводу та скріплений печаткою відповідача акт впровадження в експлуатацію модернізованого вакуум-апарату періодичної дії марки А2-ПВ2-Е-60, згідно якого претензій до якості виготовлення камери парової Л4-ПВР-60.01 з циркулятором, а також до роботи модернізованого апарата та якості готового продукту споживач (Веринінський цукровий завод) немає (а.с. 47).

Листом від 16.01.2006р. № 024/2007 відповідач запропонував позивачу зарахувати в рахунок погашення заборгованості за Договором перераховані ним на виконання умов іншого договору кошти в сумі 3 006,00 грн. (а.с. 19).

Листом від 19.01.2007р. № 30/2007р. відповідач повідомив позивача про часткове виконання ним зобов’язань за Договором шляхом перерахування грошових коштів в сумі 259 006,00 грн. та звернувся з проханням про розстрочення останнього платежу (а.с. 18).

Згідно наявного в матеріалах справи поштового повідомлення (а.с. 21) відповідач 23.02.2007р. отримав претензію позивача від 21.02.2007р. № 168 (а.с. 20) із вимогою ліквідувати протягом семи днів заборгованість у розмірі 78 949,00 грн., яка виникла на підставі Договору.

Викладені обставини відповідачем не заперечуються, спір між сторонами з цього приводу відсутній.

В контексті викладеного, враховуючи ту обставину, що відповідач доказів повної оплати вартості отриманого товару не надав, місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду на підставі встановлених обставин справи вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно частини першої статті 175 Господарського кодексу України майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 892 Цивільного кодексу України за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт підрядник (виконавець) зобов'язується провести за завданням замовника наукові дослідження, розробити зразок нового виробу та конструкторську документацію на нього, нову технологію тощо, а замовник зобов'язується прийняти виконану роботу та оплатити її.

Частиною 1 статті 894 Цивільного кодексу України передбачено обов’язок замовника прийняти та оплатити повністю завершені науково-дослідні або дослідно-конструкторські та технологічні роботи.

На підставі частини 2 статті 894 Цивільного кодексу України плата за виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських робіт та технологічних робіт, встановлена договором, може бути зменшена замовником залежно від фактично одержаних результатів порівняно з результатами, передбаченими договором, якщо це не залежало від замовника, а можливість такого зменшення та його межі були передбачені домовленістю сторін.

Відповідно до пункту 2.2 Договору сторони погодили наступний порядок здійснення розрахунків відповідачем:

-          128 500,00 грн. до 07.06.2006р.,

-          54 000,00 грн. до 12.06.2006р.,

-          73 500,00 грн. до 07.07.2006р.,

- останній платіж у розмірі 81 500,00 грн. здійснюється до 05.12.2006р. за результатами відпрацьованого сезону цукроваріння 2006 року за умови досягнення показників, вказаних у технічному завданні.

Докази належного виконання зобов’язання з оплати залишку вартості поставленого обладнання та здійснення останнього платежу у розмірі 81 500,00 грн. в матеріалах справи відсутні. Відповідач факт належного виконання зобов’язань позивачем за укладеним сторонами Договором не заперечує, контррозрахунок щодо заявлених позовних вимог та докази належного виконання власних зобов’язань суду не представив.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 78 949,00 грн.

Надана відповідачем в апеляційній скарзі юридична оцінка вказівки у договорі на необхідність досягнення при експлуатації поставленого обладнання визначених у технічному завданні показників в якості передумови здійснення останнього платежу, не узгоджується з положеннями чинного законодавства з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Втім, укладений сторонами Договір є оплатним, обов’язок відповідача оплатити решту вартості одержаного обладнання виник 05.12.2006р. згідно положень закону та пункту 2.2 Договору.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Вказана норма передбачає як безпосереднє встановлення у зобов’язанні строку (терміну) його виконання, так і визначення цього строку вказівкою на певну подію, яка неминуче має настати. В іншому ж випадку кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Як було зазначено, сторони у пункті 2.2 Договору обумовили виникнення обов’язку відповідача здійснити платіж у розмірі 81 500,00 грн. вказівкою на обставини досягнення при експлуатації поставленого обладнання вказаних у технічному завданні показників. Проте, така подія не може бути визнана такою, що неминуче має настати, оскільки вона залежить від об’єктивних обставин, обумовлених особливостями виробничого процесу на об’єкті відповідача - Веринінський цукровий завод.

При таких обставинах місцевий господарський суд був позбавлений правових підстав застосовувати до спірних відносин сторін положення Договору в частині слів: „за умови досягнення показників, вказаних у технічному завданні”.

З огляду на фактичні обставини справи, з урахуванням норми частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, що встановлює обов’язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов’язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд обґрунтовано задовольнив похідні позовні вимоги про стягнення 709,67 грн. 3 % річних та 863,43 грн., нарахованих на суму боргу внаслідок інфляції за період з 06.12.2006р. по 26.03.2007р.

Крім того, господарський суд правильно прийняв до уваги запропонований позивачем розрахунок позовних вимог про стягнення пені (а.с. 37) та задовольнив відповідні позовні вимоги на суму 6 671,99 грн.

Згідно положень Господарського кодексу України пеня є господарською штрафною санкцією у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання (частина 1 статті 230); штрафні санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором, якщо їх розмір не визначено законом (частина 4 статті 231).

Пунктом 6.3 укладеного сторонами Договору за прострочення виконання зобов’язання передбачена відповідальність сторін у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, від суми боргу за кожен день прострочення.

На таких підставах колегія суддів Київського апеляційного господарського суду доходить висновку про те, що порушення норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення по справі відсутні, а мотиви з яких подано апеляційну скаргу, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

Крім того, скаржником не доведено обставин, із наявністю яких пов’язується необхідність припинення провадження у справі на підставі статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статями 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Києва від 22.11.2007р. у справі № 12/350 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „ЮВС” – без задоволення.

Справу № 12/350 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом місяця з дня набрання постановою законної сили.

Постанову підписано 11.02.2008р.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Гарник Л.Л.

11.02.08 (відправлено)