СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

31 березня 2008 року

Справа № 2-27/1834-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Щепанської О.А.,

суддів                                                                      Волкова К.В.,

Черткової І.В.,

секретар судового засідання                                        Наконечний О.В.

за участю представників сторін:

позивача: Фіцевої Наталії Олександрівни, довіреність №517 від 27.08.2007, Державного підприємства Міністерства оборони України "Кримське управління військової торгівлі";

відповідача: Крекотинь Ганни Миколаївни, довіреність №77 від 06.09.2007, Державної податкової інспекції в місті Феодосії в Автономній Республіці Крим;

відповідача: Зонтової Євгенії Анатоліївни, довіреність №26 від 27.03.2008, Державної податкової інспекції в місті Феодосії в Автономній Республіці Крим ;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Феодосії в Автономній Республіці Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Воронцова Н.В.) від 07.02.2008 року у справі № 2-27/1834-2007А,

за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України "Кримське управління військової торгівлі" (вул. Вузлова, 7,Сімферополь,95000)

до          Державної податкової інспекції у місті Феодосії в Автономній Республіці Крим (вул. Кримська, 82-в, Феодосія, 98112)

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 07.02.2008 року у справі №2-27/1834-2007А (суддя Воронцова Н.В.) частково задоволено позов державного підприємства Міністерства оборони України "Кримське управління військової торгівлі" до Державної податкової інспекції у місті Феодосії в Автономній Республіці Крим про скасування податкових повідомлень - рішень.

Суд скасував у повному обсязі податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції в місті Феодосії в Автономній Республіці Крим про нарахування штрафних санкцій за порушення граничних строків сплати узгоджених податкових зобов'язань з земельного податку №13307/15-3/1/0, №13307/15-3/2/0 і №13307/15-3/3/0 від 28.07.2006, №13307/15-3/1/1, №13307/15-3/2/1 і №13307/15-3/3/1 від 31.08.2006, №13307/15-3/1/2, №13307/15-3/2/2 і №13307/15-3/3/2 від 14.11.2006 і №13307/15-3/1/3, №13307/15-3/2/3 і №13307/15-3/3/3 від 11.01.2007.

Суд скасував у повному обсязі податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції в місті Феодосії в Автономній Республіці Крим про нарахування штрафних санкцій за порушення граничних строків сплати узгоджених податкових зобов'язань з податку на додану вартість №13410/15-2/1/0, №13410/15-2/2/0 і №13410/15-2/3/0 від 07.08.2006 і №13411/15-2/1/0, №13411/15-2/2/0, №13411/15-2/3/0 від 07.08.2006, №13410/15-2/1/1, №13617/15-2/1/1, №13617/15-2/2/1, №13411/15-2/1/1, №13411/15-2/2/1, №13411/15-2/3/1 від 04.09.2006, №13410/15-2/1/2, №13617/15-2/1/2, №13617/15-2/2/2, №16992/15-2/1/1, №13411/15-2/1/2, №13411/15-2/2/2, №13411/15-2/3/2 від 13.11.2006, №13410/15-2/1/3, №13411/15-2/1/3, №13411/15-2/2/3, №13411/15-2/3/3, №13617/15-2/1/3, №13617/15-2/2/3, №16992/15-2/1/2 від 12.01.2007.

Суд стягнув з Державного бюджету України на користь Державного підприємства Міністерства оборони України "Кримське управління воєнної торгівлі" 01,70грн. судового збору.

Суд повернув з Державного бюджету України на користь Державного підприємства Міністерства оборони України "Кримське управління воєнної торгівлі" зайво сплачену суму судового збору у розмірі 83,30грн.

У задоволенні іншої частини позову було відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, Державна податкова інспекція у місті Феодосії в Автономній Республіці Крим звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить постанову господарського суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підставі та за правилами статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши справу, судова колегія встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до відповідача про визнання нечинними податкових повідомлень - рішень №13307/15-3/3/0, №13307/15-3/1/0 і №13307/15-3/1/0 від 28.07.2006, а також №13410/15-2/1/0, №13410/15-2/2/0, №13410/15-2/3/0, №13411/15-2/1/0, №13617/15-2/2/0, №13411/15-2/3/0 від 07.08.2006, а також №13410/15-2/1/1, №13617/15-2/1/1, №13617/15-2/2/1, №13411/15-2/3/1, №13411/15-2/2/1, №13411/15-2/1/1 від 04.09.2006.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачем неправомірно проведені невиїзні документальні перевірки та штрафні санкції по податку на землю і по податку на додану вартість нараховані незаконно, у порушення норм податкового законодавства України.

Суд першої інстанції призначав проведення судово - бухгалтерської експертизи.

Позивач заявою від 13.12.2007 уточнив позовні вимоги та просив суд визнати неправомірними дії відповідача при проведенні невиїзних документальних перевірок позивача, проведених 17.07.2006 - 19.07.2006 і 02.08.2006. Просив скасувати у повному обсязі податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції в місті Феодосія Автономної Республіки Крим про нарахування штрафних санкцій за порушення граничних строків сплати узгоджених податкових зобов'язань по земельному податку №13307/15-3/1/0, №13307/15-3/2/0 і №13307/15-3/3/0 від 28.07.2006, №13307/15-3/1/1, №13307/15-3/2/1 і №13307/15-3/3/1 від 31.08.2006, №13307/15-3/1/2, №13307/15-3/2/2 і №13307/15-3/3/2 від 14.11.2006 і №13307/15-3/1/3, №13307/15-3/2/3 і №13307/15-3/3/3 від 11.01.2007. Також просив скасувати у повному обсязі податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції в місті Феодосія Автономної Республіки Крим про нарахування штрафних санкцій за порушення граничних строків сплати узгоджених податкових зобов'язань по податку на додану вартість №13410/15-2/1/0, №13410/15-2/2/0 і №13410/15-2/3/0 від 07.08.2006, №13411/15-2/1/0, №13411/15-2/2/0, №13411/15-2/3/0 від 07.08.2006, №13410/15-2/1/1, №13617/15-2/1/1, №13617/15-2/2/1, №13411/15-2/1/1, №13411/15-2/2/1, №13411/15-2/3/1 від 04.09.2006, №13410/15-2/1/2, №13617/15-2/1/2, №13617/15-2/2/2, №16992/15-2/1/1, №13411/15-2/1/2, №13411/15-2/2/2, №13411/15-2/3/2 від 13.11.2006, №13410/15-2/1/3, №13411/15-2/1/3, №13411/15-2/2/3, №13411/15-2/3/3, №13617/15-2/1/3, №13617/15-2/2/3, №16992/15-2/1/2 від 12.01.2007.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив частково.

Перевіривши матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин і додержання норм матеріального і процесуального права при прийнятті судом першої інстанції постанови, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Державної податкової інспекції у місті Феодосії в Автономній Республіці Крим не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції за період з 17.07.2006 року по 19.07.2006 року відповідачем у справі була проведена невиїзна документальна перевірка своєчасності сплати узгоджених податкових зобов'язань з земельного податку за період з 30.04.2002 по 14.07.2006.

На підставі вказаного акту перевірки своєчасності сплати податного зобов'язання з земельного податку №424/15-3/22999027 від 19.07.2006 відповідачем були прийняті податкові повідомлення - рішення №13307/15-3/1/0, № 13307/15-3/2/0 і № 13307/15-3/3/0 від 28.07.2006 року.

Крім того, 02.08.2006 року відповідачем була проведена невиїзна документальна перевірка своєчасності сплати позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість за період з 31.03.2001 по 20.06.2006 рік, за результатам якої, було складено два акти, а саме №522/15-2/22999027 від 02.08.2006 і № 523/15-2/22999027 від 02.08.2006.

Отже, на підставі акту невиїзної документальної перевірки своєчасності сплати податкового зобов'язання з податку на додану вартість № 522/15-2/22999027 від 02.08.2006, відповідачем були прийняті податкові повідомлення - рішення № 13410/15-2/1/0, № 13410/15-2/2/0 і № 13410/15-2/3/0 від 07.08.2006.

На підставі акту невиїзної документальної перевірки своєчасності сплати податкового зобов'язання з податку на додану вартість №523/15-2/22999027 від 02.08.2006, відповідачем були прийняті податкові повідомлення - рішення №13411/15-2/1/0, № 13411/15-2/2/0 і № 13411/15-2/3/0 від 07.08.2006.

Таким чином, не погодившись з вказаними податковими повідомленнями - рішеннями позивач, в порядку статті 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами" від 21.12.2000 №2181, звернувся до Державної податкової інспекції в місті Феодосії Автономної Республіки Крим зі скаргами на вказані податкові повідомлення - рішення вих. № 119 від 14.08.06 (з земельного податку) і зі скаргами №№120, 121 від 14.08.2006 (з податку на додану вартість). За результатами розгляду вказаних скарг, відповідачем були прийняті рішення про результати розгляду первинних скарг, а саме: рішенням від 31.08.2006 №1552/10/25-0 було частково відмінено податкові повідомлення - рішення №13410/15-2/2/0 і №13410/15-2/3/0 від 07.08.2006 і залишено безподаткове повідомлення - рішення №13410/15-2/1/0 від 07.08.2006 (з податку на додану вартість); рішенням від 31.08.2006 №1554/10/25-0 були залишені без змін податкові повідомлення - рішення від 07.08.2006 №13411/15-2/1/0, №13411/15-2/2/0 і № 13411/15-2/3/0 (з податку на додану вартість), а скарга позивача залишена без задоволення. - рішенням від 31.08.2006 №1553/10/25-0 були залишені без змін податкові повідомлення - рішення від 28.07.2006 №13307/15-3/1/0, №13307/15-3/2/0 і №13307/15-3/3/0 (з земельного податку ), а скарга позивача залишена без задоволення.

Таким чином, на підставі вказаних рішень про результати розгляду первинних скарг відповідачем були виписані податкові повідомлення - рішення, а саме: з земельного податку №13307/15-3/1/1, №13307/15-3/2/1 і №13307/15-3/3/1 від 31.08.2006; з податку на додану вартість №13410/15-2/1/1, №13410/15-2/2/1 і №13410/15-2/3/1 від 04.09.2006. (за актом перевірки №522/15-2/22999027 від 02.08.2006) і №13411/15-2/1/1, №13411/15-2/2/1, №13411/15-2/3/1 від 04.09.2006 (за актом перевірки №523/15-2/22999027 від 02.08.2006 ).

Отже, не погодившись з вищевказаними рішеннями відповідача про розгляд первинних скарг і прийнятими по ним податковими повідомленнями - рішеннями, позивач звернувся до Державної податкової адміністрації Автономної Республіки Крим зі скаргами на вказані податкові повідомлення - рішення вих. №130 від 04.09.2006 (з земельного податку) і скаргами №№128, 129 від 04.09.2006 (з податку на додану вартість). За результатами розгляду вказаних скарг, Державною податковою адміністрацією в Автономній Республіці Крим було прийнято рішення про результати розгляду повторних скарг №2458/10/25-007 від 03.11.2006, якими були залишені без змін всі раніше винесені за актами невиїзних документальних перевірок №424/15-3/22999027 від 19.07.2006, №522/15-2/22999027 від 02.08.2006 і №523/15-2/22999027 від 02.08.2006 податкові повідомлення - рішення з урахуванням рішень Державної податкової інспекції в місті Феодосія Автономної Республіки Крим від 31.08.2006 №1552/10/25-0, №1553/10/25-0 і №1554/10/25-0 і було донараховано штрафні санкції за порушення граничних строків сплати узгоджених податкових зобов'язань з податку на додану вартість у сумі 1518,00грн.

На підставі рішення Державної податкової адміністрації в Автономній Республіці Крим №2458/10/25-007 від 03.11.2006 відповідачем були виписані нові податкові повідомлення - рішення, а саме: з земельного податку №13307/15-3/1/2, № 13307/15-3/2/2 і № 13307/15-3/3/2 від 14.11.2006 ; з податку на додану вартість №13410/15-2/1/2, №13617/15-2/1/2, №13617/15-2/2/2, №16992/15-2/1/1, №13411/15-2/1/2, №13411/15-2/2/2 і №13411/15-2/3/2 від 13.11.2006.

Проте, не погодившись з вказаним рішенням Державної податкової адміністрації в Автономній Республіці Крим і прийняти податковими повідомленнями - рішеннями, позивач звернувся до Державної податкової адміністрації України зі скаргами на вказані податкові повідомлення - рішення вих. №159 від 08.11.2006 (з земельного податку ) і зі скаргою вих. №158 від 08.11.2006 (з податку на додану вартість). За результатами розгляду вказаних скарг, Державною податковою адміністрацією України було прийнято рішення про результати розгляду повторних скарг №14770/6/25-0215 від 28.12.2006, якими були залишені без змін всі прийняті по актам невиїзних документальних перевірок №424/15-3/22999027 від 19.07.2006, №522/15-2/22999027 від 02.08.2006 і №523/15-2/22999027 від 02.08.2006 податкові повідомлення - рішення з урахуванням рішення Державної податкової інспекції в місті Феодосія Автономної Республіки Крим від 31.08.2006 №1552/10/25-0 і рішення Державної податкової адміністрації в Автономній Республіці Крим від 03.11.2006 №2458/10/25-007. Скарги позивача при цьому були залишені без задоволення.

На підставі рішення Державної податкової адміністрації України №14770/6/25-0215 від 28.12.2006 відповідачем були винесені нові податкові повідомлення - рішення, а саме: з земельного податку №13307/15-3/1/3, №13307/15-3/2/3 і №13307/15-3/3/3 від 11.01.2007; з податку на додану вартість №13410/15-2/1/3, №13617/15-2/1/3, №13617/15-2/2/3, №16992/15-2/1/2, №13411/15-2/1/3, №13411/15-2/2/3 і №13411/15-2/3/3 від 12.01.2007.

За таких обставин справи, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з наданих доказів в матеріалах справи, до позивача були застосовані штрафні санкції на підставі підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Закону України №2181-ІІІ від 21.12.2000, пункт 17.3 якої визначає, що сплата (стягнення) штрафних санкцій, передбачених цією статтею, прирівнюється до сплати (стягнення) податку та оскарження їх сум.

Відповідно до пункту 4.1.4 статті 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами", податкові декларації подаються за базовий (звітній) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця; календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі при сплаті квартальних або піврічних авансових внесків), - протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя); календарному року, крім випадків, передбачених підпунктом "г" підпункту 4.1.4 цього пункту, - протягом 60 календарних днів за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Згідно з пунктом 5.1. статті 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами", податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Відповідно до підпункту 5.3.1 статті 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами" №2181 від 21.12.2000, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Згідно з підпунктом 17.1.7 статті 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами" №2181 від 21.12.2000, у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу. Платник податків сплачує один із зазначених у цьому підпункті штрафів відповідно до загального строку затримки незалежно від того, чи були застосовані штрафи, визначені у підпунктах 17.1.1- 17.1.6 цього пункту, чи ні.

Отже, як свідчать матеріали справи та підтверджується Державною податковою інспекцією в місті Феодосія Автономної Республіки Крим, нарахування штрафних санкцій за спірними податковими повідомленнями-рішеннями здійснено нею в автоматичному режимі на підставі даних особового рахунку позивача.

При цьому, всупереч пунктам 1.2, 1.11, 4.1, 4.4 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 327 від 10.08.2005 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за №925/11205 (далі - Порядок №327), перевірки позивача були проведені без відповідного завчасного письмового запрошення посадових осіб підприємства позивача до їх проведення та без дослідження первинних документів позивача.

Суд першої інстанції вірно, на думку судової колегії визнав, що доводи відповідача про те, що для проведення перевірок вчасності сплати податкових зобов'язань не вимагається дослідження первинних документів, спростовуються вимогами законодавства.

Зокрема, пунктом 6.1.7 Інструкції про порядок застосування та стягнення сум штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби визначає, що про застосування штрафних санкцій за порушення граничних строків сплати узгоджених податкових зобов'язань складається податкове повідомлення за формою та згідно з вимогами, установленими Порядком направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 21.06.2001 №253, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06.07.2001 за №567/5758 (зі змінами та доповненнями).

З форми податкового повідомлення за порушення граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання (форма "Ш") слідує, що в основу такого повідомлення має бути покладено саме акт перевірки.

В свою чергу, пунктами 1.7, 3.2.3 чинного на час проведення перевірок Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства (№ 327 від 25.08.2005) визначено, що факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства викладаються в акті невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Проте, особовий рахунок позивача, в розумінні чинного законодавства, не є первинним документом чи документом бухгалтерського або податкового обліку позивача, який міг би підтвердити факт порушення.

Крім того, жодних же первинних документів бухгалтерського та податкового обліку підприємства, зокрема, платіжні доручення, якими, з указанням конкретно визначеного призначення платежу, підприємство сплачувало визначені та узгоджені у податкових деклараціях та розрахунках податкові зобов'язання, відповідачем не досліджувалось, що і не заперечується ним по суті.

Частина 2 статті 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади, органи місцевого самоврядування та їх посадових осіб діяти тільки з підстав, в межах повноважень і способом, передбаченими Конституцією і законами України.

Згідно з пунктом 2.3.4 Порядку не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень перевіряючими, які не мають підтверджених доказів, та різного роду висновків щодо дій посадових осіб суб'єкта господарювання (наприклад, "приховування об'єкта оподаткування", "розкрадання", "привласнення", "описка" тощо).

Матеріалами справи підтверджується, що позивач надав до матеріалів справи первинні документи, що свідчать про розмір нарахованих або визначених самостійно податкових зобов'язань протягом періоду, що перевірявся, а саме - відповідні податкові декларації та розрахунки, також оформлені належним чином та прийняті банком до виконання платіжні доручення про їх сплату, які містять призначення платежів, тощо.

Таким чином, апеляційна інстанція погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розрахунок штрафних санкцій, застосованих до позивача спірними податковими повідомленнями рішеннями, не відповідає фактичним обставинам справи та не ґрунтується на первинних документах позивача, у зв'язку з чим спірні податкові повідомлення-рішення підлягають визнанню нечинними.

Проте, розглянувши доводи відповідача про те, що нарахування штрафних санкцій здійснено ним у зв'язку з погашенням податкового боргу в порядку календарної черговості його виникнення на підставі пункту 7.7 статті 7 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами" № 2181-ІІІ від 21.12.2000, суд першої інстанції визнав їх такими, що не ґрунтуються на вимогах податкового законодавства, з огляду на наступне.

Отже, дослідивши положення даної норми Закону, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вказана норма розповсюджується на платників податків, адже податкові зобов'язання та податковий борг згідно з вимогами статті 1 даного Закону погашає саме він, а не податкові органи і пункту 7.7 статті 7 Закону не дає права податковим органам направляти кошти підприємства на свій розсуд.

Підпунктом 7.1.1 пункту 7.1 статті 7 Закону України №2181-ІІІ від 21.12.2000 визначено, що джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні грошові кошти, в тому числі отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна тощо.

При цьому, відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону України №2181-ІІІ від 21.12.2000 активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду. В інших випадках платники податків самостійно визначають черговість та форми задоволення претензій кредиторів за рахунок активів, вільних від заставних зобов'язань забезпечення боргу.

Крім того, пунктом 11.4 Інструкції про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби, затвердженою наказом Державної податкової адміністрації України №276 від 18.07.2005 та зареєстрованої в Мін'юсті України 02.08.2005 за №843/11123, визначено, що під погашенням податкового боргу за певним видом платежу слід розуміти зменшення абсолютного значення від'ємного сальдо розрахунків платника з бюджетом та пені, підтверджене відповідним документом.

Отже, доказом самостійної сплати податкового боргу платником податку може бути лише його документи (в тому числі платіжні доручення) з відповідним призначенням платежу.

Самостійне ж розпорядження Державною податковою інспекцією коштами платника і направлення їх на погашення податкового боргу, всупереч визначеному платником призначення платежу, є недопустимим.

Більше того, серед прав органів державної податкової служби, передбачених статтею 11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" немає права самостійно, без згоди на те платника податків або відповідного рішення суду, визначати призначення платежу. Орган державної податкової служби має право лише вимагати від платника податків, діяльність яких перевіряється, усунення виявлених порушень податкового законодавства, а також стягувати в судовому порядку суми податкового боргу, штрафу, пені.

Проте, як свідчать матеріали справи, відповідач з позовом про стягнення податкового боргу, що виник раніше, не звертався, безпідставно здійснюючи його погашення за рахунок платежів поточних зобов'язань.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано, на думку апеляційної інстанції визнав, що самостійне розпорядження органами Державної податкової інспекції коштами платника і направлення їх на погашення податкового боргу, всупереч волі платника податків, є недопустимим та суперечить також частині 2 статті 19 Конституції України, яка зобов'язує органи державної влади, органи місцевого самоврядування та їх посадових осіб діяти тільки з підстав, в межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України, а також статті 13 Закону України "Про державну податкову службу в Україні".

Як свідчать матеріали справи, відповідач не навів суду жодної норми законодавства, яка б наділяла органи державної податкової служби повноваженням по самостійному розпорядженню коштами платника податків на свій розсуд та всупереч волі платника.

Крім того, слід також зазначити, що протягом перевіреного періоду чинними були Інструкція про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку податків і зборів (обов'язкових платежів), що надходять до бюджетів та до державних цільових фондів, затверджена наказом Головної Державної податкової інспекції України №37 від 12.05.1994 (в редакції наказу Державної податкової адміністрації України №342 від 03.09.2001) та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 25.05.1994 за №114/323, а також Інструкція, затверджена Наказом Державної податкової адміністрації України №276 від 18.07.2005, якими визначено, що облік, контроль і складання звітності щодо платежів, що надходять до бюджету, проводяться органами державної податкової служби з використанням автоматизованої інформаційної системи (далі - АІС). При введенні первинних документів по кожній операції фіксується особистий номер працівника, дата та час введення інформації.

При цьому, в силу пункту 5.3 Інструкції №37 при обробці розрахункових документів про сплату платежів до бюджету в автоматичному режимі з використанням даних електронного реєстру розрахункових документів відповідальною особою, яка проводить їх обробку, за зовнішніми ознаками перевіряються дані заповнення реквізиту "Призначення платежу" на відповідність необхідним вимогам та на його паперовій копії проставляється дата та підпис відповідальної особи.

Відповідно до пункту 1.6 Інструкції №276, на який посилається Державна податкова інспекція в місті Феодосія Автономної Республіки Крим в обґрунтування своїх заперечень проти позову, проведення операцій в особових рахунках платників здійснюється в хронологічному порядку.

З даних положень законодавства слідує, що операції в особових рахунках проводяться в хронологічному порядку, але на підставі первинних документів платника податків та визначених в них призначень платежів.

Крім того, перевірку по виконанню зобов'язання по сплаті податку на додану вартість було проведено за період, що перевищує три роки, а по сплаті земельного податку за останні 2 роки.

Необхідно також вказати на той факт, що під час проведення перевірок не досліджувалися податкові розрахунки з земельного податку і банківські документи за 2001 - 2003, оскільки вказані документи були знищені, що підтверджується актами про виділення документів для знищення від 17.01.2005 за 2001, від 01.01.2006 за 2002, від 11.01.2007 за 2003. Також, не були досліджені декларації з податку на додану вартість і банківські документи за 2001 - 2003, які також були знищені, що підтверджується актами про виділення документів для знищення від 17.01.2005 за 2001, від 01.01.2006 за 2002 і від 11.01.2007 за 2003.

Отже, відповідач не міг зробити висновок про порушення позивачем норм податкового законодавства України, тому що частина первинних документів позивача ним не досліджувалася.

Відповідно до висновків №63/07 судово - економічної експертизи висновки, викладені в актах перевірки за період перевірки 2001 - 2003 не представляється можливим підтвердити в зв'язку зі знищенням первинних документів за вказаний період, а висновки перевірки за період з 2003 - 2006 первинними бухгалтерськими документами позивача у справі не підтверджуються.

Експертизу було проведено методом документальної перевірки: перевірялась вірність арифметичних підрахунків і виведених висновків, своєчасність сплати до бюджету податку на додану вартість і земельного податку; встановлювалася відповідність ведення податкового обліку вимогам законодавчих і нормативних актів.

Висновок експертизи складено судовим експертом Жіліной А. Г., освіта - вища економічна, спеціальність - 11.1 - дослідження документів бухгалтерського обліку і звітності, 11.2 дослідження документів по фінансово - кредитним операціям; 11.3 дослідження документів про економічну діяльність підприємств і організацій, (свідоцтво Міністерства юстиції №781 ), стаж експертної роботи з 2000.

За таких обставин, у суду першої інстанції були відсутні підстави не довіряти висновкам судової експертизи.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали. Суд може збирати докази з власної ініціативи. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади , який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, доказів того, що нарахування застосованих до позивача штрафних санкцій спірними податковими повідомленнями-рішеннями здійснено правильно та правомірно, на підставі первинних документів позивача, відповідачем суду не надано.

Згідно з статтею 11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні", органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право, зокрема, здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів) незалежно від способу їх подачі), а також планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), додержання валютного законодавства юридичними особами, їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичними особами, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно із законами України покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі), крім Національного банку України та його установ (далі - платники податків).

Крім того судова колегія вважає за необхідне вказати, що Порядком оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України №327 від 10.08.2005 передбачене надання направлення на проведення планових і позапланових виїзних перевірок.

Отже, судова колегія вважає правомірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

При викладених обставинах судова колегія Севастопольського апеляційного господарського суду вважає, що постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 07.02.2008 року у справі № 2-27/1834-2007А було прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова господарського суду Автономної Республіки Крим від 07.02.2008 року у справі № 2-27/1834-2007А підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 195, 198, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1.Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 07.02.2008 року у справі № 2-27/1834-2007А залишити без змін.

2.Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Феодосії в Автономній Республіці Крим залишити без задоволення.

3.Ухвалу може бути оскаржено до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення ухвали у повному обсязі.

Головуючий суддя                                                                      О.А. Щепанська

Судді                                                                                                    К.В. Волков

І.В. Черткова