СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

20 лютого 2008 року

Справа № 20-7/421

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Лисенко В.А.,

суддів                                                                      Маслової З.Д.,

Ткаченка М.І.,

секретар судового засідання                                        Запорожець Т.О.

за участю представників сторін:

позивача: Кухарєнко В.М., довіреність № 04-01 від 08.01.2008,

відповідача: Барилко О.Ф., довіреність б/н від 21.01.2008,

розглянувши апеляційну скаргу Закритого акціонерне товариство "Севастопольстрой" на постанову господарського суду міста Севастополя (суддя Ілюхіна Г.П.) від 05.12.2007 по справі № 20-7/421

за позовом           Севастопольського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів (вул. Гоголя, 20-а, місто Севастополь, 99011)

до           Закритого акціонерного товариства "Севастопольстрой" (вул. Кулакова, 26а, місто Севастополь, 99011)

про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій за 2006 рік в розмірі 43388,00 грн. та пені в сумі 2773,26 грн., а всього 46161,26 грн.

ВСТАНОВИВ:

Севастопольське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до господарського суду міста Севастополя із адміністративним позовом до Закритого акціонерного товариства „Севастопольстрой” про стягнення штрафних санкцій і пені за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів у 2006 році у сумі 46161,26 грн.

Рішенням господарського суду міста Севастополя від 05.12.2007 по справі № 20-7/421 (суддя Ілюхіна Г.П.) позов задоволено.

З Закритого акціонерного товариства „Севастопольстрой” стягнуто на користь позивача 46161,26 грн. штрафних санкцій за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів у 2006 році.

Рішення обґрунтовано тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю „Севастопольстрой” у 2006 році не створило належним чином робочі місця для працевлаштування інвалідів у розмірі, передбаченому статтею 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” № 875-XII від 21.03.1991. Тому на підставі статті 20 цього Закону за нестворені 4 місця стягнуто штрафних санкції у сумі 43388,00 грн. та пені 2773,26 грн.

Не погодившись з рішенням суду, Закрите акціонерне товариство “Севастопольстрой” подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постановлене рішення.

Доводи скарги мотивовані тим, що суд невірно застосував норми матеріального права, а також зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи. На думку сторони, на відповідача не покладається обов’язок щодо пошуку з метою працевлаштування інвалідів. Ні місцеві органи влади, ні органи соціального захисту населення не направляли інвалідів на підприємство. Відповідно до статті 18 Закону працевлаштування інвалідів здійснюється органами Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України. Місцевими Радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів. Суд, на думку сторони, зробив правильний висновок, що підприємство не зобов’язане займатися пошуком інвалідів, але притягнув до штрафних санкцій відповідача за те, що він не інформував відповідні органи. Більш детальніше доводи вказані в скарзі.

Заперечень на апеляційну скаргу не надійшло.

Переглянувши постанову суду першої інстанції відповідно до вимог статей 195, 196 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила таке.

Відповідно до звіту, наданому відповідачем середньооблікова кількість працівників за 2006 рік у Закритому акціонерному товаристві „Севастопольстрой” складає 400 чоловік (а.с.6).

Відповідно до статті 19 Закону України № 875-XII від 21.03.1991 норматив числа інвалідів, яких необхідно було працевлаштувати, складає 16 чоловік.

Фактично підприємством було створено 12 робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Таким чином, не були створені 4 робочі місця для інвалідів.

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону України № 875-XII від 21.03.1991 (в редакції, чинній з 18.03.2006) підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини третьої статті 19 Закону (в редакції, чинній з 01.01.2006) підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Згідно зі статтею 20 Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж встановлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

У разі несплати адміністративно-господарських санкцій або пені чи неможливості їх сплати за рішенням господарського суду їх стягнення в примусовому порядку може бути звернено на майно підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, в порядку, передбаченому законом.

Середньорічна заробітна плата за 2006 рік у Закритому акціонерному товаристві „Севастопольстрой” складає 10847,00 грн.

Тому суд першої інстанції зробив правильний висновок про стягнення з відповідача суми штрафних санкції у сумі 10847,00 грн. х 4 = 43388,00 грн. та пені 2773,26 грн.

Доводи сторони про неналежне виконання обов’язків інших органів влади щодо працевлаштування інвалідів не можна прийняти до уваги тому, що ці обставини не є предметом розгляду у даній справі.

Крім того, у частині першій статті 19 Закону (в редакції, чинній з 01.01.2006) визначено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частинами другою, п'ятою статті 19 Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції фактично притягнув відповідач до відповідальності у зв'язку з неподанням звітів до центру зайнятості спростовуються матеріалами справи.

Згідно статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду –без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив усі обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки постанову господарського суду міста Севастополя прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, при повному та всебічному з’ясуванні обставин справи, вона скасуванню чи зміні не підлягає.

У зв’язку з таким апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 195, 196, 198 (пункт 1), 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерне товариство "Севастопольстрой" залишити без задоволення.

Постанову господарського суду міста Севастополя від 05.12.2007 у справі № 20-7/421 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в порядку і строки, передбачені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                        В.А. Лисенко

Судді                                                                      З.Д. Маслова

М.І. Ткаченко