ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2008 р.

№ 30/304-07-8353

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Муравйов О.В. –головуючий

Полянський А.Г.

Коробенко Г. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Одеської міської ради

на рішення

Господарського суду Одеської області від 21.12.2007 року

у справі

за позовом

№ 30/304-07-8353 Господарського суду Одеської області

Товариства з обмеженою відповідальністю “Файн”

до

Приватного підприємства інвалідів війни “Благоуст”

про

визнання права власності та розірвання договору

За участю представників сторін:

від скаржника:

від позивача:

Сімон А. А. –дов. від 26.04.07р.

не з'явилися

від відповідача:

не з'явилися

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Вищого господарського суду України від 06.03.2008 року по справі № 30/304-0708353 касаційна скарга Одеської міської ради була призначена до розгляду на 22.04.2008р. колегією у складі суддів: Муравйов О. В. (головуючий), Полянський А. Г., Фролова Г. М.

У зв'язку з відпусткою судді Фролової Г. М. справа розглядається колегією суддів у складі: Муравйов О. В. (головуючий), Полянський А. Г., Коробенко Г. П. відповідно до розпорядження Заступника Голови Вищого господарського суду України.

Представники сторін в судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені заздалегідь належним чином. Виходячи з особливостей розгляду справи судом касаційної інстанції, передбачених ст. ст. 1115, 1117 ГПК України, колегія суддів вважає, що неявка представників сторін не перешкоджає розгляду справи.

За згодою представника заявника касаційної скарги в судовому засіданні 22.04.2008 року оголошена вступна та резолютивна частини постанови Вищого господарського суду України.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Файн»звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Приватного підприємства інвалідів війни «Благоуст»про розірвання договору підряду від 06 червня 2007 року, укладеного між сторонами по справі, та визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, а саме: будинок відпочинку, загальною площею 22 кв. м та будинок відпочинку, загальною площею 37 кв. м, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 89/16.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.12.2007 року по справі №30/304-07-9353 (суддя Рога Н. В.) позовні вимоги задоволенні в повному обсязі: визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Файн»право власності на нерухоме майно, а саме: на будинок відпочинку загальною площею 22 кв. м та будинок відпочинку, загальною площею 37 кв. м, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 89/16. Розірвано договір підряду від 06 червня 2007 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Файн»та Приватним підприємством інвалідів війни «Благоуст».

Мотивуючи рішення, суд виходив з того, що нерухоме майно, а саме будинок відпочинку, загальною площею 22 кв. м та будинок відпочинку, загальною площею 37 кв. м, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 89/16, є об'єктом цивільних прав, збудовані відповідачем за кошти позивача, передано згідно умов договору і діючого законодавства позивачу, та відповідно, саме позивач є його належним власником, але відповідач відмовившись від повного виконання своїх договірних обов'язків чинить перешкоди позивачу в реалізації прав власника, тому укладений між ними договір може бути розірваний у відповідності до статті 651 Цивільного кодексу України.

Одеська міська рада подала до Вищого господарського суду України касаційну скаргу на рішення Господарського суду Одеської області, в якій просить рішення у справі скасувати та направити справу на новий розгляд до господарського суду першої інстанції, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судом норм процесуального права.

Заявник касаційної скарги наголошує на тому, що судом при винесенні рішення було вирішено питання про права та обов'язки Одеської міської ради без залучення її до участі у справі, у зв'язку із чим рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до Господарського суду Одеської області, як того вимагає ст.ст. 111 9, 11110 ГПК України.

Також заявник стверджує про те, що нерухоме майно збудоване на земельній ділянці, яка не відводилась ним та не надавалась в користування, отже в силу вимог статті 376 Цивільного кодексу України спірне майно було збудоване самовільно.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні у даній справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції, між сторонами 06.06.2007 року укладений договір підряду, відповідно до умов якого відповідач (підрядник) зобов'язувався виконати будівельно-монтажні роботи по будівництву будинків відпочинку площею 22 та 37 кв. м в м. Одесі по вул. Дача Ковалевського, 89 і здійснити ввід в експлуатацію об'єктів будівництва відповідно до законодавства.

Відповідач виконав свої зобов'язання по договору в частині будівництва будинків відпочинку площею 22 та 37 кв. м, які розташовані в м. Одесі по вул. Дача Ковалевського, 89/16, та передав зазначені об'єкти позивачу.

Позивач виконав свої зобов'язання по оплаті виконаних робіт.

05.10.07р. позивач направив відповідачу лист з вимогою про належне виконання зобов'язань по введенню будинків в експлуатацію.

Відповідач листом від 15.10.2007 року відмовився від виконання умов договору в цій частині, посилаючись на те, що вартість виконаних робіт перевищує обумовлену договором суму. Також в цьому листі відповідач висловив бажання зареєструвати спірні будинки на себе, що на думку позивача є порушенням умов договору підряду, зумовило звернення його до суду за захистом прав як сторони за договором та як власника новозбудованого майна.

Враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором в частині введення побудованих будинків в експлуатацію, суд з посиланням на ст.ст. 509, 525, 526, 626, 638, 651, 875 ЦК України, ст. 193 ГК України, пункти 1.1, 8.1 договору підряду від 06.06.07р. дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог про розірвання зазначеного договору підряду.

Також суд першої інстанції з посиланням на п. 2 ст. 331 ЦК України задовольнив позовні вимоги про визнання власності на спірні будинки, оскільки вважав, що фактично новостворене (новозбудоване) майно передано позивачу відповідачем за актом виконаних робіт від 03.09.2007р., розрахунки за його будівництво здійснені, отже, будинки відпочинку загальною площею 22 кв. м та 37 кв. м збудовані відповідачем за кошти позивача, передані останньому згідно умов договору та чинного законодавства, а тому саме позивач є їх власником.

Оскільки відповідач оспорює право власності позивача на побудовані будинку, право власності позивача відповідно до ст. 391 ЦК України підлягає захисту шляхом визнання такого права власності за позивачем в судовому порядку.

Суд касаційної інстанції вважає, що задовольняючи позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на будинку відпочинку загальною площею 22 кв. м та 37 кв. м, розташовані в м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 89/16, суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що дає підстави в силу положень ч. 1 ст. 11110 ГПК України скасувати зазначене рішення місцевого суду.

Так, порушення норм матеріального права полягає в незастосуванні до спірних правовідносин норм матеріального права, які підлягають застосуванню.

Посилаючись на ч. 2 ст. 331 ЦК України, місцевий господарський суд залишив поза увагою положення абзацу 2 цієї ж частини, відповідно до якої в разі, якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

В матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про прийняття спірних будинків в експлуатацію у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 875 ЦК України, на яку посилається місцевий господарський в оскарженому рішенні, за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх (ч. 1).

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

Однак питання надання будівельного майданчику, інші питання щодо місцезнаходження об'єктів будівництва, зокрема, наявність у позивача прав на земельну ділянку, на якій відбувалося будівництво, досліджені судом не були.

Так само поза увагою суду залишилося питання необхідності дозволу на виконання передбачених договором робіт у відповідача та його наявності в разі необхідності.

Наведене вище свідчить про неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, що є порушення вимог ст. 43 ГПК України.

За змістом ч. 1 ст. 181 ЦК України нерухомі речі, до яких належать і будинки, нерозривно пов'язані із земельною ділянкою, на якій вони розташовані. Отже, задоволення позовних вимог про визнання права власності на будинки відпочинку обмежує права власника земельних ділянок, на яких вони розташовані.

В касаційній скарзі заявник стверджує, що земельні ділянки під спірними жилими будинками належать заявнику та позивачу в установленому законом порядку не надавалися.

Отже, доводи заявника касаційної скарги про те, що спірне рішення порушує його права, є обгрунтованими.

За таких обставин касаційна скарга підлягає задоволенню, прийняте у справі рішення місцевого суду –скасуванню, а справа –передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої інстанції слід врахувати викладене, встановити обставини, пов'язані з укладенням спірного договору та його виконанням, зокрема, питання щодо наявності у замовника прав на земельну ділянку, наявність дозволу на виконання будівельних робіт, необхідність отримання відповідачем спеціального дозволу (ліцензії) на виконання передбачених договором підряду робіт та його наявності в разі необхідності, дотримання сторонами договору вимог законодавства України щодо містобудування, застосувати до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права та вирішити спір згідно із законодавством.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Одеської міської ради задовольнити.

Рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2007 року по справі № 30/304-07-8353 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Головуючий суддя

О. В. Муравйов

Судді

А. Г. Полянський

Г. П. Коробенко