ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"14" квітня 2008 р.

Справа № 14/210

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Колодій С.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 14/210

за адміністративним позовом: дочірнього підприємства "СП Октопус" товариства з обмеженою відповідальністю "Октопус" (далі по тексту – ДП "СП Октопус"), м. Кіровоград, вул. Шевченка,18,

до відповідача: державної податкової інспекції у м. Кіровограді (далі по тексту – ДПІ), м. Кіровоград, вул. Глінки, 2,

про скасування податкових повідомлень-рішень №/3 та №/0 від 07.08.2007 року,

Секретар судового засідання – Іванов В.В.

Представники сторін:

від позивача – участі не брав

від відповідача – Скрипник О.М., довіреність №120 від 04.09.2007 р.

від відповідача – Сінюкова Л.О., довіреність №222 від 11.09.2007 р.

Час прийняття постанови: 14 год. 55 хв.

Подано позов про скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у м. Кіровограді №/3 про визначення податкового зобов'язання по податку на прибуток на суму 21991,00 грн., в тому числі 15972,00 грн. основного платежу та 6019,00 грн. штрафної (фінансової) санкції та №/0 від 07.08.2007 року про визначення податкового зобов'язання по податку на прибуток в сумі 1967,02 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач стверджує про правомірність включення до складу валових витрат в 2005 році вартості автопослуг, отриманих від інших підприємств на загальну суму 8261,66 грн., оскільки дані витрати підтверджуються актами приймання-здачі виконаних робіт та рахунками-фактури, так як саме ці документи підтверджують витрати підприємства, сплачені (нараховані) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг), які, відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” включаються до складу валових витрат виробництва та обігу платника податку.

Крім того, позивач зазначає, що дію наказу Міністерства статистики України та Міністерства транспорту України “Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, зберігання, застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи” від 07.08.1996 р. №228/253 зупинено. Що стосується спільного наказу Міністерства транспорту України та Міністерства статистики України №488/346 від 29.12.1995 року “Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля”, то він не зареєстрований в установленому порядку відповідно до Указу Президента України від 03.10.1992 року №493/92 “Про держану реєстрацію нормативно-правових актів міністерства та інших органів виконавчої влади”.

Таким чином, стверджує позивач, чинне законодавство не містить обов'язкових форм первинних документів для відображення господарської операції, пов'язаної з перевезенням вантажів.

Посилаючись на норми статтей 257, 261, 509, 530, 631 Цивільного кодексу України та норми статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” позивач стверджує, що у підприємства був відсутній, визначений законодавством, обов'язок зменшувати за 9 місяців 2006 року валові витрати на суму дебіторської заборгованості ПП “Юм Плюс”, по якій не закінчився строк позовної давності.

В зв'язку з зазначеним позивач вважає, що податкове повідомлення - рішення №/3 про визначення податкового зобов'язання по податку на прибуток на суму 21991,00 грн., в тому числі 15972,00 грн. основного платежу та 6019,00 грн. штрафної (фінансової) санкції не відповідає вимогам законодавства та підлягає скасуванню.

Позивач зазначає, що суми податкового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 1967,02 грн. штрафних (фінансових) санкцій за податковим повідомленням-рішенням №/0 від 07.08.2007 р. нараховані безпідставно, оскільки в акті перевірки від 29.12.2006 р., що став підставою для прийняття спірних рішень не йде мова про визначення підприємству суми податкового зобов'язання за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 1967,02 грн.

В запереченнях проти позову ДПІ у м. Кіровограді не погоджується з позовними вимогами ДП “СП Октопус”, наполягає на правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень та просить суд відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача участі не приймав, керівником підприємства подано клопотання від 14.04.2008 р. про розгляд справи без представника позивача.

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши пояснення представників відповідача, здійснивши оцінку наявних в матеріалах справи доказів, господарський суд

В С Т А Н О В И В :

ДПІ у м. Кіровограді проведена комплексна планова документальна перевірка ДП “СП Октопус” з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.10.2004 р. по 30.09.2006 р.

Перевіркою правильності віднесення витрат у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах до валових витрат, відображених у рядку 06 Декларації про прибуток підприємства встановлено, що загальна сума валових витрат за 9 місяців 2005 року завищена на суму 8262 грн. та за 9 місяців 2006 р. завищена на суму 55626 грн.

Перевіркою даних журналів-ордерів до рахунків 201, 203, 205, 207, 281, 91, 92, 93, 94, 95, 97 та первинних документів за вказані періоди встановлено, що підприємством протягом перевіряємого періоду було віднесено до складу валових витрат витрати, які не підтверджені первинними документами, а саме при визначені даних рядка 04.1 Декларації про прибуток підприємства за 2005 рік ДП “СП Октопус” включено до складу валових витрат вартість автопослуг отриманих від інших підприємств, які не підтверджені відповідними первинними документами, передбаченими пунктом 1.3 статті 1 Інструкції про порядок виготовлення, зберігання єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи, затвердженої наказом Міністерства статистики України, Міністерства транспорту України від 07.08.1996 року за №228/253, зареєстровано в Мінюсті України 28.08.1996 року за №483/1508, а саме подорожніми листами вантажного автомобіля – типова форма №2, товарно-транспортними накладними – типова форма №1-ТН, талонами замовника – типова форма №1-ТЗ.

Перевіркою правильності відображення в податковому обліку дебіторської заборгованості, по якій минув строк позовної давності за період, що перевірявся встановлено, що за даними наявної дебіторської заборгованості підприємства по рахунку 631 “Розрахунки з постачальниками та підрядниками” станом на 01.10.2004 року на балансі підприємства рахується дебіторська заборгованість в сумі 66651,70 грн. по ПП “Юм Плюс”, яка не погашалася протягом перевіряємого періоду і обліковувалась станом на 01.10.2006 року. Дата виникнення вказаної заборгованості за даними підприємства – серпень 2003 року. Відповідно до підпункту 5.2.8 пункту 5.2 статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” підприємству дозволяється включення до валових витрат сум дебіторської заборгованості зі строком, що перевищує строк позовної давності, наявність якої підтверджується первинними документами, бухгалтерськими відомостями, лише у разі коли відповідні заходи щодо стягнення таких боргів не привели до позитивного результату. За висновком державного податкового органу ДП “СП Октопус” було порушено вимоги пункту 5.1 статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, а саме підприємством за 9 місяців 2006 року не зменшено валові витрати на суму дебіторської заборгованості ПП “Юм Плюс” в сумі 55626,42 грн.

За результатами перевірки складено акт перевірки №108/23-1/30285705 від 29.12.2006 р., який став підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Господарський суд частково задовольняє позовні вимоги в силу наступного.

Згідно договору поставки №0106-1 від 01.03.2003 року ДП “СП Октопус” придбав у ПП “Юм Плюс” нафтопродукти на загальну суму 120000,00 грн., в тому числі ПДВ. Згідно умов договору позивач оплачує товар шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ПП “Юм Плюс”. Договір вступив в силу з моменту підписання та діяв в частині поставок до 01.10.2006 року.

Під час перевірки відповідачем встановлено, що у ДП “СП Октопус” обліковується дебіторська заборгованість в сумі 66751,70 грн. по ПП “Юм Плюс”, яка не погашалась протягом перевіряємого періоду і обліковувалась станом на 01.10.2006 року. Кошти за нафтопродукти перераховані позивачем 18.08.2003 року.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до частини 1 статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З умов договору між ДП “СП Октопус” та ПП “Юм Плюс” вбачається, що строк виконання зобов'язань по поставки нафтопродуктів не встановлений, отже ДП “СП Октопус” мало право вимагати його виконання у будь-який час. ПП “Юм Плюс” згідно частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України повинно було виконати поставку у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги. Крім того, вказаним договором визначено строк дії договору в частині поставок – до 01.10.2006 року. Отже, якщо до 01.10.2006 року зобов'язання ПП “Юм-плюс” за договором поставки №0106-1 від 01.03.2003 року не було виконано останнім, то він вважається таким, що прострочив зобов'язання.

Згідно пояснень позивача від 04.04.2008 року ДП “СП Октопус” не зверталося до ПП “Юм Плюс” з вимогою про поставку товару.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За нормою частини 1 статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення права та про особу, яка його порушила.

Враховуючи викладене, господарський суд погоджується з позицією позивача, що підприємство довідалося про порушення свого права 02.10.2006 року, тобто саме з цієї дати слід рахувати перебіг строку позовної давності для захисту порушеного права.

Отже висновок податкової служби щодо порушення позивачем пункту 5.1 статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” в зв'язку з не зменшенням за 9 місяців 2006 року валових витрат в сумі 55626,42 грн. на суму дебіторської заборгованості ПП “Юм Плюс” є безпідставним та необґрунтованим.

Відповідач в запереченнях на позов звернув увагу суду на неподання під час перевірки договору №0106 від 01.03.2003 року та рішення місцевого суду Ленінського району м. Кіровограда від 29.03.2004 року про визнання недійсними установчих документів ПП “Юм Плюс” з моменту їх перереєстрації.

Відповідач також поставив під сумнів, що передоплата за паливно-мастильні матеріали в сумі 66751,70 грн., в тому числі ПДВ 11125,28 грн., яка здійснена в серпні 2003 року, має відношення до даного договору.

В той же час на вимогу суду не надає суду доказів на підтвердження неподання позивачем на перевірку договору №0106 від 01.03.2003 року, опису, що підтверджує перелік документів, які представлялися позивачем на перевірку, доказів витребування у позивача первинних та інших документів, що підтверджують факти встановлених під час перевірки порушень, доказів відібрання у посадових осіб підприємства пояснень щодо відсутності первинних та інших документів, причин ненадання таких документів або доказів відмови посадових осіб позивача у наданні таких пояснень, будь-яких доказів, що підтверджують, що оплата за паливно-мастильні матеріали в розмірі 66751,70 грн., в тому числі ПДВ 11125,28 грн. не стосується договору №0106 від 01.03.2003 року. Відповідач не надав суду доказів виключення з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України ПП “Юм Плюс”.

Відповідно до пункту 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, господарський суд частково задовольняє позовні вимоги позивача та скасовує податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Кіровограді №/3 від 07.08.2007 р. в частині нарахування податкового зобов'язання по податку на прибуток в розмірі 13906,61 грн. основного платежу та 4986,29 грн. штрафної (фінансової) санкції, а всього 18892,90 грн.

За результатами апеляційного узгодження нарахування податкового зобов'язання по податку на прибуток в розмірі 13906,61 грн. ДПА України згідно рішення про результати розгляду скарги від 27.07.2007 року №7225/6/25-0115 збільшило розмір штрафних санкцій по податку на прибуток на 1967,02 грн., в зв'язку з чим ДПІ у м. Кіровограді прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.08.2007 р. №/0.

В зв'язку з скасуванням податкового повідомлення-рішення ДПІ у м. Кіровограді №/3 від 07.08.2007 р. в частині нарахування податкового зобов'язання по податку на прибуток в розмірі 13906,61 грн., податкове повідомлення-рішення від 07.08.2007 р. №/0 підлягає скасуванню.

В той же час господарський суд не погоджується з позицією позивача щодо правомірного віднесення до валових витрат в 2005 році вартості автопослуг, отриманих від інших підприємств на загальну суму 8261,66 грн., в тому числі 1 квартал 2005 року – 1207,50 грн., 2 квартал 2005 року – 5380,83 грн., 3 квартал 2005 року – 1673,33 грн.

Згідно з нормами підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” платник податку відносить до складу валових витрат суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати на придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, встановлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Водночас у підпункті 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 цього Закону зазначено, що будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, не належать до складу валових витрат.

Первинна транспортна документація відноситься до первинних документів, на основі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно з пунктом 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 р. №88, первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Мінстатом України, а також на бланках спеціалізованих форм, затверджених міністерствами і відомствами України. Типові форми єдиної первинної транспортної документації, зокрема товарно-транспортну накладну, затверджено спільним наказом Мінтранспорту України, Мінстату України “Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля” від 29.12.1995 р. №488/346 і введено в дію з 01.01.1996 р. Відповідно до пункту 2 зазначеного наказу ведення зазначених форм первинного обліку всіма суб'єктами господарської діяльності незалежно від форм власності є обов'язковим.

Пунктом 11.2 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства України від 14.10.1997 р. визначено, що основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.

При цьому згідно повідомлення державного комітету з питань регуляторної політики та підприємництва, що надійшло на запит суду по справі, дія спільного наказу Мінстата України, Мінтранспорту України від 07.08.1996 р. №228/253 “Про порядок виготовлення, зберігання, застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи” та пункту 11.2 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтранспорту України від 14.10.1997 р. №363 зупинено з 25.04.2006 р., тобто в 2005 році діяли.

Отже, товарно-транспортна накладна відносилася до первинної транспортної документації, ведення форм якої для всіх суб'єктів господарської діяльності незалежно від форм власності є обов'язковим.

Враховуючи зазначене, у разі відсутності первинної транспортної документації, що підтверджує отримання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом, у даному випадку – товарно-транспортної накладної, платник податку не має підстав віднести такі витрати до складу валових витрат.

Відповідно до статті 3 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Згідно статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо – безпосередньо після її закінчення.

Слід зазначити, що в підтвердження вартості витрат по отриманню транспортних послуг позивачем надано акти виконаних робіт по автомобільним перевезенням, в яких не вказані марки автомобілів, якими надавались дані послуги та не зазначені види перевезень. Товарно-транспортні накладні, талони замовника, заявки на перевезення вантажів, рахунки на оплату отриманих послуг та інші документи, які підтверджують понесені підприємством витрати на автомобільні перевезення відсутні.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає правомірним висновок податкового органу щодо завищення підприємством валових витрат за 2005 р. на суму 8261,66 грн. та відмовляє позивачу в задоволенні позову в частині нарахування податкового зобов'язання по податку на прибуток, пов'язаного з даним порушенням.

Керуючись частинами 1 - 3 статті 160, частинами 1 - 2 статті 162, статтею 163, частинами 1- 4 статті 254, статтею 258, пунктом 6 розділу 7 "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Кіровограді №0/3 від 07.08.2007 року в частині нарахування податкового зобов'язання по податку на прибуток в розмірі 13906 грн. 61 коп. основного платежу та 4986 грн. 29 коп. штрафної (фінансової) санкції, а всього 18892 грн. 90 коп.

Скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Кіровограді №/0 від 07.08.2007 року в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій по податку на прибуток в розмірі 1967 грн. 02 коп.

Стягнути з Державного бюджету України на користь дочірнього підприємства "СП Октопус" товариства з обмеженою відповідальністю "Октопус" (м. Кіровоград, вул. Шевченка, 18, ідентифікаційний код 30285705, відомості про рахунки відсутні) судові витрати по справі в розмірі 1,70 грн. державного мита.

За заявою стягувача після набрання постановою законної сили господарський суд видає виконавчий лист.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження , але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Кіровоградської області.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України – з дня складання в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, і копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя

Дата вигтовлення постанови в повному обсязі - 17.04.2008 року.

С. Б. Колодій