ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

03.04.08                                                                                           Справа № 1/143-38

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді

Кравчук Н.М.

суддів

Гнатюк Г.М.

Мирутенко О.Л.

розглянувши           апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод будівельних конструкцій»(надалі ТзОВ «Завод будівельних конструкцій») за № 458 від 29.12.2007р.

на рішення                    Господарського суду Волинської області від 20.12.2007 року

у справі                    №1/143-38

за позовом:                     Товариства з обмеженою відповідальністю «Столяр»(надалі ТзОВ «Столяр»), м. Луцьк

до відповідача:           ТзОВ «Завод будівельних конструкцій», м. Луцьк

про:                              стягнення 276 390,29 грн.,

з участю представників сторін:

від позивача: Щербюк О.Ю. –представник (довіреність № 12/02-08 від 12.02.2008р.)

від відповідача: Делідон І.М. –представник (довіреність б/н від 25.02.2008р.)

Права та обов’язки, передбачені статтями 20, 22 ГПК України представникам сторін роз’яснено. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу від представників не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 20.12.2007р. у справі № 1/143-38 задоволено позовні вимоги ТзОВ «Столяр», стягнуто з ТзОВ «Завод будівельних конструкцій»на користь позивача 276 390,29 грн. заборгованості за поставлений товар, 2 763,90 грн. в повернення витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн. в повернення витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що сума боргу підтверджується матеріалами справи, а доказів оплати заборгованості відповідачем не представлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій скаржник рішення суду першої інстанції вважає незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити. Зокрема, свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що факт існування у ТзОВ «Завод будівельних конструкцій»заборгованості перед ТзОВ «Столяр»не доведено і документально не підтверджено. Крім того зазначає, що ніяких матеріальних цінностей від позивача відповідач не отримував, а підпис на накладних, на які покликається позивач, не відповідає підпису уповноваженої на це особи Радюк В.А.

Позивач в судовому засіданні та у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів скаржника заперечує, рішення господарського суду вважає законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідачем в судовому засіданні подано клопотання за № 19/03-1 від 19.03.2008р. про призначення судової почеркознавчої експертизи. Клопотання мотивоване тим, що під час службового розслідування виявилося, що частина накладних, які виписані під довіреності на ім’я Радюк В.А. містять підписи невідомих осіб, які жодним чином не збігаються із підписами Радюк В.А.

Колегія суддів, порадившись, ухвалила клопотання відповідача відхилити, як не обґрунтоване та зазначає, що при розгляді справи в суді першої інстанції відповідач не заперечував факт отримання товару від позивача, проте заперечував оплатити заборгованість в сумі 80 648,25 грн., так як вважав, що по даній заборгованості позивачем пропущений термін звернення до суду.

Розглянувши подану апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу та матеріали справи, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з актом звірки взаємних розрахунків між сторонами станом на 30.11.2006 р. встановлено сальдо на користь ТзОВ „Столяр” в сумі 252 753,25 грн.

За період з грудня 2006р. по серпень 2007 р. включно ТзОВ”Столяр” було поставлено, а ТзОВ „Завод будівельних конструкцій” отримано товаро-мтеріальних цінностей на суму 208 378,26 грн. Крім того, 30.05.2006 р. позивачем було перераховано відповідачу 9000,0 грн.

Починаючи з грудня 2006 р. відповідачем було здійснено оплату за отриманий товар на суму 169 000,0 грн. та поставлено товару на суму 24 741,22 грн. Таким чином, у відповідача перед позивачем залишилася непогашеною заборгованість на суму 276 390,29 грн.

Факт одержання відповідачем товару підтверджено видатковими накладними та довіреностями, що містяться в матеріалах справи (а.с. 11-86 том І).

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Дії ТзОВ «Столяр»щодо виписування накладних на відповідні суми, а також прийняття ТзОВ «Завод будівельних конструкцій»зазначений товар свідчать про те, що між ними було укладено договір купівлі-продажу у формі згідно з ст. 639 ЦК України, що не заперечується сторонами у справі.

Згідно з ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК, якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач 27.09.2007р. звернувся до відповідача з вимогою про сплату 276 390,29 грн. боргу за поставлений товар. Вказана вимога була залишена без відповіді та задоволення (а.с. 107-111 том І).

Господарським судом Волинської області було встановлено, що накладні, по яких відбулась поставка, не містять інформації щодо строку сплати поставленої продукції. Доказів про здійснення такої оплати ТзОВ «Завод будівельних конструкцій»не представило.

Ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, зобов'язання за договором припиняються шляхом їх повного виконання.

Оскільки сума боргу підтверджується матеріалами справи, відповідачем не спростовано отримання від позивача товарів та не надано доказів про здійснення оплати боргу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що місцевим господарським судом було зроблено правильний висновок про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 276 390,29 грн. боргу.

Посилання скаржника на те, що позивачем пропущений строк позовної давності за 2003р. на суму 80 000,00 грн. протягом якого позивач мав право звернутись з вимогою про сплату вартості товару сплинув, не береться судом до уваги, оскільки стягнення боргу здійснюється на підставі накладних та довіреностей виписаних за період грудень 2006р. та січень-липень 2007р.

Відповідно до ст.41 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Таким чином, всупереч вимог ст.33 ГПК України відповідачем не було надано суду доказів, які б спростовували факти, викладені в позовній заяві.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому це рішення належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1.          Рішення господарського суду Волинської області від 20.12.2007р. у справі № 1/143-38 залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

2.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

3.          Справу передати в місцевий господарський суд Волинської області.

Головуючий суддя                                                  Н.М. Кравчук

судді                                                                       Г.М. Гнатюк

О.Л. Мирутенко