СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.08                                                                                 Справа № 1/633

Колегія господарського суду Луганської області у складі суддів : Н.М.Зюбанової /головуючий/, Доманської М.Л., Калашник Т.Л., розглянувши матеріали справи за позовом

Торговільно-промислової транснаціональної корпорації "Кераміст", м. Запоріжжя

до Державного підприємства "Луганськвугілля", м. Луганськ

про стягнення 7017634 грн. 64 коп.

в присутності представників сторін:

від позивача –Кулакова Н.В., дов. від 14.01.08 б/н;

від відповідача –Даниленко Ю.В. дов. від 24.12.07 №03/5-642;

Юрченко Ю.В., дов. від 24.12.07 № 03/5-635;

в с т а н о в и в:

Суть спору: про стягнення 3639468 грн. 00 коп. доходу, який відповідач міг отримати від використання переданого в оренду обладнання та 3378166 грн. 64 коп. збитків, викликаних зносом майна та зменшення його вартості /з врахуванням заяви позивача про збільшення позовних вимог/.

Відповідач у відзиві на позовну заяву з первісними вимогами за листом від 15.01.07 проти позову заперечує з посиланням на факти не експлуатації майна, не звернення позивача за спірним майном, відсутність коштів для самостійної доставки майна повноважному власнику; необхідність вжиття заходів для одержання упущеної вигоди з боку кредитора, що ним не було зроблено.

За листом від 24.01.08 № 530 позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог до 7017634 грн. 64 коп., у тому числі 3639468 грн. 00 коп. доходу, який відповідач міг отримати від використання переданого в оренду обладнання та 3378166 грн. 64 коп. збитків, викликаних зносом майна та зменшення його вартості.

Відповідач у відзиві на заяву позивача про збільшення позовних вимог проти позову також заперечує з посиланням на те, що вимоги позивача не відповідають положенням ст. 22 ГПК України. На думку відповідача, довідка за підписом директора шахти про перелік основних засобів, надана позивачем, не можу бути належним доказом, оскільки протирічить вимогам Положення /стандарту/ бухгалтерського обліку. У засіданні суду 21.03.08 відповідач надав пояснення за листом № 1/03-110, у яких зазначено, що вказаний перелік директором шахти підписано помилково.

Дослідивши обставини справи, додатково надані матеріали, вислухавши представників сторін, суд прийшов до наступного.

Так, рішенням господарського суду Луганської області від 24.03.05 у справі № 3/285(6/161), яке набуло законної сили 06.02.07, за позовом між тими ж сторонами, що й у даній справі, про витребування майна, задоволено позовні вимоги позивача. З вказаного судового акту вбачається, що додаткову угоду від 28.04.03 до договору від 01.11.02 № 222к визнано неукладеною, а спірне майно, передане згідно до цієї угоди, визнано таким, що передано відповідачу без належних правових підстав, а саме:

- комбайн КСП-32, заводський № 95, рік випуску 2003; конвеєр 1Л80УК-01-01L50м, заводський № 1138, рік випуску 2003; конвеєр СП-250 (120 п.м.); конвеєр СП-250 (170 п.м.), заводський № 351, рік випуску 2002; електровоз 2АМ-8Д, заводський № 3306, рік випуску 2002; машина ППН-5, заводський № 9864, рік випуску 1999; конвеєр скребковий СП-202м.

Ухвалюючи судове рішення, яким відповідача зобов"язано повернути вказане майно позивачу, суд послався на ст. 1212 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка набула майно або зберігла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно; особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала; положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою ДВС у Ленінському районі м. Луганська від 14.03.07 відкрите виконавче провадження по примусовому виконанню рішення суду за наказом від 05.12.06 про витребування майна від відповідача. На час звернення позивача з позовом та розгляду справи майно відповідачем не повернуто, що ним не оспорюється.

Оцінивши доводи сторін у їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими частково, а позов таким, що підлягає також частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Так, згідно зі ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

З посиланням на дані положення закону позивач просить стягнути 3639468 грн. 00 коп. доходу, оскільки, на його думку, відповідач усвідомлював, що угода про передачу спірного майна в оренду є недійсною чи неукладеною та, відповідно, користування майном відбувається без належних правових підстав.

У цій частині вимог про відшкодування доходів за розрахунком позивача з дати передання майна відповідачу за підписаними актами прийому-передачі майна від 20.08.03, від 01.09.03, від 31.10.03 позивач посилається на узгоджений розмір плати за користування спірним майном у розмірі 2,1 % від балансової вартості, яка складала на момент передачі майна в оренду у сумі 3903333 грн. 34 коп. Тому за твердженням позивача дохід, який може бути отриманий від здавання майна в оренду складає 98364 грн. 00 коп. на місяць (починаючи з листопада 2003 року, а за весь період 3639468 грн. 00 коп. /без врахування 1294304 грн. 51 коп., стягнутих як заборгованості з орендної плати за рішенням господарського суду Луганської області від 24.03.2005р. по справі № 3/70).

Вказані доводи позивача суд вважає необґрунтованими, оскільки, по-перше, обов"язок відповідача повернути майно виник після набрання рішенням суду у справі № 3/285(6/161) законної сили з 06.02.07. Тому твердження позивача про обізнаність відповідача з 2003 року про безпідставне користування майном не відповідають дійсності. По-друге, жодним доказом не підтверджено намір передачі відповідачем спірного майна в оренду або той розмір доходів, який ним одержано після 06.02.07. Зроблене позивачем припущення щодо передачі майна відповідачем в оренду, на думку суду, унеможливлюється фактичними обставинами даної справи, а саме знаходженням обладнання в шахті.

Щодо решти позовних вимог у сумі 3378166 грн. 64 коп. витрат, викликаних зносом майна та зменшенням його вартості, то у їх обґрунтування позивач посилається на те, що вартість спірного майна на момент передачі відповідачу в користування визначена у відповідних підписаних сторонами актах та складає:

- комбайн КСП-32 - 2075 000 грн. 00 коп.; конвеєр 1Л80УК-01-01L50м - 271666 грн. 67 коп.; конвеєр СП-250 (120 п.м.) –266666 грн. 67 коп.; конвеєр СП-250 (170 п.м.) –523333 грн. 33 коп.; електровоз 2АМ-8Д –225000 грн. 00 коп.; машина ППН-5 - 200000 грн. 00 коп.; конвеєр скребковий СП-202м –341666 грн. 67 коп., а всього 3903333 грн. 34 коп.

При визначенні ціни позову позивач скористався даними свого бухгалтерського обліку щодо балансової вартості спірного майна станом на 01.11.07, яка складає 2046128 грн. 41 коп., а тому до стягнення було заявлено різницю між вказаними сумами –1857204 грн. 93 коп.

Як було зазначено вище, у ході розгляду справи позивачем було збільшено позовні вимоги на 1520961 грн. 71 коп. витрат по зносу майна та у якості письмового доказу надано перелік основних засобів, прийнятих в оренду шахтою "Никанор-Нова" від ТП ТНК "Кераміст" станом на 01.01.08, яку підписано директором шахти С.С.Риковим. З врахуванням визначених у ній даних щодо технічного стану гірничо-шахтного обладнання позивачем зроблено перерахунок та до стягнення заявлено 3378166 грн. 64 коп. витрат.

Зокрема, у відповідності до ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Відповідач не заперечує факт знаходження майна у нього. Зроблений позивачем розрахунок вимог на суму 3378166 грн. 64 коп. не протирічить чинному законодавству, підписаний керівником та головним бухгалтером підприємства, не спростований по суті відповідачем. Щодо тверджень відповідача про помилковість підпису директором С.С.Риковим переліку обладнання, то суд не погоджується з ними та вважає даний документ належним доказом у справі.

За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню на суму 3378166 грн. 64 коп. витрат по погіршенню майна. Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог згідно зі ст. 49 ГПК України. У задоволенні решти позову слід відмовити.

На підставі викладеного, ст. ст. 1212, 1214 ЦК України, керуючись ст. ст. 35, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в :

1.          Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства “Луганськвугілля”, м. Луганськ, вул. Лєрмонтова, буд. 1в, ідент. код 32473323 на користь Торгівельно-промислової транснаціональної корпорації "Кераміст", м. Запоріжжя, вул. Трегубова, 1, ідент. код 13620827 - 3378166 грн. 64 коп. витрат по погіршенню майна, 12275 грн. 25 коп. витрат по держмиту, 56 грн. 80 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, видати на виконання наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його

підписання, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Дата підписання рішення –26.03.08.

Головуючий Н.М.Зюбанова

Судді: М.Л.Доманська

Т.Л.Калашник