ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2008 р.

№
12/231

Колегія суддів Вищого
господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова
Є.В.,

суддів:

Данилової
Т.Б.,

Ходаківської
І.П.,

розглянула

касаційну
скаргу

суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1  (далі СПД-ФО ОСОБА_1)

на
рішення

господарського
суду міста Києва

від

04.07.07

у
справі

№ 12/231

господарського
суду

міста
Києва

за
позовом

суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_2  (далі СПД-ФО ОСОБА_2)

до

СПД-ФО
ОСОБА_1

про

стягнення
20 033,99 грн.

В
засіданні взяли участь представники:

- позивача:

ОСОБА_3
(за дов. № 416762 (6808) від 21.08.06);

-
відповідача:

ОСОБА_1
(особисто); ОСОБА_4 (за дов.б/н від 06.03.08); ОСОБА_5 (за дов. б/н від
06.03.08).

Відводів
складу колегії суддів Вищого господарського суду України, яка переглядає справу
в касаційному порядку, не заявлено.

За
згодою представників сторін, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського
процесуального кодексу України у судовому засіданні 06.03.08 було оголошено
лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду
України.

Рішенням
від 04.07.07 господарського суду міста Києва (суддя

Прокопенко
Л.В.) позовні вимоги СПД-ФО ОСОБА_2 задоволено повністю.

З
СПД-ФО ОСОБА_1 на користь СПД-ФО ОСОБА_2 стягнуто 12 537,36 грн. основного
боргу, 4 576,14 грн. пені, 601,09 грн. 3% річних, 2 319,40 грн. збитків від
інфляції, 200,34 грн. витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не
погодившись з вказаним рішенням СПД-ФО ОСОБА_1 звернулась до Вищого
господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення від
04.07.07 господарського суду міста Києва скасувати.

Свої
вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскарженого судового акту
було порушено норми процесуального права, а саме: ст.ст. 32, 34-40, 43, п. 5
ст. 81, ст. 811 Господарського процесуального кодексу України

Зокрема,
скаржник наголошує на тому, що справу розглянуто за відсутності його
представника, за умови, що відповідача не було належним чином повідомлено про дату,
час та місце розгляду справи.

На
день розгляду справи по суті письмовий відзив на касаційну скаргу від СПД-ФО
ОСОБА_2 не надійшов. У судовому засіданні 06.03.08 представник СПД-ФО ОСОБА_2
щодо доводів, викладених у касаційній скарзі, заперечував, вважаючи їх
безпідставними, у зв'язку з чим просив касаційну  скаргу СПД-ФО ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а оскаржене судове рішення -без змін.

Розглянувши
матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін,
суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність застосування судом норм процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як
свідчить правовий аналіз матеріалів справи, ухвалою від 27.04.07 господарського
суду міста Києва (суддя Прокопенко Л.В.) /а.с. 1/ було порушено провадження у
даній справі, розгляд якої у судовому засіданні призначено на 23.05.07. Згідно
відмітки канцелярії суду на оригіналі такої ухвали, підшитої до матеріалів
справи, вона була направлена сторонам у справі 04.05.07 (вих. №№ 1559, 1560).

У
зв'язку з неявкою представника відповідача у судове засідання, ухвалою від
23.05.07 господарського суду міста Києва /а.с. 16/ розгляд справи було
відкладено на 04.07.07. Відповідно до відмітки канцелярії суду на оригіналі
такої ухвали, підшитої до матеріалів справи, вона була направлена сторонам у
справі 25.05.07 (вих. №№ 1802, 1803).

Згідно
протоколу судового засідання /а.с. 21/ рішення господарського суду міста Києва
від 04.07.07 було винесено за відсутності представника відповідача.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України враховує, що ст. 6 Конвенції про
захист прав і основних свобод людини 1950 року (ратифікована Верховною Радою
України згідно Закону України від 17.07.97 № 475/97-ВР) кожній особі
гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її
громадянських прав і обов'язків незалежним і безстороннім судом, створеним
відповідно до закону. Відкритий характер судового розгляду є істотним елементом
права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право
особи бути заслуханою в суді.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України бере до уваги та наголошує, що
відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип
верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод
людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України
гарантується.

Статтею
55 Основного Закону регламентовано, що права і свободи людини і громадянина
захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій
чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом
засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно
до ч. 4 ст. 6 Закону України "Про судоустрій України" ніхто не може
бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному
процесуальним законом порядку в суді будь-якого рівня.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України звертає увагу, що відповідно до п.п.
2, 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є
рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також
змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні
перед судом їх переконливості.

Зазначені
конституційні принципи закріплені в статтях 42 ("рівність перед
законом і судом") та 43 ("Змагальність")
Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими правосуддя у
господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового
процесу перед законом і судом; сторони та інші особи, які беруть участь у
справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами, для
чого господарський суд створює їм необхідні умови для встановлення фактичних
обставин справи і правильного застосування законодавства.

Забезпечення
участі сторін та інших процесуальних осіб у судовому процесі покладається на
господарський суд, який відповідно до вимог Господарського процесуального
кодексу України після прийняття позовної заяви зобов'язаний винести і надіслати
їм ухвалу про порушення провадження у справі та призначення справи до розгляду
в засіданні господарського суду,
вказавши про дату, час і місце його проведення.

З
правового аналізу процесуальних норм вбачається, що вирішуючи спір по суті
господарський суд має з'ясовувати правовий статус сторін та їх дійсне місцезнаходження
(юридичну адресу).

Колегія
суддів Вищого господарського суду України враховує, що у суді першої інстанції
справу було розглянуто по суті без участі представника

СПД-ФО
ОСОБА_1 При цьому, місцевий суд фактично не з'ясував чи надсилалась їй ухвала
про прийняття справи до провадження та призначення її до розгляду, та чи була
вона отримана її представником.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України наголошує, що судом першої інстанції
не було враховано положення п. 3.5.1 Інструкції з діловодства в господарських
судах України, затвердженої наказом Голови Вищого господарського суду України
від 10.12.02 № 75 (далі Інструкція), згідно з яким ухвала про порушення
провадження у справі і призначення її до розгляду надсилається службою
діловодства в день її прийняття всім учасникам процесу з повідомленням про
вручення, яке з відміткою про вручення адресатові залучається до матеріалів
справи. Факт неодержання ухвали адресатом засвідчується поштовим повідомленням
встановленого зразка, яке разом з неотриманою ухвалою та конвертом оперативно
передається службою діловодства судді для ознайомлення та залучення до справи.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України враховує, що будь-яких поштових
повідомлень про вручення або невручення ухвал суду сторонам у справі матеріали
справи не містять.

Отже,
з правового аналізу матеріалів справи вбачається порушення вимог законодавства
стосовно порядку вручення сторонам у справі ухвали місцевого суду про
призначення справи до розгляду.

При
цьому, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що у разі
сумніву щодо правильності адреси СПД-ФО ОСОБА_1, суд мав право витребувати
відповідні докази, як це передбачено ст.ст. 38, 65 Господарського
процесуального кодексу України.

На
підставі юридичного аналізу наведених правових норм та з урахуванням
встановлених обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України
вважає, що матеріали справи свідчать про порушення вимог процесуального
законодавства щодо належного повідомлення учасників судового процесу про дату,
час та місце судового засідання в суді першої інстанції.

Викладене
свідчить про те, що СПД-ФО ОСОБА_1 не було забезпечено реальної можливості для
здійснення прав, передбачених ст. 22 Господарського процесуального кодексу
України. За цих обставин не можна визнати, що сторони знаходилися у рівних
умовах перед судом, мали достатню свободу в можливості подання доказів і у
доведенні їх переконливості.

Відповідно,
рішення суду постановлено без дотримання вимог ст. 129 Конституції України і не
може бути залишеним в силі внаслідок несправедливої процедури його прийняття.

Відповідно
до п. 2 ч. 2 ст. 11110 Господарського процесуального кодексу України
розгляд господарським судом справи за відсутності будь-якої із сторін, не
повідомленої належним чином про час і місце засідання суду, є порушенням норм
процесуального права і в будь-якому випадку -підставою для скасування рішення
місцевого господарського суду судом касаційної інстанції.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України під час перегляду даної справи в
касаційному порядку обмежилась перевіркою застосування лише норм процесуального
права, та не досліджувала підставність та правильність застосування судом норм
матеріального права.

Відповідно
до роз'яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови
від 29.12.76 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши
всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки
передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції
не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення у справі підлягає
скасуванню, а справа -направленню на новий розгляд до господарського суду міста
Києва.

Під
час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене в
цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і
об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в
залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством
вирішити спір.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110
Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну
скаргу суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 б/н від
24.12.07 задовольнити.

Рішення
від 04.07.07 господарського суду міста Києва у справі № 12/231 господарського
суду міста Києва скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

І.Ходаківська