ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2008 р. Справа № 10/23

м. Чернівці 11-20 год.

За позовом Мамалигівського сільського споживчого товариства, с. Мамалига Новоселицького району Чернівецької області

до Новоселицької міжрайонної державної податкової інспекції, м. Новоселиця

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень

Суддя Т.І. Ковальчук

Секретар судового засідання –Нікуліца І.С.

За участю представників:

Від позивача –не з’явився

Від відповідача –Лучкіна Г.В., завідувач юридичним сектором, дов. № 9196/9/10-007 від 09.10.2007 р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень № /0(1,2), № /0(1,2), № /0(1,2) та нарахованих згідно рішення ДПА у Чернівецькій області від 02.11.06 р. № 5225/10/25 штрафних санкцій у сумі 9144,66 грн. за несвоєчасну сплату податку на додану вартість, у подальшому подав уточнення, в якому просить визнати недійсними податкові повідомлення-рішення від 03.11.2006 р. № /2, № /2, № /2 та № /502/2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що штрафні санкції нараховані відповідачем на підставі акту перевірки від 20.07.2006 р. з порушенням терміну давності, встановленого ст. 250 ГК України, окрім того, згідно зі ст. 15 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” податковий орган має право визначити суму податкових зобов’язань платника податків не пізніше закінчення 1095 дня, однак перевірка проводилася за період з 2001 р. по 2006 рік без застосування строку давності, окрім того, в окремих випадках штрафні санкції нараховувалися відповідачем не за тим процентним відсотком.

Провадження у справі порушено ухвалою від 15.02.2007 р., ухвалою від 18.05.2007 р. відповідача зобов’язано подати розрахунки штрафних санкцій до акту перевірки від 20.07.2006 р., провадження у справі зупинено за клопотанням позивача для уточнення позовних вимог та проведення розрахунків, у якій частині оспорювані податкові повідомлення-рішеня належить визнати недійсними.

Враховуючи, що станом на 14.01.2008 р. позивачем не подано заяву з уточненими вимогами ухвалою від 15.01.2008 р. провадження у справі було поновлено, справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 14.02.2008 р., у подальшому розгляд справи двічі відкладався за клопотанням представника позивача, останній раз –ухвалою від 04.03.2008 р. на 03.04.2008 р.

У судове засідання 03.04.3008 р. представник позивача не з’явився, про причини неявки не повідомив, однак, оскільки матеріалами справи засвідчується належне повідомлення позивача про дату, час і місце судового засідання, неявка його представника не перешкоджає розгляду справи.

Відповідач надав відзив і пояснення, в яких позов не визнав з тих підстав, що проведеною перевіркою позивача встановлено порушення останнім строків сплати узгодженого податкового зобов’язання з податку на додану вартість, за що до позивача застосовані штрафні санкції відповідно до п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, ст. 250 ГК України до податкових правовідносин не застосовується, первинні податкові повідомлення-рішення Новоселицької МДПІ частково скасовані за результатами позапланової перевірки, проведеної під час розгляду ДПА в Чернівецькій області повторної скарги позивача, прийняті за результатами розгляду цієї скарги податкові повідомлення-рішення Новоселицької МДПІ відповідають законодавству, строк давності 1095 днів застосовується лише у випадках самостійного визначення податковим органом податкового зобов’язання.

У судових засіданнях представник позивача позов підтримував, представник відповідача позов не визнав.

Заслухавши пояснення представника відповідача в судовому засіданні 03.04.2008 р., приймаючи до уваги пояснення представника позивача, надані у попередніх судових засіданнях, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судовим розглядом справи встановлено наступне.

20.07.2006 р. Новоселицькою міжрайонною державною податковою інспекцією проведено невиїзну документальну перевірку дотримання вимог податкового законодавства Мамалигівського ССТ за період з 01.01.2001 р. по 19.07.2006 р., результати якої оформлені актом № 393/15-01707523 від 20.07.2006 р. (а.с. 5-21).

Перевіркою установлено, що відповідачем допускалася затримка сплати узгодженого податкового зобов’язання, зокрема, з податку на додану вартість згідно з поданими деклараціями, що відображено в таблиці № 7 (а.с. 5-13).

За результатами перевірки до відповідача застосовано штрафні санкції:

- податковим повідомленням-рішенням № /0 від 20.07.2006 р. за затримку сплати на 30 календарних днів податкового зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 58681,88 грн. - у розмірі 10 % суми узгодженого податкового зобов’язання, що становить 5868,19 грн.;

- податковим повідомленням-рішенням № /0 від 20.07.2006 р. за затримку сплати на 231 календарних дні податкового зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 55814,68 грн. - у розмірі 50 % суми узгодженого податкового зобов’язання, що становить 27907,34 грн.;

- податковим повідомленням-рішенням № /0 від 20.07.2006 р. за затримку сплати на 78 календарних днів податкового зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 109252,30 грн. - у розмірі 20 % суми узгодженого податкового зобов’язання, що становить 21850,46 грн. (а.с. 30-32).

Позивач оскаржив згадані податкові повідомлення-рішення до Новоселицької МДПІ, яка залишила їх без змін, повторну скаргу подав до ДПА у Чернівецькій області (а.с. 22-25, 26-29).

У зв’язку з розглядом ДПА у Чернівецькій області повторної скарги позивача Новоселицькою МДПІ була проведена позапланова документальна перевірка дотримання вимог податкового законодавства Мамаолигівським ССТ, оформлена актом від 05.10.2006 р. (а.с. 79-91).

За результатами позапланової перевірки та розгляду повторної скарги позивача рішенням ДПА у Чернівецькій області від 02.11.2006 р. № 5225/10/25-009 частково скасовано податкові повідомлення-рішення Новоселицької МДПІ з податку на додану вартість від 20.07.2006 р. № /0 в сумі 582,74 грн., № /0 в сумі 20017,41 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 9144,66 грн. (50% з податку на додану вартість), податкове повідомлення-рішення № /0 залишено без змін (а.с. 25).

Відповідно, Новоселицькою МДПІ винесено і направлено позивачеві податкові повідомлення-рішення від 03.11.2006 р.:

№ /2- на суму штрафних санкцій в розмірі 27907,34 грн. (50% суми узгодженого податкового зобов’язання з ПДВ);

№ /2 –на суму штрафних санкцій в розмірі 1833,05 грн. (20% суми узгодженого податкового зобов’язання з ПДВ);

№ /2 - на суму штрафних санкцій в розмірі 5285,45 грн. (10% суми узгодженого податкового зобов’язання з ПДВ) та

№ /502/2 - на суму штрафних санкцій в розмірі 9144,66 грн. (50% суми узгодженого податкового зобов’язання з ПДВ) (а.с. 33-35,42).

Статтею 67 Конституції України проголошено, що кожен зобов’язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов’язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов’язкових платежів), включаючи збір на обов’язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов’язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення, є Закон України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” (далі –Закон № 2181).

Згідно з п.п. 1.1 та 1.2 ст. 1 Закону № 2181 платники податків –це юридичні особи, їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичні особи, які мають статус суб’єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно з законами покладено обов’язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов’язкові платежі), пеню та штрафні санкції, а податкове зобов’язання –це зобов’язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

П.п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Закону № 2181 установлено, що податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, що дорівнює:

а) календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків), - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця;

б) календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі при сплаті квартальних або піврічних авансових внесків), - протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя);

в) календарному року, крім випадків, передбачених підпунктом “г” підпункту 4.1.4 цього пункту, - протягом 60 календарних днів за останнім календарним днем звітного (податкового) року;

г) календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб (прибуткового податку з громадян), - до 1 квітня року, наступного за звітним.

Згідно з п. 5.3 ст. 5 Закону № 2181 платник податків зобов’язаний самостійно сплатити суму податкового зобов’язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Ст. 17 Закону № 2181 визначено, що штрафні санкції за порушення податкового законодавства накладаються на платника податків у розмірах, визначених цією статтею, крім штрафних санкцій за порушення валютного законодавства, що встановлюються окремим законодавством.

Штрафні санкції накладаються контролюючими органами, а у випадку, передбаченому пунктом 17.2 цієї статті, самостійно нараховуються та сплачуються платником податків.

Згідно з п. 17.1.7 п. 7.1 ст. 7 Закону № 2181 у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов’язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов’язаний сплатити штраф у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов’язання, - у розмірі п’ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як видно з акту позапланової перевірки від 05.10.2006 р., затримка сплати узгодженого податкового зобов’язання з податку на додану вартість позивачем мала місце протягом періодів до 30 календарних днів, від 31 до 90 календарних днів, та більш як 90 календарних днів, тому відповідачем правомірно застосовано штрафні санкції у розмірі 10, 20 та 50% від погашених з затримкою установлених строків сум податкового боргу.

Суд не приймає посилання позивача на те, що відповідачем неправомірно не застосовано положення ст. 250 Господарського кодексу України щодо строків застосування адміністративно-господарських санкцій.

Згідно з ч. 2 ст. 238 ГК України види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Ч. 2 ст. 241 ГК України також установлено, що перелік порушень, за які з суб’єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Як уже зазначалося вище, спеціальним законом з питань оподаткування є Закон № 2181. Цим Законом визначено підстави накладення штрафних санкцій за порушення законодавства про оподаткування, їх розмір та порядок стягнення, а також строки давності та їх застосування (ст. 15 Закону № 2181). Порушення встановленого ст. 15 Закону № 2181 строку давності під час винесення спірного податкового повідомлення-рішення суд не вбачає.

Положення частини ч. 2 ст. 242 ГК України, згідно з яким з суб’єкта господарювання у визначених законом випадках може бути стягнуто штраф у розмірі до 50 % належної до сплати суми збору (обов’язкового платежу), не свідчить про те, що до суб’єктів господарювання штрафні санкції за порушення законодавства з питань оподаткування повинні застосовуватися відповідно до норм ГК України.

Будь-яких доказів, які б доводили неправильність визначення відповідачем періоду затримки сплати позивачем узгодженого зобов’язання з податку на додану вартість, чи сум узгодженого податкового зобов’язання чи розподілу сум у рахунок погашення податкового боргу в порядку п. 7.7 ст. 7 Закону № 2181 позивачем не надано.

Ні в розрахунку штрафних санкцій до акту перевірки від 20.07.2006 р., ані в розрахунку штрафних санкцій до акту перевірки від 05.10.2006 р. суд не вбачає випадків неправильного застосування відповідачем установленого Законом № 2181 розміру штрафу: наприклад, 20% замість 10% суми узгодженого податкового зобов’язання, як це зазначає позивач у позові (а.с. 67-70, 92-99).

Натомість, наданими відповідачем розрахунками доводиться правильне визначення податковою інспекцією в акті перевірки від 05.10.206 р. сум узгодженого податкового зобов’язання з податку на додану вартість і строків затримки їх сплати.

Незважаючи на неодноразове відкладення розгляду справи за клопотанням представника позивача, позивачем не надано жодних розрахунків чи доказів на спростування викладених в акті перевірки від 05.10.2006 р. фактів.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Розглядом матеріалів справи суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень від 03.11.2006 р., відтак, у позові слід відмовити в цілому.

Судові витрати в сумі 13,60 грн. належить залишити за позивачем, зайво сплачений судовий збір у сумі 71,40 грн. може бути повернутий позивачеві за його клопотанням ухвалою суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 6-12, 17, 94,160-163, 167, п.п. 3, 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1.          У позові відмовити повністю.

Порядок апеляційного оскарження

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

У судовому засіданні 03.04.2008 р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови підписано 04.04.2008р.

Суддя                                                             Т.І. Ковальчук