ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2008 р.

№ 45/386

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого

Н. Волковицької

Г. Мачульського

за участю представників:

позивача

Лець Ю.В. –довіреність від 07.05.2008 р.;

Лазоренко І.В. –довіреність від 15.01.2008 р.

відповідача

Фрідман О.О. –довіреність від 24.04.2008 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Київської міської ради

на постанову

від 25.02.2008 Київського апеляційного господарського суду

у справі

№ 45/386 господарського суду м. Києва

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Восток"

до

Київської міської ради

про

стягнення 4 214 633,19 грн.

Ухвалою від 17.04.2008р. колегії Суддів Вищого господарського суду у складі: головуючий –Дроботова Т.Б., судді Волковицької Н.О., Рогач Л.І., касаційна скарга Київської міської ради була прийнята до провадження та призначена до розгляду на 13.05.2008р.

У зв'зку з відпусткою судді Рогач Л.І., у судовому засіданні 13.05.2008р. справа розглядалась по суті колегією суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючий –Дроботова Т.Б., судді –Волковицька Н.О., Мачульський Г.М., утвореному розпорядженням в.о. Голови судової палати Вищого господарського суду України від 12.05.2008р.

Про вказані обставини представників сторін було повідомлено на початку судового засідання 13.05.2008р.

Відводів складу колегії суддів не заявлено.

У судовому засіданні 13.05.2008 р. було оголошено перерву до 20.05.2008 р. для підготовки повного тексту постанови.

В С Т А Н О В И В :

ТОВ "Восток" звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Київської міської ради про стягнення збитків в сумі 4 214 633,19 грн., посилаючись на приписи статей 22, 1166, 1173 Цивільного кодексу України (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог том 1 а.с. 80-81).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.06.2003 р. між ТОВ "Восток" та ТОВ "Ля Фам Моделс" була укладена угода про наміри укласти у майбутньому договори купівлі –продажу автозаправної станції та земельної ділянки.

Будівництво АЗС мало здійснюватися на земельних ділянках, які знаходяться в Дніпровському районі м. Києва на Ленінградській площі між вул. Празькою та пр. Гагаріна, які були отримані в оренду ТОВ "Восток" на підставі рішення Київради від 26.12.2002 р. № 206/366 "Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею", і відповідно до якого 15.03.2003 р. між Київською міською радою та ТОВ "Восток" були укладені договори оренди земельних ділянок.

Проте, 31.07.2003 р. Київською міською радою було прийнято рішення № 16/871, яким був скасовано пункт попереднього рішення № 206/366, за яким позивачу були передані земельні ділянки для будівництва, обслуговування та експлуатації АЗС на Ленінградській площі між вул. Празькою та пр. Гагаріна в м. Києві, внаслідок чого будівництво АЗС стало неможливо.

За рішенням господарського суду м. Києва у справі № 18/138 з ТОВ "Восток" було стягнуто штраф в сумі 3872577, 75 грн. на користь ТОВ "Ля Фам Моделс" у зв’язку з невиконанням умов угоди про наміри укласти у майбутньому договори купівлі –продажу АЗС та земельної ділянки.

При цьому, позивач вказував,на те що рішення Київської міської ради від 26.12.2002 р. № 206/366 "Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею", яким позивачу були виділені земельні ділянки, фактично було прийнято у той час, коли вже було заплановано здійснення реконструкції Ленінградської площі, та приймаючи вказане рішення Київська міська рада проігнорувала Розпорядження Київської міської державної адміністрації № 644 "Про затвердження Програми розвитку транспортного комплексу м. Києва на період до 2010 р.", у зв’язку з чим позивач посилався на приписи статті 1173 Цивільного кодексу України з приводу відшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади.

Крім того, в додаткових обґрунтуваннях позовної заяви ТОВ "Восток", посилаючись на приписи статей 224, 225 Господарського кодексу України, зазначав, що скасувавши рішення про передачу позивачу земельної ділянки, Київська міська рада порушила свої зобов’язання за договором оренди земельної ділянки від 15.05.2003 р., а тому повинна відшкодувати ТОВ "Восток", право якого порушено, завдані збитки, до складу яких входить штрафні санкції, сплачені позивачем іншому суб’єкту, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів, понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов’язання другою стороною.

У відзивах на позовну заяву Київська міська рада просила у задоволенні позовних вимог відмовити, зокрема, посилаючись на те, що Київська міська рада не була стороною в угоді про наміри укласти в майбутньому договір купівлі –продажу АЗС між позивачем та ТОВ "Ля Фам Моделс", а тому, підстави для відшкодування міською радою позивачу збитків відсутні.

Позивачем не доведено наявності шкоди, протиправності дій Київської міської ради, причинний зв'язок між ними та наявність вини відповідача, які є необхідними для виникнення цивільно –правової відповідальності Київської міської ради в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України.

При цьому, Київська міська рада зазначала, що позивач, посилаючись на приписи статті 1173 Цивільного кодексу України, не вказав якими незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача позивачу завдано шкоду.

Рішенням господарського суду м. Києва від 18.12.2007 р. (судді: Хрипун О.О., Ковтун С.А., Трофименко Т.Ю.)позовні вимоги задоволені повністю, стягнуто з Київської міської ради на користь ТОВ "Восток" 3898195,75 грн. збитків, 317437,44 грн. фактично понесених витрат.

Мотивуючи рішення господарський суд зазначав, що рішення Київської міської ради № 206/366 від 26.12.2002 р. "Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею"фактично було прийнято у той час, коли вже було заплановано здійснення реконструкції Ленінградської площі з будівництвом транспортної розв'язки в різних рівнях і трьох підземних переходів, а тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що приймаючи вказане рішення Київська міська рада проігнорувала Розпорядження Київської міської державної адміністрації № 644 "Про "Про затвердження Програми розвитку транспортного комплексу м. Києва на період до 2010 р.", яким було заплановано вказану реконструкцію.

Внаслідок таких дій відповідача ТОВ "Восток" понесло збитки у розмірі 3898195,75 грн., що підтверджується судовим рішенням господарського суду м. Києва у справі № 18/138 від 20.03.2007 р., 118100,00 грн. вартості пайової участі на створення інженерно –транспортної інфраструктури м. Києва та 205627,44 грн. витрат на будівництво автозаправної станції, у зв'язку з чим, суд визнав, на підставі статей 22, 1173 Цивільного кодексу України обґрунтованими позовні вимоги.

За апеляційною скаргою Київської міської ради Київський апеляційний господарський суд (судді: Капацин Н.В., Коротун О.М., Смірнова Л.Г.), переглянувши рішення господарського суду м. Києва від18.12.2007 р., постановою від 25.02.2008 р. змінив його, стягнув з Київської міської ради на користь ТОВ "Восток" 4098195,75 грн. шкоди, в іншій частині позов залишив без розгляду.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з Київської міської ради 3898195,75 грн.

Позовні вимоги щодо відшкодування Київською міською радою витрат на будівництво автозаправної станції згідно з договором генпідряду № 36 ГП від 17.06.2003 р., укладеного між ТОВ "Восток" та ТОВ "Петротрейд-С", на думку суду апеляційної інстанції, підлягають задоволенню в частині стягнення 200000,00грн., а в частині 5627,44 грн. –позов підлягає залишенню без розгляду, оскільки позивачем надано докази на перерахування ТОВ "Петротрейд-С" суми 200000,00 грн.

Крім того, оскільки в договорі № 1393 від 03.03.2003 р., укладеного між Головним управлінням економіки та розвитку міста Київської міської державної адміністрації та ТОВ "Восток", предметом якого є сплата ТОВ "Восток" пайової участі (внесків) на створення інженерно - транспортної інфраструктури м. Києва у зв'язку з будівництвом автозаправної станції на Ленінградській площі між вулицею Празькою та пр-том Гагаріна, сторони не обумовили, що 111810,00 грн. сплачується ТОВ "Восток" на виконання рішення Київської міської ради № 206/366 від 26.12.2002 р., суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо відсутності підстав для стягнення 111810,00 грн. відшкодування вартості пайової участі на створення інженерно –транспортної інфраструктури м. Києва та залишив позовні вимоги в цій частині без розгляду.

При цьому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скасування Київською міською радою пункту 40 рішення від 26.12.2002 р. № 206/366 є неправомірною дією, а рішення Київської міської ради від 31.07.2003 р. № 16/861 про визнання таким, що втратив чинність пункт 40 рішення Київської міської ради від 26.12.2002 р. № 206/366 суперечить конституційним нормам і чинному законодавству.

Київська міська рада подала до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить рішення та постанову у справі скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги неправильним застосуванням судами норм матеріального права.

Скаржник у касаційній скарзі звертає увагу суду на те, що за приписами статті 1173 Цивільного кодексу України, на яку посилався позивач, юридична або фізична особа вправі вимагати від органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, тобто органи влади або місцевого самоврядування вступають у відносини з іншими суб'єктами через здійснення ними своїх повноважень.

Виходячи з цього, на думку заявника, відносини між заподіювачем шкоди (органами влади або органом місцевого самоврядування) та особою (фізичною чи юридичною), якій така шкода заподіяна, виникають з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності, внаслідок чого порушуються права фізичної чи юридичної особи та у зв'язку з чим останній завдано шкоду.

Умовою відшкодування шкоди за змістом статті 1173 Цивільного кодексу України є незаконність рішення, дії або бездіяльності.

Проте, як зазначає заявник касаційної скарги, у рішенні суду не зазначено яким саме незаконним рішенням, дією або бездіяльністю позивачу завдано шкоди.

Крім того, рішенням Київської міської ради від 31.07.2003 р. № 16/861 "Про внесення зміни до рішення Київради від 26.12.2002 р. № 206/366 "Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею" пункт 40 рішення Київради від 26.12.2002 р. № 206/366 втратив чинність. Проте, судом не було надано належної оцінки тому факту, що вказане рішення Київради від 31.07.2003 р. № 16/861 є чинним.

На думку скаржника, угода про наміри укласти у майбутньому договори купівлі –продажу автозаправної станції та земельної ділянки від 17.06.2003 р., укладена між ТОВ "Восток" та ТОВ "Ля Фам Моделс" не може бути прийнята судом до уваги, оскільки в силу статей 6, 627 Цивільного кодексу України при укладенні угоди сторони були вільними у визначенні її умов.

Крім того, рішенням Київради від 26.12.2002 р. № 206/366 земельні ділянки позивачу надавались в оренду, а не у власність, а тому, позивач укладаючи угоду про наміри укласти в майбутньому договори купівлі –продажу земельних ділянок діяв на свій власний ризик.

Це також, на думку заявника касаційної скарги, стосується й договору генпідряду № 36 ГП на будівництво автозаправної станції, укладеного 17.06.2003 р. з ТОВ "Петротрейд-С".

Судом у рішенні не доведено наявності шкоди, протиправності дій Київської міської ради, причинний зв'язок між ними та наявність вини Київської міської ради, які є необхідними підставами для виникнення цивільно –правової відповідальності в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України.

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Восток" просило залишити без змін постанову Київського апеляційного господарського суду, а касаційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи і повноти їх встановлення в рішенні та постанові суду, а також правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої та апеляційної інстанції, 26.12.2002 р. Київською міською радою прийнято рішення № 206/366 "Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею", пунктом 40 якого затверджено проект відведення земельних ділянок ТОВ "Восток" для будівництва, обслуговування та експлуатації автозаправної станції на Ленінградській площі між вулицею Празькою та проспектом Юрія Гагаріна у Дніпровському районі м. Києва та вирішено передати ТОВ "Восток" земельні ділянки загальною площею 0,18 га, у тому числі:

- ділянку № 1 площею 0,05 га –у короткострокову оренду на 10 місяців;

- ділянку № 2 площею 0,10 га (в межах червоних ліній) у короткострокову оренду на 5 років;

- ділянку № 3 площею 0,01 га (в межах червоних ліній) та ділянку № 4 площею 0,02 га (в межах червоних ліній) - короткострокову оренду на 1 рік.

На підставі зазначеного рішення, 15.03.2003 р. між Київською міською радою та ТОВ "Восток" було укладено три договори оренди земельних ділянок, місце розташування яких - Ленінградська площа між вулицею Празькою та проспектом Юрія Гагаріна у Дніпровському районі м. Києва.

17.06.2003 р. між ТОВ "Восток" та ТОВ "Петротрейд-С" укладено договір генпідряду № 36 ГП на будівництво автозаправної станції, за умовами якого ТОВ "Восток" доручало та зобов'язувалось оплатити виконані ТОВ "Петротрейд-С" роботи з будівельно –монтажних робіт з будівництва об'єкту автозаправної станції на Ленінградській площі між вулицею Празькою та проспектом Юрія Гагаріна у Дніпровському районі м. Києва.

Додатковою угодою від 17.02.2004 р. до договору генпідряду № 36 ГП ТОВ "Восток" та ТОВ "Петротрейд-С" визнали виконаними зобов'язання за договором, а також погодили, що загальна вартість фактично виконаних робіт за договором складає 205627,44грн.

17.06.2003 р. між ТОВ "Восток" та ТОВ "Ля Фам Моделс" було укладено угоду про наміри укласти у майбутньому договори купівлі –продажу автозаправної станції та земельної ділянки, умовами якої сторони погодили, що не пізніше 31.12.2005 р. укладуть одночасно два договори купівлі –продажу, за якими ТОВ "Восток" зобов'язувалось передати у власність ТОВ "Ля Фам Моделс", а ТОВ "Ля Фам Моделс" зобов'язувалось прийняти та оплатити введений в експлуатацію закінчений будівництвом об'єкт – автозаправну станцію з комплексом сервісного обслуговування і земельну ділянку площею 0,0517 га на Ленінградській площі між вулицею Празькою та проспектом Юрія Гагаріна у Дніпровському районі м. Києва, на якій розміщена АЗС.

31.07.2003 р. Київською міською радою прийнято рішення № 16/871 "Про внесення зміни до рішення Київради від 26.12.2002 р. № 206/366 "Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею" пункт 40 рішення Київради від 26.12.2002 р. № 206/366 втратив чинність.

Під час здійснення судового розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що внаслідок прийняття зазначеного рішення, ТОВ "Восток" було позбавлено можливості виконати умови угоди про наміри укласти у майбутньому договори купівлі –продажу автозаправної станції та земельної ділянки від 17.06.2003 р., що спричинило звернення ТОВ "Ля Фам Моделс" до господарського суду з позовними вимогами щодо стягнення з ТОВ "Восток" штрафу у розмірі 3872577,75 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва від 20.03.2007 р. у справі № 18/138 позовні вимоги ТОВ "Ля Фам Моделс" були задоволені в повному обсязі, та на виконання вказаного судового рішення ТОВ "Восток" платіжним дорученням № 1684 від 20.06.2007 р. сплатило ТОВ "Ля Фам Моделс" 3898195,75 грн.

Як вбачається з матеріалів справи предметом спору у даній справі є вимога ТОВ "Восток" про стягнення з Київської міської ради збитків в сумі 4 214 633,19 грн., посилаючись на приписи статей 22, 1166, 1173 Цивільного кодексу України.

Стаття 56 Конституції України проголошує право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійснення ними своїх повноважень.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану шкоду згідно з якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Під шкодою розуміється зменшення або втрата певного особистого чи майнового блага. Зменшення чи втрата майна тягне за собою відшкодування майнової шкоди в натурі або у вигляді збитків /стаття 1192 Цивільного кодексу України/ .

Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Приписи вказаних статей є спеціальною нормою, тобто передбачають особливості відшкодування шкоди, які відрізняють її від загальних правил деліктної відповідальності.

Отже, зокрема, предметом доказування у даній справі є належним чином доведений факт незаконності рішення органу державної влади чи її посадовою особою, виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди.

За відсутністю хоча б одного з визначених елементів відповідальність у вигляді відшкодування шкоди не настає.

Як вбачається з матеріалів справи вказані обставини в їх сукупності, а ні судом першої, а ні судом апеляційної інстанції не встановлювались, відповідні докази не витребовувались та належна оцінка їм не надавалась.

Зокрема зміст судових рішень не містить будь яких встановлених обставин, на підставі належних доказів, щодо незаконності рішення Київради від 26.12.2002р.№ 206/366 "Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею", а також рішення Київради від 31.07.2003р. № 16/861 "Про внесення зміни до рішення Київради від 26.12.2002р. № 206/366, або доказів за якими визнана незаконність дій, або бездіяльність.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спору стосовно встановлення причинного зв'язку, поза увагою судів першої та апеляційної інстанції були залишені наявні у справі докази, а саме:

- рішення господарського суду міста Києва від 18.02.2005р. у справі № 41/615 за позовом Київської міської ради до ТОВ "Восток" про розірвання договору оренди земельної ділянки 0,10 га від 15.05.2003р., яким було припинено дію вказаного договору, шляхом його розірвання (а.с. 66-69);

- ухвала Вищого адміністративного суду України від 31.05.2006р. за позовом ТОВ "Восток" до Київської міської ради про визнання недійсним рішення Київради від 31.07.2003р. № 16/871, за яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. (а.с. 70-74)

- умови договорів оренди, відносно їх предмету та строків надання земельних ділянок в оренду та їх зв'язок з заявленими збитками за договором наміру від 17.06.2003 р., укладеного між ТОВ "Восток" та ТОВ "Ля Фам Моделс"

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що господарським судом м. Києва та Київським апеляційним господарським судом при розгляді справи та прийнятті судових рішень не взято до уваги та не надано належної правової оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, що, враховуючи суть спору, свідчить про не з’ясування судом всіх обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення у справі підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Під час нового розгляду справи господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об’єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті.

Керуючись статтями 43, 107, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду м. Києва від 18.12.2007 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.02.2008 р. у справі № 45/386 скасувати, справу направити на новий розгляд до господарського суду м. Києва

Касаційну скаргу Київської міської ради задовольнити частково.

Головуючий Т. Дроботова

Судді Н. Волковицька

Г. Мачульський