РІШЕННЯ

"01" липня 2008 р.

Справа № 10/61-1326

Господарський суд Тернопільської області складі

судді Півторака М.Є.

Розглянув справу

за позовом: Приватного виробничо-комерційного підприємства “Джеміні“, м. Тернопіль, вул. Коновальця 6/3 ( ідентифікаційний код 22604595 )

до відповідача: Комунального підприємства сфери послуг “Чайка“, м. Тернопіль, вул. Глибока, 18 ( ідентифікаційний код 14042551 )

За участю представників:

Позивача: Парій М І.- директора, паспорт серії МС № 607723 виданий Тернопільським РВ УМВС від 19.11.99 р.;

Відповідача: не прибув.

У розпочатому судовому засіданні представника позивача ознайомлено з процесуальними правами та обов’язками згідно з ст.ст. 20, 22,81-1 ГПК України.

Суть справи:

Приватне виробничо-комерційне підприємство "Джеміні" м. Тернопіль, вул. Коновальця, 6/3 пред’явило у господарський суд Тернопільської області позов до Комунального підприємства сфери послуг "Чайка" м. Тернопіль, вул. Глибока, 18 про стягнення пені в сумі 64 080,42 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на умови договору про розстрочення заборгованості, укладеного між сторонами 02 жовтня 2006 року, невиконанням відповідачем взятих зобов’язань; просить стягнути з відповідача 64 080,42 грн. за порушення терміну розрахунків, судові витрати просить покласти на відповідача по справі.

Ухвалою господарського суду від 03 квітня 2008 року призначено судове засідання о 11 год. 30 хвилин 16 травня 2008 року.

У зв’язку з неявкою у судове засідання представника відповідача розгляд справи було відкладено до 16 годин 02 червня 2008 року в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні оголошувалася перерва до 12 годин 30 хвилин 06 червня 2008 року в порядку статті 77 ГПК України.

Ухвалою господарського суду від 06.06.2008 року слухання справи № 10/61-1326 було відкладено до 15 годин 01 липня 2008 року .

Відповідач відзиву на позов не подав, заперечень щодо заявлених вимог суду не представив, його представник у судове засідання не прибув, хоча про час слухання справи і місце був повідомлений відповідно до вимог статті 64 ГПК України, а тому справа розглядається без участі представника відповідача, відповідно до вимог ст. 75 ГПК України.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи представника позивача, оцінивши зібрані по справі докази, господарський суд встановив наступне:

Згідно ст. ст. 1,2 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності.

Стаття 16 Цивільного Кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та визначає способи захисту цивільних прав та інтересів.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина друга п. 1 ст. 16 ЦК України).

Позивач по справі: Приватне виробничо-комерційне підприємство “Джеміні“, місцезнаходження якого м. Тернопіль, вул. Є. Коновальця 6 кв. 3, зареєстроване у встановленому законом порядку виконавчим комітетом Тернопільської міськради і включене до ЄДРПОУ, що підтверджується Довідкою № 31-87 Головного управління статистики в Тернопільській області , ідентифікаційний код 22604595, і наділене правом на звернення до суду з позовом за захистом свої прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно статті 11 Цивільного Кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України зобов’язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено у судовому засіданні, 02 жовтня 2006 року між сторонами було укладено Договір про розстрочення заборгованості, предметом якого є розстрочення заборгованості в сумі 60476 грн. 11 коп., яка виникла у Боржника ( Комунального підприємства сфери послуг “Чайка“ ) перед кредитором ( Приватним виробничо-комерційним підприємством “Джеміні“ ) станом на 01 жовтня 2006 року ( пункт 1.1. Договору ).

За даним Договором Боржник зобов’язується на протязі семи місяців погасити заборгованість щомісячними платежами у розмірі 9000 ( дев’ять тисяч ) грн., а останній ( сьомий ) місяць сплатити 6476 грн. 11 коп. , а кредитор у свою чергу прийняти ці платежі ( пункт 1.2. Договору ).

Дана розстрочка надається на період з 02 жовтня 2006 року до 20 квітня 2007 року.

Пунктом 7.1 договору про розстрочення заборгованості від 02.10.2006 року сторони передбачили, що у разі порушення термінів оплати визначених у п.п.3.1,3.2. Договору Боржник сплачує кредитору пеню у розмірі 0,5% відсотків від несплаченої суми за кожен день прострочення.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України суб’єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з врахуванням особливостей, передбачених господарським кодексом України.

У відповідності до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь –які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Матеріали справи підтверджують, що відповідач у справі Комунальне підприємство сфери послуг “Чайка“, м. Тернопіль своїх зобов’язань згідно Договору від 02.10.2006 року не виконало, що стало підставою для звернення Приватного виробничо - комерційного підприємства “Джеміні“ в господарський суд за захистом своїх прав і охоронюваних законом інтересів, зокрема про стягнення заборгованості та пені.

Так, 23 липня 2007 року у справі № 14/81-2350 було винесено рішення, яким задоволено позовні вимоги та стягнуто з комунального підприємства сфери послуг “Чайка“, м. Тернопіль на користь приватного виробничо-комерційного підприємства “Джеміні“, м. Тернопіль 41 476,11 грн. та 11772,14 коп. пені.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15 жовтня 2007 року рішення господарського суду Тернопільської області від 23.07.2007 року у справі № 14/81-2350 залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Отже, господарський суд Тернопільської області своїм рішенням встановив, що борг комунального підприємства сфери послуг “Чайка“, м. Тернопіль перед позивачем становить 41476,11 грн.

Згідно статті 546 ЦК України виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою.

Неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язань (стаття 549 ЦК України ).

Цивільний кодекс України, який є основним актом цивільного законодавства, регулює особисті немайнові та майнові відносини ( цивільні відносини ) засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. У тому числі цей Кодекс поширюється на господарські відносини, що мають вказані ознаки.

Положеннями частини другої статті 9 Цивільного кодексу України встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Таким законом є, зокрема, Господарський кодекс України , який набрав чинності одночасно з Цивільним кодексом України, та норми якого у регулюванні майнових відносин суб’єктів господарювання є спеціальними по відношенню до норм Цивільного кодексу України.

Це стосується і положень про позовну давність.

Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд України, зокрема, у своїй постанові від 16 травня 2006 року у справі № 06/213.

А тому при вирішенні даного спору суд застосовує положення Господарського Кодексу України.

Так, частиною першою статті 223 Господарського кодексу України передбачено, що при реалізації у судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовується загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Умовами Договору про розстрочення заборгованості від 02.10.2006 року сторони визначили строк виконання зобов’язання: до 20 квітня 2007 року.

Як вбачається з наданого розрахунку позивач у справі здійснив нарахування комунальному підприємству сфери послуг “Чайка“, м. Тернопіль пені за період з 24.04.2007 року по 26.02.2008 року.

В силу приписів ст. 232 Господарського Кодексу України нарахування пені позивачем повинно бути припинено через шість місяців від дня коли зобов’язання мало бути виконане, тобто через шість місяців після 20 квітня 2007 року: по 20 жовтня 2007 року.

За даних обставин справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення в сумі 37 328,40 грн.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача, пропорційно задоволених позовних вимог, згідно приписів ст.ст. 44,49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі наведеного, керуючись ст. 129 Конституції України, ст. ст. 20,22, 32, 33, 43, 44,49,81-1, 82, 84,116, 117 ГПК України, ст.ст. 20, 193, 223,232 Господарського Кодексу України, ст. ст. 546,549 Цивільного Кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Комунального підприємства сфери послуг “Чайка“, м. Тернопіль, вул. Глибока, 18, ідентифікаційний код 14042551 на користь Приватного виробничо-комерційного підприємства “Джеміні“, м. Тернопіль, вул. Коновальця 6/3, ідентифікаційний код 22604595 –37 328,40 грн. пені; 373,29 грн. в повернення сплаченого державного мита та 118 грн. в повернення витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

3.В решті позову –відмовити.

4.Рішення набуває законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор - апеляційне подання, протягом десяти днів з дня прийняття рішення, через місцевий господарський суд.

Суддя                                                                                          М.Є. Півторак