РІШЕННЯ

"25" лютого 2008 р.

Справа № 9/211-5137(3/83-1114)

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Кропивної Л.В., при секретарі Кулагіній Т.В.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарський спір

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів", вул. Микулинецька, 76, смт. Велика Березовиця Тернопільського району Тернопільської області,47724

до відповідача: Ліквідатора ВАТ "Тернопільський райагрохім", вул. Промислова, 5, с. Острів Тернопільського району Тернопільської області,47728

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

Тернопільське районне бюро технічної інвентаризації, вул. Бродівська, 17, м. Тернопіль.

Відкрите акціонерне товариство “Київ-Дністровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту”

За участі представників:

позивача: Пшик В.М., доручення № 555 від 01.06.2005 р.

відповідача: не з'явився.

третьої особи: Тарарук Л.Р., довіреність.

роз’яснивши у розпочатому судовому засіданні представникам позивача та третьої особи права та обов’язки учасників господарського процесу згідно з ст.ст. 22, 29 ГПК України,

встановив:

Позивач, ВАТ "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів", смт. В.Березовиця Тернопільського району, у березні 2006 р. звернувся з позовом до ліквідатора ВАТ “Тернопільський райагрохім”, с. Острів, Тернопільського району, Тернопільської області, в особі ліквідатора, та третьої особи Тернопільське районне бюро технічної інвентаризації, вул. Бродівська, 17, м. Тернопіль, про визнання дійсним договору купівлі-продажу приміщення складу сухих мінеральних добрив з під»їздною колією, що знаходиться за адресою с. Острів, вул. Промилова-бічна,3 Тернопільського району ,укладеного 12 січня 2004 р. на аукціоні по продажу майна підприємства - банкрута - ВАТ “Тернопільський райагрохім” . Просить визнати право власності на придбане майно.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 23.03.2006 р. по справі № 3/83-1114 , позов задоволено , за Позивачем визнано право власності на нерухоме майно - приміщення складу сухих мінеральних добрив із під’їзною колією, зобов'язано Тернопільське районне бюро технічної інвентаризації здійснити державну реєстрацію права власності на придбане нерухоме майно.

Не погоджуючись з винесеним рішенням, ВАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" звернулось до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою про скасування судового рішення.

Постановою Вищого господарського суду України від 13 листопада 2007 року касаційну скаргу ВАТ "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" задоволено частково, рішення господарського суду Тернопільської області від 23.03.2006 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до господарського суду Тернопільської області .

21.12.2007 р. справу було призначено до розгляду на 14:30 год. 17.01.2008 р. із залученням до участі у справі Відкритого акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача.

Обґрунтовуючи позов, Позивач посилається на те, що за результатами проведеного аукціону з продажу майна банкрута він став переможцем торгів, запропонувавши найвищу ціну за об’єкт нерухомості, належний ВАТ “Тернопільський райагрохім”, с. Острів, Тернопільського району згідно реєстраційного посвідчення № 96 від 27.01.2003 р. , виданого Тернопільським БТІ , а саме: склад сухих мінеральних добрив, площею 2527,5 кв.м. з під’їзною колією .

З ним , як з переможцем аукціону, ліквідатором ВАТ “Тернопільський райагрохім”, був укладений 12 січня 2004 р. договір купівлі-продажу, який був зареєстрований у представництві Прикарпатської універсальної товарної біржі в Тернопільській області від 12.01.2004 р.

Про те, що договір підлягав нотаріальному посвідченню, як вказано у позовній заяві, Позивачу не було відомо.

Звернувшись до Тернопільського районного бюро технічної інвентаризації з метою реєстрації права власності на об’єкт нерухомості, Позивач отримав відмову з посиланням на те, що договір купівлі-продажу не посвідчений нотаріально.

31.01.2008 р. від третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –Тернопільського районного бюро технічної інвентаризації - надійшов лист № 85 від 29.01.2008 р. (вх. № 9151 від 31.01.2008 р.), в якому повідомляється, що згідно даних Реєстру прав власності на нерухоме майно склад сухих міндобрив по вул. Промислова-Бічна, 3 в с. Остів Тернопільського району зареєстровано за Відкритим акціонерним товариством “Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів” на підставі свідоцтва про право власності, виданого Острівською сільською радою 17.11.2006 р. на підставі рішення виконкому № 66 від 03.10.2006 р.

На сьогоднішній день, вказується у листі, нерухоме майно належить фізичній особі –підприємцю Пилипчук Галині Леонідівні , яка придбала майно на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Чолач Г.Д. 09.12.2006 р. за реєстром № 8834. Реєстрація даного нерухомого майна в Бюро технічної інвентаризації не проведена в зв'язку з тим, що новим власником проведена реконструкція складу сухих міндобрив.

У судовому засіданні 28.02.2008 р. представник Позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник Відповідача в судове засідання не з'явився.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –ВАТ “Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту”, представлений Тернопільською філією, проти позову заперечив, зазначивши , що під’їзна колія з 1998 року належала Тернопільському підприємству промислового залізничного транспорту, яке реорганізовано у Тернопільську філію ВАТ «Київ-Дніпровське МППЗТ», і з тих пір нікому не відчужувалася.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши подані суду та витребувані додатково докази, суд дійшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з такого.

12 січня 2004 р. між ВАТ “Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів” та ліквідатором ВАТ “Тернопільський райагрохім”, на підставі протоколу № 1 продажу майна підприємства банкрута на аукціоні, укладено договір купівлі-продажу, за яким продавець зобов’язувався передати , а покупець - сплатити та прийняти нерухоме майно –склад сухих мінеральних добрив з під'їзною колією до нього, що знаходиться за адресою: вул. Промислова-бічна. 3, с. Острів, Тернопільський район, Тернопільська область. Вказаний договір зареєстрований представництвом Прикарпатської універсальної товарної біржі в Тернопільській області з реєстраційним номером 2 від 12 січня 2004 р., але не був нотаріально посвідченим .

Відповідно до статті 293 ЦК України ,якою встановлено загальні вимоги , додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено, що правочин має, зокрема, вчинятися у формі , встановленій законом.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Договір купівлі-продажу від 12.01.2004 р. не був нотаріально посвідчений і не було здійснено його державної реєстрації.

У відповідності до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно з ч. 4 цієї статті якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. При цьому визнання в судовому порядку такого договору дійсним передбачено лише в разі, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення.

Позивач , усупереч обов’язку встановленого ст..ст. 33, 34 ГПК України, не довів тієї обставини , що Відповідач ухилився від нотаріального посвідчення договору. Навпаки, як видано із тексту позовної заяви, Позивач стверджує, що йому не було відомо про необхідність посвідчувати договір купівлі-продажу нотаріально.

Згідно ч. 1 с т. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права ( ч. 2 ст. 16 ЦК України) .

Водночас, виходячи із положень ст.. 334 та 392 ЦК України , захист права власності на нерухоме майно шляхом пред’явлення позову про визнання такого власності стосується лише права , яке вже виникло, існує, але оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Оскільки перехід права власності від ВАТ “Тернопільський райагрохім” до ВАТ "Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів" на спірне майно не реєструвався , то право власності Позивача на вказані об’єкти не потребує захисту шляхом визнання права.

Виходячи із змісту суб’єктивного права власності, а також норм ст. 179 та ч. 1 ст. 184 ЦК України право власності встановлюється лише по відношенню до індивідуально визначеного об’єкту і може бути передано уповноваженою особою на підставі угоди , із змісту якої чітко випливають індивідуальні ознаки майна.

У судовому порядку не може бути визнано право власності на об’єкт , індивідуальні характеристики якого не встановлені. Обов’язок доведення обставин, покладених в основу позову , в силу положень ст.ст. 33,34 ГПК України, покладається на позивача.

Між тим, Позивачем у справі не доведено обставин на підтвердження індивідуальних характеристик під’їзної колії , що є об’єктом продажу згідно договору від 12.01.2004 р. ,поряд із складом сухих міндобрив.

Отже, позов з наведених підстав не підлягає до задоволення .

До того ж , з пояснень третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –Тернопільського районного бюро технічної інвентаризації вбачається, що на день розгляду спору, нерухоме майно –склад сухих міндобрив, що знаходиться за адресою: вул. Промислова-Бічна, 3, с. Острів, Тернопільський район, Тернопільська область, належить фізичній особі-підприємцю Пилипчук Галині Леонідівні на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Чолач Г.Д. 09.12.2006 р. за реєстром № 8834.

Судові витрати згідно ст. 49 ГПК України слід покласти на Позивача у справі.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 16, 220, п. 3 ст. 334, 657 ЦК України , ст.ст. 4, 22, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 116, 117 ГПК України, господарський суд

Вирішив:

1.Відмовити ВАТ “Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів” у задоволенні позову до ліквідатора ВАТ “Тернопільський райагрохім”, вул. Промислова, 5,с. Острів, Тернопільського району, Тернопільської області, про визнання дійсним договору купівлі-продажу будівлі на аукціоні по продажу майна підприємства банкрута від 12 січня 2004 р. та у визнанні права власності за ВАТ “Тернопільський комбінат по виробництву шляхово-будівельних матеріалів” на нерухоме майно: склад сухих міндобрив з під'їзною колією і становить 9/10 частини будівлі, що знаходиться за адресою : вул. Промислова-Бічна, 3, с. Острів, Тернопільський район, Тернопільська область .

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор - апеляційне подання, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) “04 ” березня 2008 р. рішення, через місцевий господарський суд.

Суддя                                                                                          Л.В. Кропивна