ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

20.05.2008 року                                                            Справа № 4/26

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого                                        Семендяєвої І.В.

суддів                                                            Єжової С.С.

Парамонової Т.Ф.

за присутністю секретаря

судового засідання          Антонової І.В.

та представників сторін:

від позивача                               - Котілевська І.В., довіреність № 08-81/10 від 03.01.08, провідний юрисконсульт відокремленого підрозділу „Шахтоуправління ім. В.М.Бажанова” ДП „Макіїввугілля”,

від відповідача                              - Григор”єв Р.М., довіреність № 8 від 15.01.08, юрисконсульт,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу                               Державного підприємства „Макіїввугілля”,

м. Макіївка Донецької області

на рішення

господарського суду                     Луганської області

від                                                   01.04.08 (підписано 07.04.08)

у справі                                        № 4/26 (суддя Батюк Г.М.)

за позовом                                        Державного підприємства „Макіїввугілля”,

м. Макіївка Донецької області

до відповідача                              Товариства з обмеженою відповідальністю „Індекспром”, м. Луганськ

про                                                  стягнення 148031 грн. 59 коп.

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2008 року державне підприємство „Макіїввугілля”, м. Макіївка Донецької області (далі за текстом - ДП „Макіїввугілля”, позивач) звернулося до господарського суду Луганської області із позовною заявою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю „Індекспром”, м. Луганськ (далі за текстом –ТОВ „Індекспром”, відповідач) суми пені у розмірі 59111 грн. 71 коп. за прострочення поставки товару згідно з договором про закупівлю від 04.04.07 № 02-01/1-112 по результатам відкритих торгів, які відбулись 14.03.07 , суми штрафу у розмірі 88919 грн. 88 коп. та судові витрати.

Рішенням господарського суду Луганської області від 01.04.08 у справі № 4/26 позовні вимоги задоволено в частині стягнення суми штрафу у розмірі 8891 грн. 99 коп., суми пені у розмірі 5911 грн. 17 коп., державне мито у розмірі 1480 грн. 32 коп., витрати на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн. 00 коп.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Дане рішення мотивовано тим, що із матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав свої зобов’язання по поставці товару у термін, встановлений договором від 04.04.07, проте відповідач довів суду відсутність своєї вини у порушенні зобов’язання щодо своєчасності поставки за вказаним договором товару. Суд першої інстанції, приймаючи до уваги ст. 216 Цивільного кодексу України та керуючись п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, зменшив розмір заявлених до стягнення сум.

Не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, позивач звернувся до Луганського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою № 01-81/236 від 16.04.08, якою просить скасувати рішення суду частково і прийняти нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 59111 грн. 71 коп., штрафу у розмірі 88919 грн. 88 коп. та судові витрати.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог заявник вказує на те, що місцевим господарським судом неправильно застосовано норми матеріального права –ст. ст. 179, 193, 231 Господарського кодексу України, ст. ст. 509, 546 Цивільного кодексу України.

Луганський апеляційний господарський суд на підставі ст. 98 Господарського процесуального кодексу України ухвалою від 29.04.08 прийняв до провадження апеляційну скаргу позивача.

Розпорядженням першого заступника голови суду від 29.04.08 для розгляду вказаної вище апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду призначено судову колегію у складі: головуючий суддя –Бойченко К.І., судді –Єжова С.С., Парамонова Т.Ф.

У зв’язку із виходом судді з відпустки розпорядженням першого заступника голови суду від 05.05.08 виключено із складу колегії головуючого суддю Бойченка К.І. та введено до складу судової колегії головуючого суддю Семендяєву І.В.

Відповідач не надав до матеріалів справи письмового відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

За змістом ст. 101 вказаного Кодексу у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Місцевим господарським судом встановлено, що за результатами відкритих торів, які відбулись 14.03.07, між замовником торгів –Міністерством вугільної промисловості України, позивачем - ДП „Макіїввугілля” як платником та відповідачем - ТОВ „Індекспром” як постачальником було укладено договір про закупівлю № 02-01/1-112 від 04.04.07 (а. с. 29-30), умовами якого передбачено наступне.

Пунктом 3.1 сторони обумовили, що постачальник (відповідач) зобов’язаний передати у власність платнику (позивачу) продукцію, а саме: конвеєр стрічковий 2Л 100У –1 одиниця (далі за текстом - товар), а платник зобов’язаний прийняти та здійснити оплату за товар. Вид, ціна товару, умови оплати за нього викладені у специфікації, яка є невід’ємною частиною цього договору. Така специфікація № 1 була підписана сторонами (а. с. 30 на зворотній стороні).

За пунктом 3.2 загальна вартість товару за договором складає 1270284 грн. 00 коп., в т. ч. ПДВ 211714 грн. 00 коп.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що доставка –конвеєр стрічковий 2Л 100У –1 одиниця –здійснюється на умовах DDP (за правилами ІНКОТЕРМС - 2000) автомобільним або залізничним транспортом протягом до 90 календарних днів з дати одержання грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Згідно з п. 4.3 договору датою поставки товару вважається дата, яка вказана платником на товаросупроводжувальних документах, наданих постачальнику, про прийняття товару, а відповідно до п. 7.1 - платник здійснює розрахунки з постачальником шляхом перерахунку грошових коштів на рахунок виконавця.

Зі змісту п. 7.2 договору вбачається, що оплата за товар здійснюється: конвеєр стрічковий 2Л 100У –1 одиниця –на умовах 100% попередньої оплати за товар.

Такі ж самі умови поставки та оплати зазначені у специфікації № 1.

Пунктом 10.1 договору передбачено, що у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому постачальник сплачує пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ від суми недопоставленого товару за кожен день затримки з дня одержання коштів на його розрахунковий рахунок, а за прострочення більше тридцяти днів, додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної суми.

Як свідчать матеріали справи та встановлено місцевим господарським судом, відповідач здійснив поставку товару 07.12.07, в той час як відповідно до п. 4.1 дата поставки товару –08.08.07.

Згідно умов п. 10.1 договору позивач нарахував відповідачу пеню за затримку поставки товару або поставку не в повному обсязі у розмірі однієї облікової ставки НБУ від суми недопоставленого товару за кожен день затримки з дня одержання коштів на його розрахунковий рахунок, яка складає 59111 грн. 71 коп. за період 11.05.07 по 07.12.07.

Також позивачем відповідно до зазначеного пункту договору нарахований відповідачу за прострочення (за затримку поставки товару або поставку не в повному обсязі) більше тридцяти днів додатковий штраф у розмірі семи відсотків недопоставленого товару за період з 09.09.07 у сумі 88919 грн. 88 коп.

Позивачем на адресу відповідача була направлена претензія № 01-14/1560 від 10.08.07 з вимогою про сплату пені за договором на суму 27215 грн. 40 коп. (а. с. 26-28), відповідач відповідь на вказану претензію не надав, оплату не провів.

Визнав позовні вимоги позивача обґрунтованими, місцевий господарський суд прийняв до уваги наступні обставини.

Відповідно до приписів ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається із матеріалів справи, грошові кошти за товар перераховані позивачем на поточний рахунок відповідача 11.05.07 (проведено по банку) згідно платіжного доручення № 41 від 03.05.07 на суму 1270284 грн. 00 коп. (а. с. 31), тому товар повинен бути поставлений у строк до 12.08.07.

На виконання зазначеного договору відповідач уклав з ВАТ „Краснолуцький машинобудівний завод” договір купівлі –продажу, поставки № 36 від 18.05.07 (а. с. 58-61), у відповідності зі специфікацією № 6 від 24.05.07, конвеєра стрічкового 2Л 100У, заводський номер 237, у кількості 1 одиниця для ВП „Шахтоуправління ім. В.М. Бажанова” ДП „Макіїввугілля” (а. с. 62).

Також відповідач уклав з ТОВ „Кримторг” договір № 09/03/07-1 від 09.03.07, у відповідності зі специфікацією № 1 від 26.04.07, конвеєрної стрічки типу GTAs -4Р-1600-2-1-4/3 виробництва АТ „Zaklady Gumowe Bytom” у кількості 1200 кв. м., що є складовою частиною конвеєра (а. с. 67-70), поставка якої повинна бути здійснена на протязі 60 днів з моменту надходження передоплати на поточний рахунок відповідача.

Отже відповідач міг виконати свої договірні зобов’язання перед позивачем за умови виконання укладених відповідачем вищезазначених договорів.

Відповідач виконав свої договірні зобов’язання перед позивачем 07.12.07, тобто несвоєчасно, що відповідно до п. 10.1 договору № 02-01/1-112 від 04.04.07 дають підставу для нарахування пені (у розмірі однієї облікової ставки НБУ від суми недопоставленого товару за кожен день затримки з дня одержання коштів на його розрахунковий рахунок).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутні підстави визнавати п. 10.1 договору № 02-01/1-112 від 04.04.07 недійсним, з таких підстав.

Право на нарахування пені за затримку поставки товару виникає при невиконанні п. 4.1 договору, який є суперечливим. Так, за п. 10.1 договору передбачений початок періоду нарахування пені - з дня одержання коштів при умові 100% передплати (п. 7.2 договору), а. п. 4.1 договору передбачена доставка товару протягом 90 календарних днів з дня одержання грошових коштів.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов’язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пункт 4.1 договору дає підстави для нарахування пені за прострочення поставки обладнання з 91 дня з моменту одержання грошових коштів (03.05.07).

Отже є підставним розрахунок позивача пені та штрафу, згідно якому період прострочення зобов’язань відповідача за договором № 02-01/1-112 від 04.04.07 складає з 12.08.07 по 06.12.07, а пеня і штраф відповідно 32574 грн. 95 коп. та 88919 грн. 88 коп.

Але суд першої інстанції при винесені рішення, що оскаржується, за клопотанням відповідача застосував п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України та зменшив розміри нарахованих пені та штрафу відповідно до 5911 грн. 17 коп. та 8891 грн. 99 коп.

Враховуючи те, що договір № 02-01/1-112 від 04.04.07 сторонами виконано, подальше нарахування пені та штрафу відповідно до п. 10.1 договору неможливо, а стягнуті з відповідача суми пені та штрафу, порівняно із сумами, нарахованими позивачем, а також відповідачем, є нижчими, недоцільно визнавати частково п. 10.1 договору (слова „з дня одержання коштів на його розрахунковий рахунок”) недійсним.

У апеляційній скарзі позивач зазначив про те, що господарським судом Луганської області неправильно застосовані норми матеріального права та послався на ст. ст.179, 193, 231 Господарського кодексу України, ст. 509 Цивільного кодексу України, але не врахував і не зазначив той факт, що суд першої інстанції погодився з розрахунком позивача пені та штрафу, але застосував п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, який передбачає, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторін, що порушила зобов’язання.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов’язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов’язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Як було встановлено судом першої інстанції, договірні зобов’язання відповідачем виконані, прострочення відповідача не завдавало шкоди позивачу, але при цьому, розмір штрафних санкцій, нарахованих позивачем, а саме 148031 грн. 59 коп., є значними. Стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій в повному розмірі значно ускладнить фінансовий стан відповідача, у зв’язку з чим, суд вважає необхідним зменшити штрафні санкції до 14803 грн. 16 коп., у т. ч. штраф в сумі 8891 грн. 99 коп. та пеню в сумі 5911 грн. 17 коп.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість застосування п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відсутність вини в простроченні виконання поставки готової продукції є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за прострочення виконання зобов’язання; крім того, відповідач не ухилявся від виконання свого договірного зобов’язання та вжив всі залежні від нього заходи для належного виконання зобов’язання.

Так, відповідно до п. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність при наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вже було зазначено вище, виконуючи договір про закупівлю № 02-01/1-112 від 04.04.07, відповідач уклав з ВАТ „Краснолуцький машинобудівний завод” договір купівлі –продажу, поставки № 36 від 18.05.07, у відповідності зі специфікацією № 6 від 24.05.07, конвеєра стрічкового 2Л 100У, заводський номер 237, у кількості 1 одиниця для ВП „Шахтоуправління ім. В.М. Бажанова” ДП „Макіїввугілля, та з ТОВ „Кримторг” договір № 09/03/07-1 від 09.03.07, у відповідності зі специфікацією № 1 від 26.04.07, конвеєрної стрічки типу GTAs -4Р-1600-2-1-4/3 виробництва АТ „Zaklady Gumowe Bytom” у кількості 1200 кв. м., що є складовою частиною конвеєра, поставка якої повинна бути здійснена на протязі 60 днів з моменту надходження передоплати на поточний рахунок відповідача.

Відповідач листом від 20.06.07 № 20/06-04 повідомив ТОВ ТКП „Кримторг” про готовність прийняття продукції з 02.07.07, але в порушення своїх договірних зобов’язань за договором № 09/03/07-1 від 09.03.07 контрагент не виконав поставку конвеєрної стрічки в передбачений строк, тобто до 23.07.07, у зв’язку з чим на його адресу відповідачем направлено претензії від 27.07.07 № 27/07-1, від 30.08.07 № 30/08-1, від 31.10.07 № 31/10-1, які залишені без розгляду та задоволення (а. с. 75-78).

Матеріали справи свідчать, що контрагент 08.11.07 повідомив відповідача та позивача про неможливість поставки конвеєрної стрічки типу GTAs -4Р-1600-2-1-4/3 у кількості 1200 кв. м. для ВП „Шахтоуправління ім. В.М. Бажанова” ДП „Макіїввугілля”, у зв”язку з зупинкою заводу-виготовлювача АТ „Zaklady Gumowe Bytom” Польща, і запропонував поставити іншу конвеєрну стрічку типу 2РТТ-1000-4ЕР-400-4, 5-3, 5-ТГ-РБ виробництва ТОВ „Карагандарезинотехніка” у кількості 1200 кв. м. для позивача; позивач погодився із заміною конвеєрної стрічки, після чого 07.12.07 між ТОВ „Індекспром” та ТОВ ТКП „Кримторг” укладено додаткову угоду № 2 від 07.11.07 до договору № 09/03/07-1 від 09.03.07 про поставку на адресу позивача конвеєрної стрічки іншого типу (а. с. 79).

Але по факту поставки 07.12.07 конвеєрної стрічки на ВП „Шахтоуправління ім.. В.М. Бажанова” ДП „Макіїввугілля” у кількості 1200 кв. м. виявилося, що з 1200 кв. м. конвеєрної стрічки поставлено 200 кв. м. марки 2РТТ-100-4ЕР-400-4, 5-3, 5-ТГ-РБ, а 1000 кв. м. іншої марки –2РТТ-1000-4ЕР-400-4, 0-2, 0-ТГ-РБ, що не відповідає досягнутим тристороннім домовленостям, у зв’язку з чим позивач відмовився одержувати таку продукцію.

Таке неналежне виконання контрагентом свого договірного зобов’язання знову викликало для відповідача необхідність проведення чергових тристоронніх переговорів, про можливості прийняття такої продукції позивачем.

Отже, по досягненню згоди позивача 07.12.07 між відповідачем та його контрагентом укладено додаткову угоду № 3 до договору № 09/03/07-1 від 09.03.07 (а. с. 82), якою сторони визначили поставку для ВП „Шахтоуправління ім. В.М. Бажанова” ДП „Макіїввугілля” конвеєрної стрічки 2РТТ-1000-4ЕР -400-4, 5-3. 5-ТГ-РБ у кількості 200 кв. м. та конвеєрної стрічки 2РТТ -1000-4ЕР-400-4, 0-2, 0-ТГ-РБ у кількості 1000 кв. м.

Як вбачається із матеріалів справи, 07.12.07 відповідач виконав перед позивачем своє зобов’язання за договором про закупівлю № 02-01/1-112 від 04.04.07 по поставці конвеєра 2Л100У, заводський номер 237, у кількості 1 одиниця, укомплектованого конвеєрною стрічкою у кількості 1200 кв. м., що підтверджено видатковою накладною № РН-482 від 07.12.07 на суму 1270284 грн. та актом прийому-передачі від 07.12.07 до договору № 02-01/1-112 (а. с. 83-85).

За таких обставин є обґрунтованим висновок господарського суду Луганської області про можливість та необхідність зменшення штрафних санкцій та є підставним посилання суду першої інстанції на ст. 216 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання, а також ст. 3 вказаного Кодексу, за якою принципами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Таким чином, відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України рішення місцевого господарського суду, що оскаржується у даному випадку, ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді всіх обставин та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито за подання апеляційної скарги покласти на заявника скарги. Зайве сплачене державне мито у розмірі 74 грн. 02 коп. слід повернути заявнику із Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 85, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу державного підприємства „Макіїввугілля”, м. Макіївка Донецької області № 01-81/236 від 16.04.08 на рішення господарського суду Луганської області від 01.04.08 по справі № 4/26 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Луганської області від 01.04.08 у справі № 4/26 залишити без змін.

3. Повернути державному підприємству „Макіїввугілля”, м. Макіївка Донецької області (ідентифікаційний код 32442295) із Державного бюджету України зайве сплачене державне мито за подання апеляційної скарги у розмірі 74 грн. 02 коп. згідно оригіналу платіжного доручення № 062 від 16.04.08, який знаходиться в матеріалах справи, на підставі даної постанови, що скріплена гербовою печаткою суду.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з дня її прийняття та надсилається сторонам у справі в п’ятиденний строк з дня її прийняття.

Головуючий суддя                                                            І.В. Семендяєва

Суддя                                                                                 С.С. Єжова

Суддя                                                                                Т.Ф. Парамонова