ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2008 р.

№ 12/256(1/234)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого

Кота О.В.

Суддів

Шевчук С.Р. (доповідач)

Воліка І.М.

розглянувши касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Коло"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2007р.

у справі

№12/256 (1/234) господарського суду Чернігівської області

за позовом

Дочірнього підприємства "Фірма "Леда"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Коло"

про

стягнення 131135,88 грн.

В судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача: не з’явились

- відповідача: Коваленка В.М. дов. №12 від 21.05.2008р.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2006 року Дочірнє підприємство "Фірма "Леда" звернулось до господарського суду Чернігівської області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Коло" 126652,73 грн. боргу та 4438,15 грн. пені.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 19.12.2006р., яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.02.2007р. позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 111252,73 грн. основного боргу, 4185,82 грн. пені, 1154,39 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 15400 грн. припинено.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.07.2007р. вказані судові рішення скасовані, а справу передано на новий розгляд.

Під час нового розгляду, позивач, в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, подав заяви про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення основного боргу шляхом стягнення лише 74321 грн. боргу та про відмову від позову в частині стягнення 4483,15 грн. пені.

Після нового розгляду, господарський суд Чернігівської області прийняв рішення від 16.10.2007р. (суддя Лавриненко Л.М.), яким позовні вимоги задовольнив частково шляхом стягнення з відповідача 74321 грн. боргу, 743,21 грн. державного мита, 66,88 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та припинив провадження в частині стягнення 4483,15 грн. пені.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2007р. (головуючий Кондес Л.О., судді Куровський С.В., Михальська Ю.Б.) вказане рішення суду залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими у справі рішеннями відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в стягненні 22300,70 грн.

Розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України Шульги О.Ф. від 21.05.2008р. змінено колегію суддів та призначено колегію суддів у складі: головуючого Кота О.В., суддів Шевчук С.Р., Воліка І.М.

Позивач не реалізував своє процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 17.01.2006 р. між сторонами було укладено договір № 33 поставки товарів, згідно умов якого позивач взяв на себе зобов'язання поставити і передати у власність покупцеві товар, а покупець прийняти і своєчасно оплатити поставлений товар на умовах даного договору.

Зокрема, у відповідності до п. 5.1. договору покупець здійснює оплату за поставлену партію товару не пізніше 21 календарний день від дати їх поставки.

На виконання умов даного договору позивач, згідно накладних №№ 2271, 2272, 2273 від 30.06.2006 року та №№ 2674, 2675, 2676 від 31.07.2006 року поставив відповідачеві парфюмерно-косметичні товари та побутову хімію на загальну суму 200 947 грн. 20 коп., що підтверджується підписом повноважної особи відповідача, в накладних на отримання товару, яка скріплена печаткою відповідача та не оспорюється відповідачем.

Відповідач же, належним чином та в повному обсязі свої зобов’язання по договору не виконав, оплативши лише товар на суму 115694 грн. 47 коп. та повернувши товару на суму 10930 грн. 92 коп. згідно видаткових накладних №ВИ -0000004 від 23.04.07р. та № В11- 0000003 від 23.04.07р.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий товар по накладних №№ 2271, 2272, 2273 від 30.06.2006 року та №№ 2674, 2675, 2676 від 31.07.2006 року становить 74 321 грн. 81 коп.

За таких обставин та враховуючи, що відповідач в порушення ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України взяті на себе зобов'язання не виконав, за отриманий товар своєчасно в повній сумі не розрахувався, суд, з урахування заяви позивача про зменшення позовних вимог та часткової відмови від позову, дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення 74 321 грн. боргу та припинення провадження у справі в частині стягнення 4483 грн. 15 коп. пені.

При цьому, посилання відповідача на те, що згідно накладних №№ 900 від 27.03.06р., 451 від 17.02.06р., 1447 від 06.05.06р., 1304 від 25.04.06р., 1686 від 24.05.06р., 1529, 1530 від 15.05.06р., 1684 від 24.05.06р., 1808 від 31.05.06р., 1809 від 31.05.06р., 1954 від 15.06.06р. і 1956 від 15.06.06р. та частково по накладних від 30.06.06р. № 2273, № 2271, № 2272, від 31.07.06р. № 2675. №2674 був поставлений неякісний товар, який відповідачем повністю оплачений, а тому ці суми оплати повинні бути зараховані в рахунок оплати за товар отриманий по накладних №№ 2271, 2272, 2273 від 30.06.2006 року та №№ 2674, 2675, 2676 від 31.07.2006 року судом до уваги не прийнято, оскільки відповідач при прийнятті товару від позивача жодних претензій щодо якості товару на час його прийняття не заявляв і актів розбіжностей, як передбачено п. 2.13 договору поставки, сторонами не складалось.

Також відхилені посилання відповідача на акти прийняття продукції (товарів) по кількості та якості від 20.02.2006 (два акти), від 28.03.2006. від 27.04.2006. від 08.05.2006. від 17.05.2006. від 25.05.2006 (два акти), від 02.06.2006. від 19.06.2006, від 03.07.2006р. ( три акти), від 02.08.06р. ( два акти) складені по накладним № 909 від 27.03.2006. № 451 від 1 7.02.2006. № 1447 від 06.05.2006. №304 від 25.04.2006, №1686 від 24.05.2006. № 1529 від 15.05.2006, №1530 від 15.05.2006. №1684 від 24.05.2006. №1808 від 31.05.2006. № 1809 від 31.05.2006, № 1954 від 15.06.2006, № 1956 від 15.06.2006. від 30.06.06р. № 2273, № 2271, № 2272, від 31.07.06р. № 2675, № 2674, як підставу зменшення суми боргу, оскільки в них зазначено, що відповідач викликав представника позивача для участі в перевірці якості товару однак, ні самі факсові повідомлення, ні доказів їх направлення позивачеві відповідач суду не надав. Тобто, ці акти складені без участі представника позивача та з порушенням вимог Інструкції "Про порядок прийомки продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості", затвердженої постановою Держарбітражу при Ралі Міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7, Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, умов договору поставки.

А у відповідності до ст.ст. 33. 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи і обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Тоді як відповідач не надав суду належних доказів наявності підстав для зменшення суми боргу та не довів факту поставки позивачем товару неналежної якості на суму 22 300 грн. 70 коп.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що вказані висновки попередніх судових інстанцій зроблені з дотриманням вимог ст. ст. 43, 47, 43, 84, 107 ГПК України щодо повного і всебічного встановлення усіх обставин справи та правильного застосування законодавства під час розгляду справи.

Щодо доводів касаційної скарги, то вони не спростовують вказаних висновків суду, та, крім того, пов'язані з переоцінкою доказів, що виходить за межі повноважень касаційної інстанції.

З огляду на викладене та враховуючи, що в силу вимог ст. 1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх, колегія суддів Вищого господарського суду України не вбачає підстав для скасування прийнятих у справі рішень, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України.

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Коло" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2007 у справі №12/256 (1/234) залишити без змін.

Головуючий                                                              Кот О.В.

С у д д я                                                                                Шевчук С.Р.

С у д д я                               Волік І.М.