ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2008 р.

№ 36/280

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. –головуючого

Волковицької Н.О.

Рогач Л.І.

за участю представників сторін:

позивача

Шульги А.В. дов. від 10.08.2007 року

відповідача

Краско І.В. дов. від 03.07.2007 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Акціонерного товариства "Індустріально-експортний банк"

на постанову

від 10.12.2007 року Київського апеляційного господарського суду

у справі

№ 36/280 Господарського суду міста Києва

за позовом

Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Щедра"

до

Акціонерного товариства "Індустріально-експортний Банк"

про

стягнення безпідставно списаних грошових коштів в сумі 216943, 96 грн.

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Щедра" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Індустріально-експортний банк" про стягнення неправомірно списаних коштів в сумі 216 943,96 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.09.2007 року позов задоволено.

За апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Індустріально-експортний Банк" в особі філії "Полтавська дирекція" акціонерного товариства Індустріально-експортний Банк" судове рішення переглянуте в апеляційному порядку і постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2007 року залишене без змін з тих самих підстав.

Акціонерне товариство "Індустріально-експортний банк" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 24.09.2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2007 року і прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заявник вважає постанову апеляційного суду такою, що винесена з порушенням норм матеріального права та процесуальних норм щодо територіальної підсудності.

Крім того, скаржник посилається на те, що згідно з умовами пункту 5.8 кредитного договору та керуючись правом, передбаченим пунктом 2 статті 1071 Цивільного кодексу України, статтею 26 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", гл. 6 Інструкції Національного Банку України "Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" ним було списано з рахунку позивача кошти у розмірі 152193,96 грн.

Також, заявник вказує, що апеляційним судом не прийнято до уваги, що відповідно до частини 2 статті 26 Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" майно, що є предметом застави використовується виключно для задоволення вимог заставодержателя.

Заслухавши суддю –доповідача та присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові у даній справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів переглядає за касаційною скаргою (поданням) та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи 10.06.2005 року між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Щедра" та Акціонерним товариством "Індустріально-експортний банк" було укладено кредитний договір № 95/05, відповідно до якого відповідач відкрив позивачу кредитну лінію в розмірі 500000,00 грн.

З метою забезпечення виконання цього договору 13.06.2005 року між позивачем та відповідачем було укладено договір застави майбутнього урожаю.

Предметом застави, зокрема, був майбутній урожай насіння соняшнику на площі 986 га. урожайністю 20 ц. з 1 га. у кількості 1972 тонн по ціні 750,00 грн. за 1 тонну на суму 1479000,00 гривень, який повинен був бути зібраним у 2005 році.

20.10.2005 року постановою про арешт коштів боржника № 113-5/05-3, затвердженою в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, було накладено арешт на кошти в сумі 583563, 50 грн., що містяться на всіх рахунках позивача у філії "Полтавська дирекція" Акціонерного товариства "Індустріально-експортний банк" та належать позивачу.

Крім того, вказаною постановою № ПЗ-5/05-з було заборонено відповідачу здійснювати будь-які додаткові операції з коштами позивача.

24.03.2006 року було відкрито поточний рахунок Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Щедра" за № 7003.

На кошти в сумі 583563,50 грн., що містяться на зазначеному поточному рахунку позивача в Акціонерному товаристві "Індустріально-експортний банк" за № 7003 Державною виконавчою службою Лубенського району Полтавської області було накладено арешт, що підтверджується постановою про арешт коштів боржника від 20 жовтня 2005 року за № 1 ІЗ-5/05-з. Крім того, вищезгаданою постановою було заборонено відповідачу здійснювати будь-які додаткові операції з коштами позивача.

24.03.2006 року з рахунку МПП "Альянс" в Акціонерному товаристві "Індустріально-експортний банк" № 5001 на поточний рахунок позивача за № 7003 на підставі платіжного доручення № 4 від 24.03.2006 року було здійснено переказ грошових коштів у національній валюті України в розмірі 60000,00 грн., що підтверджується довідкою відповідача від 17.03.2007 року за № 79-01/22-148.

Після здійснення вказаного переказу коштів і до кінця березня 2006 року відповідач списав кошти у розмірі 60000,00 грн. з рахунку позивача за №7003.

У квітні 2006 року на поточний рахунок позивача у Акціонерному товаристві "Індустріально-експортний банк" за № 7003 було здійснено переказ грошових коштів у національній валюті України в розмірі 4 750 грн., шо підтверджується довідкою, виданою відповідачем від 17 березня 2007 року за № 79-01/22-148.

Після здійснення вказаного вище переказу коштів і до кінця квітня 2006 року відповідач списав кошти у розмірі 4750,00 грн. з рахунку позивача №7003.

Позивач у позовній заяві наголошує на незаконності такого списання грошових сум у розмірі 60000,00 грн. та 4750,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, з посиланням на приписи статті 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та частину 2 пункту 10.6 "Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року N 22 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), яким передбачено, що під час дії документа про арешт коштів банк протягом операційного дня зупиняє видаткові операції за рахунком клієнта та здійснює арешт усіх надходжень на рахунок клієнта до забезпечення суми коштів, що зазначена в документі про арешт коштів, або до отримання передбачених законодавством документів про звільнення коштів з-під арешту та визнав списання банком коштів, на які накладено арешт державним виконавцем, є діями, що порушують законодавство України та визнав, що порушення відповідачем заборони щодо здійснення будь-яких додаткових операцій з коштами позивача, встановлену постановою про арешт коштів боржника від 20.10.2005 року за № 113-5/05-3.

Касаційна інстанція не може погодитись із таким висновком, оскільки його здійснено без дослідження всіх обставин, які мають значення для вирішення спору по суті.

Так, з матеріалів справи вбачається, що арешт, під час якого було здійснено оспорюване списання коштів, накладався на кошти, які належать Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Щедра".

Але судами не досліджувалось питання чи належали спірні кошти Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Щедра", оскільки як зазначав відповідач у відзиві та у апеляційній скарзі, ці кошти отримані від реалізації заставленого майна.

Крім того, необхідно було встановити процесуальне становище відповідача у справі про банкрутство, оскільки як вбачається з ухвали господарського суду Полтавської області від 07.09.2006 року у справі №7/57 грошові вимоги відповідача визнані вимогами першої черги. Суттєвим для вирішення даного спору по суті є також встановлення стану виконання зведеного виконавчого провадження на момент скасування арешту.

При вирішенні даного спору слід також мати на увазі, що вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб’єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з’ясувати наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що господарськими судами першої та апеляційної інстанції при розгляді справи та прийнятті судових рішень не взято до уваги та не надано належної правової оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, що, враховуючи суть спору, свідчить про не з’ясування судом всіх обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Неповне з’ясування всіх обставин справи, які мають значення для справи, дає підстави для скасування ухвалених у справі судових рішень та передачі справи на новий розгляд.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. Під час нового розгляду справи господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об’єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду міста Києва від 24.09.2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2007 року у справі № 36/280 господарського суду міста Києва скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Індустріально-експортний банк" задовольнити частково.

Головуючий суддя                                                  Т. Дроботова

С у д д і                                                                                           Н. Волковицька

Л. Рогач