ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.04.08р.

Справа № 10/116-08

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Комлог" ( м. Дніпропетровськ )

до Концерну радіомовлення , радіозв'язку та телебачення (Концерн КРТ) в особі Дніпропетровської філії Концерну КРТ ( м. Дніпропетровськ )

про визнання частково недійсним договору

Суддя Кощеєв І.М.

Представники:

від позивача: Кучеренко Р.В. (дов. від 25.12.2007 р. ) - представник

від відповідача: Ярошенко В. М. (дов. № 06 від 08.01.2008 року) - представник

Річко І.В. (дов.№1271 від 18.12.2007 р.) - представник

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Відповідача про визнання недійсним п. 3.2. Договору № 04/06 від 01.01.2008 року, укладеного між сторонами, з моменту його укладання.

Підстави з якими Позивач пов’язує свої позовні вимоги : положення п. 3.2. Договору не відповідає, суперечить вимогам вказаних вище норм Господарського та Цивільного кодексів, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, нормативам і, нормативним строкам пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 1149 від 12.12.2007 р. Відповідно до ст. 207 ГК України та ст.ст. 203, 215 ЦК України повністю або частково може бути визнаний недійсним господарське зобов'язання/правочин, що не відповідає вимогам законів/актам цивільного законодавства. Тобто невідповідність нормам ГК і ЦК України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, нормативам і нормативним строкам пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 1149 від 12.12.2007 р. пункту 3.2. Договору (за яким Відповідач має право вважати послуги за Договором такими, що надані та узгодженим сторонами і підлягають оплаті Позивачем у випадку надіслання Позивачу підписаного Відповідачем акту прийому-передачі виконаних робіт і не надіслання Позивачем Відповідачу заперечень протягом трьох діб) є підставою для визнання його недійсним.

Відповідач проти задоволення позовних вимог Позивача заперечує, зазначаючи на їх необґрунтованості та безпідставності. Так, Відповідач вказує на те, що зазнавений у позові договір, укладений сторонами відповідно до загального порядку укладання господарських договорів, визначеному частинами 1 - 3 ст. 181 Господарського кодексу України, у формі єдиного документа, підписаного Позивачем (Замовником за Договором) без заперечень та скріпленого печатками, відповідає вимогам ст. ст. 179 - 180 Гос подарського кодексу України, ст. ст. 203 - 205, 626 - 632, 901 - 907 ( договори про надання послуг ) Цивільного кодексу України.

За згодою представників сторін у судовому засіданні були оголошені вступна те резолютивна частини рішення.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ :

01.01.2006 р. між Дніпропетровським обласним радіотелевізійним передавальним центром ( Виконавець ), правонаступником якого є Концерн радіомовлення, радіозв’язку та телебачення (Концерн РРТ) в особі Дніпропетровської філії Концерну РРТ та ТОВ з ІІ “Комлог” ( Замовник ) укладено Договір № 04/06, предметом якого є надання Виконавцем телекомунікаційних послуг з технічного обслуговування Замовника з переліком, визначеним в акті приймання-передачі, який оформлюється в якості додатку № 2 до вищезазначеного договору.

Зазначений акт було надано до договору № 04/06 сторонами, підписано та завірено печатками обох сторін; вартість обслуговування в кількості 6 одиниць визначено на суму 925 785 грн.

Також у відповідності до п. 3.1 договору № 04/06 сторони визначили вартість послуг у протоколі узгодження договірної ціни, який складено як додаток № 1 до договору № 04/06, підписано обома сторонами, завірено печатками.

Згідно з розділом 3 договору вартість послуг перераховується Замовником до 10 числа кожного місяця, що йде за звітнім.

Пунктом 3.2 розділу 3 договору сторони передбачили, що акт про виконані роботи за місяць “замовник” підписує протягом доби з моменту його одержання; у випадку, якщо протягом 3-х діб акт не буде підписаний “замовником” і “замовник” не повідомить “виконавця” про свої зауваження щодо наданих послуг, акт вважається підписаним, а послуга підтвердженою.

Пунктом 4.1 розділу 4 договору сторони передбачили право Виконавця вимагати своєчасної оплати наданих послуг. Підпунктом 5.2.3 передбачено зобов’язання Замовника вчасно оплачувати надані послуги згідно з рахунками, виставленими Виконавцем відповідно до п.3.1 договору.

Отже, виходячи із умов договору № 04/06 сторони передбачили, що оплата послуг здійснюється згідно вартості, узгодженої в протоколі ( додаток № 1 до договору ), до 10 числа кожного місяця, що йде за звітнім, згідно з рахунками, виставленими Виконавцем. Натомість, жоден із пунктів договору не містить посилань на те, що умовою оплати послуг Замовником є факт підписання акту виконаних робіт, а Виконання обов’язку щодо оплати послуг не ставиться в залежність від підписання, оформлення відповідачем акту виконаних робіт або неотримання від Позивача проекту такого акту.

Вищенаведені факти були встановлені постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.04.2008 р. по справі № 3/531-07, якою було залишене без змін рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2008 р. по справі № 3/531-07 за позовом Концерну радіомовлення, радіозв’язку та телебачення (Концерн РРТ) в особі Дніпропетровської філії Концерну РРТ до товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями “Комлог” про стягнення 35 077 грн. 35 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Причиною виникнення спору в даній справі є питання щодо наявності правових підстав для визнання недійсним пункту 3.2. вищеозначеного Договору № 04/06 від 01.01.2006 р. з моменту його укладення, тобто з 01.01.2006 р.

Відповідно до постанови Пленума Верховного Суду України N 3 від 28.04.1978 р. «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Ст. 203 ЦК України передбачає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину : 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків ( ст. 626 ЦК України ).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України ).

Згід зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом ( ст. 903 ЦК України ).

Враховуючи наведене та примаючи до уваги те, що вищеозначений Договір, укладений сторонами відповідно до загального порядку укладання господарських договорів, у формі єдиного документа, без заперечень, господарський суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог Позивача пов”язаних із визнанням недійсним п. 3.2. Договору № 04/06 від 01.01.2008 року, укладеного між сторонами.

Згідно зазначеного, керуючись ст. ст. 22, 33, 35, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог Позивача –відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Суддя

І.М. Кощеєв

( Рішення оформлене відповідно

до ст. 84 ГПК України - 21.04.2008 р. )