ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2008 р.

№ 14/133

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого:

Дунаєвської Н.Г.,

Суддів :

Михайлюка М.В.,

Воліка І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на постанову

Львівського апеляційного господарського суду від 26.03.2008 р.

у справі

№ 14/133 господарського суду Івано-Франківської області

за позовом

ДК "Газ України" НАК"Нафтогаз України"

до

ВАТ "Тисменицягаз"

про

стягнення 678873,37 грн.

за участю представників сторін:

позивача

Плотніков О.А.,

відповідача

Уграк А.Ю.,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 22.01.2008 р. у справі № 14/133 (суддя: Булка В.І.) позов задоволено: стягнуто з відповідача на користь позивача 556833,64 грн. боргу, 45032,25 грн. пені, 62239,91 грн. інфляційних, 14767,57 грн. 3% річних, 6789 грн. держмита, 102 грн. держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.03.2008 р. (судді: Дубник О.П., Краєвська М.В., Якімець Г.Г.) зазначене рішення скасовано частково та прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 556833,64 грн. боргу, 14767,57 грн. 3% річних, 58581,20 грн. інфляційних.

Не погоджуючись з зазначеною постановою, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій посилаючись на порушення господарськими судами норм матеріального та процесуального права, просив постанову скасувати в частині відмови у стягненні пені та прийняти нове рішення про задоволення позову в частині стягнення пені.

Перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як встановив апеляційний господарський суд, 19.12.2005 р. позивач (продавець) та відповідач(покупець) уклали договір на постачання природного газу №06/05-1869, згідно якого продавець зобов’язався передати відповідачу протягом січня-грудня 2006 р. природний газ, а відповідач прийняти та оплатити поставлений газ. Згідно актів передачі-приймання природного газу, на виконання умов Договору позивач протягом січня-грудня 2006 р. поставив відповідачу 51833,040 тис. м3 природного газу на загальну суму 8446167,24 грн., а відповідач здійснив часткову оплату вартості поставленого йому природного газу на суму 7889333,60 грн. Відтак, борг відповідача складає 556833,64 грн.

Відповідно до п.6.2 Договору у разі неоплати або несвоєчасної оплати за спожитий газ у строки (п.5.1 договору) покупець сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Неустойка нараховується постачальником протягом шести місяців, що передують моменту звернення з позовом (п.6.3 даного договору).

Суд першої інстанції на підставі п.п.6.2, 6.3 Договору та приписів ст.625 ЦК України задовольнив вимоги позивача щодо стягнення пені з 22.05.2007 р. по 22.11.2007 р. в сумі 45032,25 грн. та 62239,91 грн. інфляційних.

Однак, 12.01.2006 р. сторони підписали протокол узгодження розбіжностей до договору №06/05-1869 від 19.12.2005р., яким п. 6.3 договору виключили, а п.6.2 виклали в іншій редакції: “в разі неоплати або несвоєчасної оплати за спожитий газ у строки, зазначені у п.5.1 даного договору, покупець сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості за весь час прострочення, пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу”; п.1.1 викладено в наступній редакції: “постачальник зобов’язується передати у власність покупцю в 2006 р. природний, надалі газ, а покупець зобов’язується прийняти та оплатити газ виключно для подальшої реалізації населенню. Використання газу покупцем для інших потреб не є предметом даного договору”.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999р. №2246 “Про затвердження правил надання послуг населенню з газопостачання” передбачено, що споживач сплачує пеню згідно із законом або договором.

Разом з тим, у ст. 1 Закону України “Про тимчасову заборону стягнення з громадян України пені за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги” від 13.11.1996 р. зазначено, що у зв'язку з невиконанням державою зобов'язань по виплаті заробітної плати, пенсій, стипендій, інших грошових виплат населенню тимчасово забороняється нараховувати по розрахунках з 1 жовтня 1996 р. та стягувати з громадян України пеню за несвоєчасне внесення квартирної плати та за житлово-комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична енергія, теплова енергія, водовідведення, утримання і експлуатація житла та прибудинкових територій, сміттєзбирання, ліфтове господарство).

Виходячи із викладеного, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що позов в частині стягнення пені не підлягає задоволенню.

Окрім того, суд апеляційної інстанції прийшов до вірного висновку, що позивач неправомірно нарахував відповідачу збитки від інфляційних процесів на основну суму боргу вже з інфляційними, чим їх завищено на 2658,71 грн.

Листом Верховного суду України від 03.04.1997 р. №62-97р “Про рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ” визначено порядок розрахунку індексів інфляції.

Отже, сума, на яку збільшився борг відповідача з врахуванням індексу інфляції повинна складати 59581,20 грн.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками апеляційного господарського суду та вважає обгрунтованим застосування до спірних відносин положень Закону України “Про тимчасову заборону стягнення з громадян України пені за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги”.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування постанови апеляційного господарського суду, оскільки вона є законною та обґрунтованою.

Щодо доводів касаційної скарги, то вони спростовуються вищенаведеним. Крім того, відповідно до ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, які не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 26.03.2008 р. у справі № 14/133 залишити без змін.

Головуючий, суддя                                 Н. Дунаєвська

Судді          :            М. Михайлюк

І. Волік