ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2008 р.

№ 15/529

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С. –головуючого,

Костенко Т.Ф.,

Коробенко Г.П.

розглянувши матеріали

касаційної скарги

Регіонального відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області

на постанову

Київського апеляційного господарського суду

від 05.03.2008 р.

у справі

господарського суду міста Києва

за позовом

Регіонального відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Стіомі-Холдінг"

про

визнання недійсним договору в частині

за участю представників сторін:

позивача: Савчук В.Ф. за дов. від 04.09.2006р. №1620,

відповідача: Яремчук О.В. за дов. від 11.01.07р. б/н

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області звернулось до товариства з обмеженою відповідальністю "Стіомі-Холдінг" з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 28.12.1993р. №43-Б в частині включення вартості гуртожитку по вул. Інститутській, 16/2, м. Хмельницький до вартості цілісного майнового комплексу ТОВ "Хлібокомбінат", який перебуває у власності відповідача.

Рішенням господарського суду м. Києва від 26.11.2007р. у справі №15/529 позов задоволено.

Рішення мотивовано обґрунтованістю позовних вимог з посиланням на ст. 1, ч. 2 ст. 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", ч. 2 ст. 3 Закону України "Про приватизацію державного майна", ч. 1 ст. 48 ЦК УРСР.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2008 р. рішення господарського суду Київської області від 10.07.2007р. з даної справи скасовано. У позові відмовлено.

Постанова мотивована відсутністю правових підстав для визнання спірного договору недійсним в частині, оскільки приватизація державного майна здійснювалась у відповідності до чинного законодавства, зокрема Закону України "Про приватизацію державного майна", Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств" та Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Не погоджуючись із вказаною постановою у даній справі, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області звернулось з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить її скасувати та залишити рішення суду 1-ї інстанції в силі, мотивуючи скаргу тим, що постанова прийнята з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваного судового акту, знаходить необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств", в редакції, яка діяла на час приватизації, приватизації підлягали цілісні майнові комплекси державних підприємств або їх структурні підрозділи.

Як встановлено судом 1-ї інстанції, наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області від 25.10.1993р. № 221 видано дозвіл на приватизацію державної частки майна орендного виробничо-торгівельного підприємства "Хлібокомбінат", яка була проведена шляхом викупу державної частки майна підприємства організацією орендарів "Хлібокомбінат" за договором купівлі-продажу державної частки майна від 28.12.1993р. № 43-Б. Передачу майна здійснено відповідно до акту прийому-передачі цілісного майнового комплексу орендного державного виробничо-торгівельного підприємства "Хлібокомбінат" від 29.06.1994р.

Згідно із планом приватизації державної частки майна взятої в оренду організацією орендарів виробничо-торгівельного підприємства "Хлібокомбінат", актом оцінки вартості майна, договором купівлі-продажу від 28.12.1993р. та актом приймання-передачі цілісного майнового комплексу від 29.06.1994р. до статутного фонду приватизованого підприємства включено гуртожиток по вул. Інститутській, 16/2, залишкова вартість якого становить 2876,72 грн. (на 29.11.1993 - 287 672 тис. крб.).

На базі приватизованого майна за рішенням організації орендарів було створено товариство з обмеженою відповідальністю "Хмельницький хлібокомбінат", яке внаслідок реорганізації 29.08.2006р. було приєднано до ТОВ "Стіомі-Холдинг" внаслідок чого останнє є правонаступником всіх майнових та немайнових прав і обов’язків ТОВ "Хмельницький хлібокомбінат".

У відповідності з ч.2 ст.3 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств", в редакції, яка діяла на момент приватизації, дія цього Закону не поширюється на приватизацію об’єктів державного земельного та житлового фондів, а також об’єктів соціально-культурного призначення, за винятком тих, які належать підприємствам, що приватизуються.

Як зазначалось вище, місцевим господарським судом встановлено, що у складі цілісного майнового комплексу виробничо-торгівельного підприємства "Хлібокомбінат" було приватизовано гуртожиток по вул. Інститутській, 16/2, м. Хмельницький, та зроблено висновок, що даний гуртожиток, як об’єкт державного житлового фонду, не підлягав приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств".

Скасовуючи рішення місцевого господарського суду, апеляційна інстанція обґрунтувала свою постанову тим, що ні Закон України "Про приватизацію державного майна", а ні Закон України "Про приватизацію невеликих державних підприємств" не виключали та не забороняли приватизацію об’єктів державного земельного та житлового фондів з огляду на що спірний правочин не суперечить зазначеним нормам права.

При цьому суд апеляційної інстанції всупереч вимогам ст. 58 Конституції України щодо незворотності дії законів в часі застосував стосовно оспорюваного договору, укладеного у грудні 1993 року, положення ст.203 ЦК України, тоді як при вирішенні спорів про визнання договорів недійсними має застосовуватися законодавство, яке діяло на момент їх укладення, що є порушенням норм матеріального права та являється підставою для скасування такої постанови.

Крім того, колегія звертає увагу, що, визнавши оспорюваний договір недійсним, місцевий господарський суд в порушення вимог ч.2 ст.48 ЦК УРСР не вирішив питання щодо наслідків визнання угод недійсними, тобто не застосував обов’язкову в такому випадку реституцію, згідно з якою спірний гуртожиток має бути повернутий у державну власність, що в свою чергу є підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

Також колегія зазначає, що матеріали справи не містять договір з такими реквізитами, як договір купівлі-продажу від 28.12.1993р. про визнання недійсним якого місцевий господарський суд постановив рішення. Натомість у справі (а.с.9) наявний договір купівлі-продажу від 24.12.1993р. зареєстрований розпорядженням Хмельницької міської адміністрації 28.12.1993р., що попередніми судами з’ясовано не було, як не з’ясовано і те, кому належав гуртожиток по вул. Інститутській, 16/2, м. Хмельницький на момент укладання спірного договору.

Не досліджено попередніми судами і питання наявності чи відсутності мешканців у жилих приміщеннях спірного гуртожитку, та в залежності від встановленого не вирішено питання про залучення їх до участі у справі як зацікавлених осіб.

Поза увагою місцевого господарського та апеляційного господарського суду залишено і питання щодо пропуску позивачем передбаченого ст. 71 ЦК УРСР строку позовної давності, який згідно ст. 75 ЦК УРСР застосовується судами незалежно від заяви сторін.

Таким чином, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не наділена повноваженнями щодо вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирання нових доказів або додаткової перевірки доказів, а господарськими судами порушено вимоги ст. 43 ГПК України щодо оцінки доказів на підставі всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, колегія вважає рішення та постанову господарських судів такими, що підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2008р. та рішення господарського суду м. Києва від 26.11.2007р. у справі №15/529 скасувати.

Справу направити до господарського суду м. Києва на новий розгляд.

Головуючий суддя                                                   В.С. Божок

Судді:                                         Т.Ф. Костенко

Г.П. Коробенко