ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2008 р.

№ 29/247

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя

Ходаківська І.П.

судді

Кравчук Г.А.

Муравйов В.О.

розглянув

касаційну скаргу

Державного підприємства "Одеська залізниця"

на

постанову від 18.12.2007 Донецького апеляційного господарського суду

у справі

№ 29/247 господарського суду Донецької області

за позовом

Державного підприємства "Одеська залізниця"

до

Закритого акціонерного товариства "Макіївський металургійний завод"

про

Стягнення 1 245грн. 74 коп.

За участю представників сторін:

від позивача –Співак О.Є., за довіреністю

від відповідача –не з’явилися

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство „Одеська залізниця” звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Закритого акціонерного товариства „Макіївський металургійний завод” про стягнення збитків у сумі 1245 грн. 74 коп., які виникли внаслідок неправильного навантаження вагону, і складаються з плати за користування вагонами у сумі 219 грн. 96 коп., збору за зберігання вантажу у сумі 629 грн. 28 коп., збору за телеграму-повідомлення у сумі 130 грн. 80 коп., вартості послуг по зважуванню вагону з вантажем у сумі 265 грн.70 коп.

Рішенням господарського суд Донецької області від 08.10.2007 р., залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 18.12.2007 р., у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Державне підприємство “Одеська залізниця” звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суд Донецької області від 08.10.2007 р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 18.12.2007 р., з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуальеного права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Розпорядженням в.о. заступника Голови Вищого господарського суду України від 20.03.2008 р. у зв’язку з відпусткою судді Першикова Є.В. та хворобою судді Данилової Т.Б. для перегляду справи в касаційному порядку, утворено колегію суддів в наступному складі: головуючий – Ходаківська І.П., судді –Кравчук Г.А., Муравйов В.О.

Розглянувши матеріали справи та касаційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов договору залізничного перевезення вантажів, оформленого відповідачем та Державним підприємством „Донецька залізниця”, 17.02.2007 р. за залізничною накладною № 49224083, у вагоні № 56744030 зі станції „Ясинувата” Донецької залізниці до одержувача Іллічівський Морторгпорт на станцію призначення –Іллічівськ –Експорт Одеської залізниці був відвантажений вантаж –чавун передільний.

Під час прямування вагону 18.02.2007 р. на станції Тимкове Одеської залізниці при контрольному зважуванні поїзда на тензаментричних вагах установлено нерівномірне завантаження в тележку 11600 кг. При вимірі ковзунів встановлені такі зазори: лівий бік I тележки –4 мм, правий бік 10 мм; лівий бік II тележки –5 мм, правий бік - 4 мм. Вагон відчеплений на ст. Тимкове для контрольного зважування на вагонних статичних вагах, що засвідчується актом загальної форми ГУ-23 № 1029 від 18.02.2007 р.

При контрольному зважуванні вагону на вагонних статичних вагах було встановлено, що завантаження на II тележку складає 11400 кг., про, що складено акт загальної форми ГУ-23 № 1017 від 18.02.2007 р. В акті зазначено, що вагон був зданий під охорону, простоює в очікуванні вантажовідправника для виправлення навантаження.

На станції Долинська Одеської залізниці складено акт загальної форми № 6 від 21.02.2007 р., у якому зазначено, що спірний вагон затриманий у зв’язку із нерівномірним завантаженням на тележку та нараховано - плата за користування вагонами в сумі 219 грн. 96 коп., збір за зберігання в сумі 629 грн. 28 коп., збір за телеграму-повідомлення - 130 грн. 80 коп., договірний тариф за зважування - 265 грн.70 коп., загалом 1245 грн.74 коп.

Позивач, на підставі актів загальної форми ГУ-23 № 73 від 18.02.2007р., № 1017 від 18.02.2007р., №1029 від 18.02.2007р., №1120 від 21.02.2007р., № 6 від 21.02.2007р., №1122 від 21.02.2007р., звернувся до господарського суду з позовом про стягнення збитків у сумі 1245 грн. 74 коп., які виникли внаслідок неправильного навантаження вагону.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 32 Статуту залізниць України відправник зобов'язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем при відвантаженні вагону у графі 1 залізничної накладної № 49224083 зазначено про те, що вантаж чавун передільний у вагоні № 56744030 розміщено і закріплено у відповідності з вимогами п.4.1 Правил розміщення і кріплення вантажів у вагонах і контейнерах (збірник № 17 Правил перевезень і тарифів залізничного транспорту України), пункту 1.5 Правил розміщення і кріплення вантажів у вагонах і контейнерах (збірник № 21 Правил перевезень і тарифів залізничного транспорту України), розділу 4 глави 1 та розділу 1 глави 3 Технічних умов навантаження і кріплення вантажів у вагонах.

Станцією Ясинувата Донецької залізниці 17.02.2007р. вагон №56744030 був прийнятий до перевезення без зауважень, що свідчить про додержання вантажовідправником ВАТ „ММЗ” Технічних вимог по розміщенню та кріпленню вантажу у вагоні.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

З матеріалів справи вбачається, що під час судового засідання апеляційним господарським судом було проаналізовано акти загальної форми № 1029 від 18.02.2007 р., № 10179 від 18.02.2007 р., № 1120 від 21.02.2007р., № 6 від 21.02.2007 р., внаслідок чого суд дійшов висновку, що дані в усіх актах є суперечливими. Окрім того, в актах не наведено, які саме Технічні умови були порушені відправником при навантаженні вагону та яким саме чином було виправлено це порушення.

Статтею 46 Статуту залізниць України встановлений обов’язок одержувача прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів встановлюються Правилами.

Пунктом 8 Правил зберігання вантажу передбачено, що збір за зберігання вантажів у вагонах сплачується в разі затримки вагонів з вини відправника.

З матеріалів справи вбачається, що вина відправника в затримці спірного вагону, з причин неправильного навантаження, позивачем не доведена.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висноваками судів попередніх інстанцій в тому, що позовні вимоги про стягнення 629 грн.28 коп. збору за зберігання вантажу є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до абз. 1 ст. 119 Статуту залізниць України за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Згідно з п.п. 2, 3 Правил користування вагонами та контейнерами (затв. наказом Мінтрансу України № 113 від 25.02.1999р., зареєстр. в Мінюсті України за № 165/3458 від 15.03.1999р.) за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під'їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності вносять плату. Облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станції відправлення та призначення за "Відомістю плати за користування вагонами (контейнерами)" форми ГУ-46, яка складається на підставі "Пам'яток про користування вагонами (контейнерами)" форми ГУ-45, "Актів про затримку вагонів" форми ГУ-23а, "Актів загальної форми ГУ-23".

Пунктом 4 даних Правил встановлено, що відомості плати за користування вагонами (контейнерами) складаються на вагони, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів у пунктах навантаження та вивантаження та на під'їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, за маневрову роботу та за подавання й забирання вагонів.

Відповідно до п. 8 Правил користування вагонами та контейнерами у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Пунктами 9, 10 вищевказаних Правил передбачено, що про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ (додаток 4). Облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією. Усі дані, вказані в цьому акті, передаються станцією у "Повідомленні про затримку вагонів" (додаток 5) до інформаційно-обчислювального центру залізниці та на станцію призначення. Акт про затримку вагонів складається у трьох екземплярах - один залишається на станції затримки і два додаються до перевізних документів. Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником).

Суд апеляційної інстанції встановив, що під час затримки вагону, позивачем вищевказаний порядок оформлення затримки не був дотриманий, акти загальної форми ГУ-23 № 73 від 18.02.2007р., № 1017 від 18.02.2007р., №1029 від 18.02.2007р., №1120 від 21.02.2007р., № 6 від 21.02.2007р., №1122 від 21.02.2007р. не засвідчені підписами представників відповідача.

Згідно з абз. 2 ст. 119 Статуту залізниць України плата за користування вагонами вноситься за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під’їзної колії, порту, підприємства.

Оскільки, як вже зазначалося вище, вина вантажовідправника у затримці вагонів не доведена та, окрім того, позивачем не дотримано порядок оформлення затримки вагонів, колегія суддів зазначає, що висновок судів попередніх інстанцій про залишення без задоволення позовних вимог в частині стягнення 219 грн. 96 коп. за користування вагонами є обгрунтованим.

Пунктом 4 розділу 2 Тарифного керівництва № 1 встановлено, що збір за зважування вантажів не справляється за контрольні перевірки маси вантажу, визначеної відправником.

Оскільки підставою для нарахування зазначеного збору стала контрольна перевірка маси вантажу, то збір за його зважування не повинен сплачуватись. У зв’язку з чим позовні вимоги в частині стягнення збору за зважування в сумі 265 грн. 70 коп. є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 14 таблиці 4 пункту 9 розділу 2 Тарифного керівництва № 1 збір за повідомлення справляється лише при наявності вимоги про таке повідомлення.

В судовому засіданні встановлено, що документи, які підтверджують вимогу про таке повідомлення та витрати позивача по повідомленню про затримку вантажів, відсутні.

У зв’язку з викладеним вище, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що нарахування телеграфного збору в сумі 130 грн. 80 коп. є необгрунтованим.

Таким чином, враховуючи, що судами попередніх інстанцій досліджені всі наявні у справі матеріали, їм дана належна правова оцінка, судова колегія не вбачає підстав для скасування постановлених по справі судових рішень з наведених у касаційній скарзі мотивів.

Керуючись, ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства „Одеська залізниця” залишити без задоволення.

Постанову від 18.12.2007 р. Донецького апеляційного господарського суду у справі № 29/247 господарського суду Донецької області залишити без змін.

Головуючий суддя І. Ходаківська

Судді Г. Кравчук

В. Муравйов