ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2008 р.

№
20/238д/07

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді                                   Удовиченко
О.С.

суддів:
Мамонтової О.М.

Хандуріна М.І.

За участю представників
сторін:

від позивача Білан В.Л.
(дов. від 03.03.08р.)

від першого відповідача
не з'явилися

від другого відповідача
ОСОБА_2 (дов. № 595 від 01.02.08р.)

від третього відповідача
не з'явилися

від третьої особи не
з'явилися

розглянувши
касаційну скаргу
суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 на постанову
Запорізького апеляційного господарського суду від 26.09.07р.

у справі № 20/238д/07

за
позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю “Запоріжтеплоенерго”, м. Запоріжжя

до
першого відповідача Приватного
підприємця, арбітражного керуючого ОСОБА_3, м. Запоріжжя

другого відповідача Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1, м. Запоріжжя

третього відповідача Закритого акціонерного товариства
“Головне підприємство теплових мереж”, м. Запоріжжя

третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -Орендного підприємства “Запорізьке
міжміське бюро технічної інвентаризації”, м. Запоріжжя

про визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 03.08.04р.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням
господарського суду Запорізької області від 24.07.07р. у справі № 20/238д/07 (суддя
Гандюкова Л.П.) відмовлено в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю “Запоріжтеплоенерго” до приватного підприємця, арбітражного
керуючого ОСОБА_3, суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1,
Закритого акціонерного товариства “Головне підприємство теплових мереж”,
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні
позивача - Орендного підприємства “Запорізьке міжміське бюро технічної
інвентаризації” про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 03.08.04р.

Постановою
Запорізького апеляційного господарського суду від 26.09.07р. (головуючий
Мірошниченко М.В., судді Зубкова Т.П.,
Кричмаржевський В.А.) вказане рішення скасовано, договір купівлі-продажу
від 03.08.04р. визнано недійсним з моменту укладення; в позові до першого
відповідача судом відмовлено; стягнуто з
ЗАТ “Головне підприємство теплових мереж” на користь суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 35 000 грн. і
розподілено судові витрати.

Не
погоджуючись із прийнятою постановою, другий відповідач звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить постанову від 26.09.07р. скасувати, а рішення від
24.07.07р. залишити без змін. В обґрунтування касаційної скарги заявник
посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України, на підставі встановлених фактичних
обставин справи, перевіривши застосування судами норм матеріального та
процесуального права, дійшла висновку що касаційна скарга не підлягає
задоволенню, з огляду на слідуюче.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

03.08.04р.
між ЗАТ “Головне підприємство теплових мереж” в особі ліквідатора ОСОБА_3
(Продавець) і ПП ОСОБА_1 (Покупець) був укладений договір купівлі-продажу
об'єкту незавершеного будівництва центрально-теплового пункту, який знаходиться
по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,13 га, відведеній рішенням
виконавчого комітету Запорізької міської ради від 30.07.01р. за № 298/5.
Договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального
округу, зареєстрований в реєстрі за № 1271. Вартість об'єкту визначена в сумі
35 000грн., які сплачені Покупцем, що підтверджується платіжним дорученням №
103 від 04.08.04р.

05.08.04р.
сторонами за договором підписаний акт здачі-приймання об'єкту незавершеного
будівництва, в якому зазначено, що продавцем переданий, а покупцем прийнятий у
власність об'єкт незавершеного будівництва - центрально-тепловий пункт, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 0,13 га,
відведеній рішенням Запорізького міськвиконкому від 08.09.1983р. № 304/1 та
який є частиною (16/100) об'єкта незавершеного будівництва, розташованого за
адресою: АДРЕСА_2, на земельній ділянці загальною площею 0,8062 га (а.с. 114, т.
1).

Рішенням
господарського суду Запорізької області від 01.03.06р. у справі № 16/433-14/343
за позовом ТОВ “Запоріжтеплоенерго”до ДП “Головне ПТС” ЗАТ “Головне
підприємство теплових мереж”, з урахуванням ухвали від 27.03.06р., визнано за
ТОВ “Запоріжтеплоенерго” право власності на об'єкт незавершеного будівництва
-“Будівництво адміністративно-виробничої споруди та встановлення баків холодної
води в районі АДРЕСА_2. Насосна”, що розташований на земельній ділянці площею
0,8062 га за адресою: АДРЕСА_2, 14. Зі змісту вказаного рішення господарського
суду, яке набрало законної сили, вбачається, що зазначений об'єкт, у
відповідності з п. 43 Установчого договору від 03.04.02р. та реєстру № 3, був
переданий Дочірнім підприємством “Головне підприємство теплових мереж” ЗАТ
“Головне підприємство теплових мереж” в якості внеску у статутний фонд ТОВ
“Запоріжтеплоенерго” за актом приймання-передачі від 03.04.02р.

На
підставі рішення господарського суду від 01.03.06р. у справі № 16/433-14/343
Орендним підприємством “Запорізьке МБТІ” було зареєстровано право власності ТОВ
“Запоріжтеплоенерго” на об'єкт незавершеного будівництва
-адміністративно-виробничу споруду та насосну, які знаходяться за адресою:
АДРЕСА_2, 14, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на
нерухоме майно від 04.04.06р. № 10288721.

26.04.07р.
ТОВ “Запоріжтеплоенерго” звернулося з позовом до приватного підприємця,
арбітражного керуючого ОСОБА_3, суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_1 та ЗАТ “Головне підприємство теплових мереж” про визнання
недійсним договору купівлі-продажу від 03.08.04р. на підставі п. 3 ст. 48, ст.
49 Закону України "Про власність", п.п. 2, 5 ст. 203, ст.ст. 215, 216
ЦК україни.

Судом
апеляційної інстанції встановлено, що центрально-тепловий пункт, який є
предметом оспорюваного договору купівлі-продажу, є складовою частиною об'єкту
незавершеного будівництва -"Будівництво адміністративно-виробничої споруди
та встановлення баків холодної води в районі АДРЕСА_2 Насосна". Отже,
договір купівлі-продажу від 03.08.04р. порушує права позивача, як власника
зазначеного майна.

Частиною
першою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами)
вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього кодексу.

Ст.
203 Цивільного кодексу України містить загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст  правочину не може суперечити цьому Кодексу,
іншим актам цивільного  законодавства, а
також моральним засадам суспільства; 2) особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; 3) волевиявлення
учасника  правочину  має
бути  вільним   і відповідати його внутрішній волі; 4)
правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути
спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6)
правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та
інтересам їхніх малолітніх,  неповнолітніх
чи непрацездатних дітей.

Відповідно
до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій
формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє
юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства,
та скріплюється печаткою.

З
боку продавця спірний договір підписаний ліквідатором ОСОБА_3. Постановою
господарського суду Запорізької області від 20.01.03р. у справі № 5/5/212 ЗАТ
“Головне підприємство теплових мереж” визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну
процедуру, ліквідатором підприємства банкрута призначено арбітражного керуючого
ОСОБА_3

Згідно
ст. 25 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання
його банкрутом”, ліквідатор з дня свого призначення здійснює, серед іншого,
такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника,  вживає заходів по забезпеченню його
збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута;
виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; реалізує майно
банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у
порядку, передбаченому цим Законом.

Ухвалою
господарського суду Запорізької області від 28.07.04р. у справі № 5/5/212
ОСОБА_3 за власною заявою була звільнена від обов'язків ліквідатора ЗАТ
“Головне підприємство теплових мереж”, ліквідатором боржника призначено
арбітражного керуючого ОСОБА_4

Таким
чином, апеляційний господарський суд дійшов правильного висновку, що
арбітражний керуючий ОСОБА_3 не мала права підписувати договір від 03.08.04р.,
як ліквідатор ЗАТ “Головне підприємство теплових мереж”. А тому, суд
обґрунтовано визнав оспорюваний договір недійсним у відповідності до ст. 215 ЦК
України, оскільки договір був укладений не уповноваженою особою.

Згідно
з ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом
недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Частиною
1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що
вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого
повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном,
виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано,
за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відтак,
апеляційний господарський суд, при прийнятті постанови, вірно застосував
односторонню реституцію, встановивши, що договір від 03.08.04р. був виконаний
лише другим відповідачем в частині сплати вартості центрально-теплового пункту
у сумі 35 000грн.

За
приписами ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це
права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно
до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Статтею
388 ЦК України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в
особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг
знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від
набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій
він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він
передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він
передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Касаційна
інстанція не має права встановлювати
або вважати доведеними  обставини,  що  не  були
встановлені  у рішенні або
постанові господарського суду, збирати нові докази або додатково перевіряти
докази, справа підлягає
передачі на новий розгляд до господарського суду першої інстанції (ч. 2 ст.
111-7 Господарського процесуального кодексу України).

Як
встановлено, судом апеляційної інстанції, об'єкт незавершеного будівництва
центрально-тепловий пункт по вул. Брянській у м. Запоріжжя фактично не
передався другому відповідачу і не вибував з володіння позивача, а тому колегія
погоджується з доводами, викладеними в постанові від 26.09.07р., за якими
апеляційна інстанція спростувала помилковий висновок суду першої інстанції, що
захист прав позивача можливий лише шляхом пред'явлення віндикаційного позову.

За
таких обставин, колегія вважає, що апеляційний господарський суд правильно
скасував рішення господарського суду від 24.07.07р. у даній справі та
задовольнив позовні вимоги.

Твердження
заявника касаційної скарги стосовно неповідомлення її про час та місце
засідання суду не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з матеріалів
справи, ухвала від 03.09.07р., про прийняття апеляційної скарги та призначення
розгляду справи № 20/238д/07 в засіданні на 26.09.07р., була надіслана
Запорізьким апеляційним господарським судом, зокрема, суб'єкту підприємницької
діяльності -фізичній особі ОСОБА_1 06.09.07р., з дотриманням строків
встановлених ст. 87 ГПК України, за адресою, вказаною в позовній заяві та
апеляційній скарзі -АДРЕСА_3, та яка відповідає місцю проживання ОСОБА_1,
зазначеному в Довідці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб -підприємців (№ 794792, а.с. 149-151, т. 1).

На
підставі викладеного, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив
обставини справи, дав їм належну правову оцінку і постановив рішення з дотриманням
норм матеріального та процесуального права.

Керуючись
ст. ст. 1117, 1119 -11111  Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н
О В И В:

Касаційну
скаргу  суб'єкта  підприємницької  діяльності -фізичної особи ОСОБА_1
залишити без задоволення.

Постанову
Запорізького апеляційного господарського суду від 26.09.07р. у справі №
20/238д/07 залишити без змін.

Справу № 20/238д/07 повернути до
господарського суду Запорізької області.

Головуючий
суддя
О.С. Удовиченко

Судді:
О.М. Мамонтова

М.І. Хандурін