ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 20/126

20.05.08

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроінформ»

До                    Товариства з обмеженою відповідальністю «Віват Комп’ютер Сервіс»

Про                     визнання пп. 5.1.1 п. 5.1 Ліцензійного договору №27 від 02.04.2004р.

недійсним

Суддя Палій В.В.

Секретар Молочна Н.С.

Представники:

Від позивача           Цибрій А.А.- предст. (дов. від 19.05.2008р.)

Від відповідача Мацюра Н.В.- предст. (дов. від 15.01.2008р.)

Обставини справи:

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Віват Комп’ютер Сервіс» про визнання пп. 5.1.1 п. 5.1 Ліцензійного договору №27 від 02.04.2004р. недійсним. Зазначене обґрунтовано тим, що роялті не є об’єктом оподаткування податком на додану вартість. Натомість в оспорюваному підпункті 5.1.1 пункту 5.1 Ліцензійного договору, який укладений між сторонами, розмір винагороди за використання відповідачем java- ігор встановлений з урахуванням ПДВ, що суперечить чинному законодавству.

Представники сторін у судове засідання 09.04.2008р. не з”явились, витребуваних судом документів не надали.

У зв’язку з неявкою у судове засідання представників сторін та неподання витребуваних судом документів, розгляд справи 09.04.2008р. відкладено.

У судовому засіданні 07.05.2008р. представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, у якому посилається на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2007р. у справі №8/357-07, яким встановлено преюдиційні факти для справи №20/126, що розглядається Господарським судом міста Києва. У зв’язку із встановленими фактами, які не підлягають повторному доведенню при вирішенні даного спору, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні 07.05.2008р. в усних поясненнях підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні 07.05.2008р. судом оголошено перерву до 20.05.2008р., з метою виготовлення повного тексту рішення по справі.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.04.2004р. між позивачем (ліцензіат) та відповідачем (ліцензіар) укладено Ліцензійний договір №29, у відповідності до умов якого ліцензіар зобов’язався протягом строку та на умовах, передбачених даним договором, надати ліцензіату майнові права інтелектуальної власності на використання об’єктів права інтелектуальної власності ліцензіара - java- ігор, а ліцензіат зобов’язався прийняти та використовувати java- ігри, у відповідності до умов даного договору та виплачувати ліцензіару винагороду.

Під терміном «java- ігри»сторони договору розуміють розважальні додатки та ігри для мобільних телефонів, майнові права інтелектуальної власності на використання яких передаються ліцензіату у відповідності до даного договору, розроблені на базі технологій J2ME (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 3.1.1 договору ліцензіар зобов’язався передати ліцензіату протягом 7 днів з моменту підписання даного договору на весь строк його дії виключну та/або невиключну ліцензію на використання java- ігор, відповідно до переліку та описання java- ігор, погодженому сторонами у ліцензії, із наступним переліком повноважень:

-          право на розповсюдження шляхом продажу, іншого відчуження необмеженої кількості екземплярів java- ігор абонентам;

-          право на розповсюдження інформації про java- ігри, в тому числі, шляхом розміщення реклами;

-          право на публічний показ java- ігор;

-          право дозволяти іншим особам використовувати java- ігри шляхом вчинення вказаних у пунктах а, б, в, пункту 3.1.1 даного договору дій.

Відповідно до п. 3.5.1 договору ліцензіат зобов’язується прийняти java- ігри в порядку, встановленому розділом 4 даного договору.

Згідно з п. 3.5.3 договору ліцензіат, зокрема, зобов’язався самостійно забезпечувати розповсюдження (продаж) java- ігор своїми технічними засобами та технічними засобами Операторів.

Відповідно до п. 5.1 договору щомісячна винагорода ліцензіара за надану ліцензіату виключну та/або невиключну ліцензію вираховується, виходячи із кількості запитів абонентів до ліцензіата на купівлю java- ігор та типу java- ігор.

Розмір винагороди ліцензіара від продажу або іншого відчуження ліцензіатом 1 екземпляра залежить від типу java- гри та складає :

-          проста java-гра -1,06грн. за 1 одиницю, в тому числі НДС 20%;

-          java-гра середнього класу -1,60грн. за 1 одиницю, в тому числі НДС 20%;

-          java-гра преміум класу -2,13 грн. за 1 одиницю, в тому числі НДС 20%. (пп. 5.1.1 договору).

Позивач просить суд визнати недійсним пп. 5.1.1 п. 5.1 Ліцензійного договору №27 від 02.04.2004р., посилаючись на те, що роялті не є об’єктом оподаткування податком на додану вартість. Натомість в оспорюваному підпункті 5.1.1 пункту 5.1 Ліцензійного договору, який укладений між сторонами, розмір винагороди за використання відповідачем java- ігор встановлений з урахуванням ПДВ, що суперечить чинному законодавству.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, посилається на встановлені рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2007р. у справі №8/357-07 преюдиційні факти того, що грошова винагорода, яку відповідач вважає як роялті було визнано платежем за користування об’єктами власності. Оскільки за умовами договору відповідач сплачує позивачу винагороду від продажу чи іншого відчуження одного екземпляру java- ігор, як об’єкта авторських та суміжних прав позивача, вказана винагорода не є роялті. З урахуванням встановлених преюдиційних фактів, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відмовляє у їх задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідач у відзиві посилається на преюдиційні факти, встановлені рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2007р. у справі №8/357-07 за позовом ТОВ «Віват Комп’ютер Сервіс»до ТОВ «Євроінформ»про стягнення 14 730,98грн. заборгованості за Ліцензійним договором №27 від 02.04.2004р. Так, відповідач зазначає, що зазначеним рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, що грошова винагорода, яку відповідач вважає як роялті визнано платежем за користування об’єктами власності. Оскільки за умовами договору відповідач сплачує позивачу винагороду від продажу чи іншого відчуження одного екземпляру java- гри, як об’єкта авторських та суміжних прав позивача, вказана винагорода не є роялті.

Як вбачається із рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2008р. у справі №8/357-07 судом встановлено, що винагорода відповідача, передбачена ліцензійним договором №27 від 02.04.2004р. не є роялті, у зв’язку з чим сторони правомірно передбачили у вказаному договорі нарахування ПДВ на суму винагороди.

При цьому, Господарський суд Дніпропетровської області суд виходив із наступного.

Згідно ч. 5 ст. 15 Закону України «Про авторське право та суміжні права», за винятком випадків, передбачених статтями 21-25 цього Закону, автор (чи інша особа, яка має авторські права) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору. Винагорода може здійснюватися у формі одноразового (паушального) платежу, або відрахувань за кожний проданий примірник чи кожне використання твору (роялті), або комбінованих платежів.

Відповідно до п. 1.30 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»роялті –це платежі будь-якого виду, одержані як винагорода за користування або за надання права на користування будь-яким авторським правом на літературні твори, твори мистецтва або науки, включаючи комп'ютерні програми, інші записи на носіях інформації, відео- або аудіокасети, кінематографічні фільми або плівки для радіо чи телевізійного мовлення; за придбання будь-якого патенту, зареєстрованого знака на товари і послуги чи торгової марки, дизайну, секретного креслення, моделі, формули, процесу, права на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау).

Не вважаються роялті платежі за отримання об'єктів власності, визначених у частині першій цього пункту, у володіння або розпорядження чи власність особи або якщо умови користування такими об'єктами власності надають право користувачу продати або відчужити іншим способом такий об'єкт власності або оприлюднити (розголосити) секретні креслення, моделі, формули, процеси, права на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау), за винятком випадків, коли таке оприлюднення (розголошування) є обов'язковим згідно із законодавством України.

Враховуючи те, що за умовами Ліцензійного договору №27 відповідач сплачує позивачу винагороду від продажу чи іншого відчуження одного екземпляру гри, як об’єкта авторських та суміжних прав позивача, вказана винагорода не є роялті.

Відповідно до ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішення господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Таким чином, суд вважає доведеним факт того, що винагорода, передбачена п. 5.1.Ліцензійного договору №27 не є роялті, відповідно сторони договору правомірно передбачили у вказаному договорі нарахування ПДВ на суму винагороди.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оспорюваний підпункт 5.1.1 п. 5.1 Ліцензійного договору №27 є таким, що суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам законодавства, у тому числі Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що було б підставою для визнання його недійсним.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відмовляє у їх задоволенні.

Судові витрати у відповідності до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня його прийняття.

Суддя

В.В. Палій