ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2008 р.

№ Б-39/109-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Панової І.Ю.–головуючого

Заріцької А.О.,

Ткаченко Н.Г.

розглянувши касаційну скаргу

Державного комітету України з Державного матеріального резерву України

на ухвалу

Господарського суду Харківської області від 26.11.2007

у справі

господарського суду

№ Б-39/109-07

Харківської області

за заявою

ЗАТ "Торгівельний центр -2000 "

до

ВАТ "Харківський тракторний завод ім. С.Орджонікідзе"

Про

Визнання банкрутом

розпорядник майна

Барановський О.М.

за участю представників сторін:

від Державного комітету України з Державного матеріального резерву України –Берладин В.В.

від ВАТ " Харківський тракторний завод" - Санжаревський Е.М.

В С Т А Н О В И В :

У судовому засіданні 21.03.2008 оголошувалась перерва до 14 год. 30 хв. для виготовлення повного тексту постанови.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26 листопада 2007 у справі № Б-39/109-07 ( Суддя Швидкін А.О.) визнані грошові вимоги Державного комітету України з державного матеріального резерву в розмірі 9977563,65 грн., відхилені вимоги Державного комітету України з державного матеріального резерву в сумі 122460988,64 грн.

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду, Державний комітет України з Державного матеріального резерву України звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою , згідно якої просив ухвалу господарського суду скасувати, справу № Б-39/109-07 в частині розгляду вимог Скаржника повернути на новий розгляд до господарського суду Харківської області в іншому складі суддів.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при визначенні розміру вимог кредитора було невірно застосовано норми матеріального права в частині визначення вартості відчужених ТМЦ мобрезерву , що призвело до неправильного встановлення розміру кредиторських вимог Скаржника.

Крім того, судом першої інстанції при винесенні ухвали

порушені норми ст.ст.33-35, 43 ГПК України , ст. 268 ЦК України , а також ст. 14 Закону України " Про державний матеріальний резерв".

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши в касаційному порядку ухвалу господарського суду на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права , вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню виходячи з такого:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 31 травня 2007 року порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ " Харківський тракторний завод" № Б-39/109-07 за заявою ЗАТ " Торгівельний центр – 2000".

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.11.2007 встановлено, що Державний комітет України з державного матеріального резерву звернувся до суду з заявою про визнання вимог до боржника на загальну суму 132 438 552,29грн., в т.ч. 57 867 352,5грн. –вартість матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, стосовно яких виявлені факти неналежного зберігання; 57 867 352,5грн. –100 % штраф за самовільне використання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву; 16 703 847,29грн. –пеня.

Господарський суд встановив, що на відповідальному зберіганні ВАТ „Харківський тракторний завод ім. С.Орджонікідзе” знаходяться матеріальні цінності мобілізаційного резерву, які є державною власністю і перебувають в оперативному управлінні Державного комітету України з державного матеріального резерву. Розпорядженням КМ України від 01.12.1999р. №1315-рс ВАТ „Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе” був визначений борг за самовільно використані матеріальні цінності мобілізаційного резерву у сумі 8 496 650,0грн. та зобов’язано сплатити вказану суму (у цінах на день розпорядження). Станом на 01 жовтня 2003 року Державний комітет України з державного матеріального резерву та ВАТ „Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе” звірили розрахунки заборгованостей та склали Акт звірки, відповідно до якого станом на 01.10.2003 року за рішенням Уряду (розпорядження КМУ від 01.12.1999р. №1315-рс) заборгованість товариства складає 8 282 175,0грн. Здійснюючи свої контролюючі функції КРУ Держкомрезерву України була проведена контрольна перевірка наявності, якісного стану, умов зберігання, обліку та звітності матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на товаристві, за результатами якої було встановлено факт самовільного використання матеріальних цінностей (крім вартості нестачі, встановленої розпорядженням КМУ від 01.12.1999р. №1315-рс) на суму 1 550 224,0грн. (в ринкових цінах на день перевірки або 963 568,5грн. по обліковим цінам), що підтверджується актом перевірки від 28.01.2004 року. Департаментом внутрішнього фінансового контролю та аудиту КРВ Східного регіону (КРВ Державного комітету) була проведена контрольна перевірка наявності, якісного стану, умов зберігання, обліку та звітності матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на товаристві, за результатами якої було встановлена нестача, яка виникла внаслідок самовільного відчуження матеріальних цінностей мобрезерву, що зафіксовано Актом перевірки від 17.10.2005р.

В 2006 році на розгляді господарського суду м. Києва знаходилась справа №32/127т за позовом Прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Державного комітету України з державного матеріального резерву до ВАТ „Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе” про стягнення вартості самовільно відчужених матеріальних цінностей мобрезерву, розмір нестачі по яким було встановлено Актом КРВ Держкомрезерву від 17.10.2005р. Рішенням господарського суду м. Києва від 07.04.2006р. по справі №32/127т було встановлено, що ВАТ „Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе” було частково проведено закладення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, які зберігаються на товаристві, однак матеріальні цінності на загальну суму 145 164,65грн. до мобрезерву повернуто не було, внаслідок чого вказаним рішенням було стягнуто з ВАТ „Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе” на користь Державного комітету України з державного матеріального резерву вартість самовільно відчужених матеріальних цінностей мобрезерву на загальну суму 145 164,65грн.

Ухвала господарського суду мотивована тим, що вказане рішення про стягнення з боржника 145 164,65грн. набрало законної сили, а нестачі матеріальних цінностей мобілізаційного резерву у розмірі 8 282 175,0грн. та 1 550 224,0грн. визнані боржником та підтверджені документально, суд вважає, що вказані вимоги підлягають включенню до реєстру кредиторів, решту суми у розмірі 47 889 788,85грн. господарський суд не визнав, оскільки вона не підтверджується первинними документами.

В іншій частині заяви про визнання вимог з пені і штрафу та включенню їх до реєстру вимог кредиторів суд першої інстанції також відмовив Державному комітету України з державного матеріального резерву з наступних підстав.

Відповідно до п.10 ст.14 Закону України „Про державний матеріальний резерв” у разі незабезпечення збереження матеріальних цінностей державного резерву, в тому числі самовільного відчуження, з юридичних осіб, на відповідальному зберіганні яких перебувають ці цінності, стягується штраф у розмірі 100 відсотків вартості виходячи з їх ринкової ціни на день виявлення факту відсутності (самовільного відчуження), а також пеня з вартості відсутнього їх обсягу за кожний день до повного повернення матеріальних цінностей.

На думку господарського суду, позиція Державного комітету України з державного матеріального резерву, щодо нарахування штрафних санкцій в період дії мораторію суперечить приписам Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Господарський суд Харківської області дійшов висновку стосовно того, що статтею 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Державний комітет України з державного матеріального резерву довідався про факти самовільного використання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на суму 8 282 175,0грн. з розпорядження Кабінету Міністрів України від 01.12.1999року, на суму 1 550 224,0грн. із Акту перевірки від 28.01.2004р., на суму 145 164,65грн. з рішення господарського суду м.Києва по справі №32/127т.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку про те, що вимоги щодо стягнення штрафу та пені заявлені скаржником з пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що ухвала господарського суду Харківської області винесена з порушенням вимог ст. 43 ГПК України при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм ЦК України та Закону України " Про державний матеріальний резерв", а також Закону України " Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", виходячи з наступного .

Відповідно до вимог ст. 14 Закону України " Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" конкурсні кредитори за вимогами які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Судом першої інстанції в оскаржуваної ухвалі не з'ясовано, коли саме була здійснена публікація про порушення справи про банкрутство боржника , а також чи виконані заявником вимоги ч. 1 ст. 14 Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.11.2007 представник заявника касаційної скарги надав доповнення до заяви про визнання грошових вимог кредитора, яким суд першої інстанції в ухвалі не надав належної правової оцінки, а саме, господарським судом Харківської області не надана оцінка підставам та періоду виникнення грошових вимог кредитора, їх змісту та обсягу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.1 Закону України " Про державний матеріальний резерв" позичання матеріальних цінностей з державного резерву –відпуск матеріальних цінностей з державного резерву на договірних засадах з наступним поверненням до державного резерву тієї ж кількості аналогічних матеріальних цінностей, або у разі неможливості їх повернення –з відшкодуванням за рішенням Кабінету Міністрів України грошової вартості на час повернення, але не менше, ніж на час відпуску, з наступним спрямуванням одержаних коштів на закладення відповідної кількості матеріальних цінностей.

Самовільне відчуження матеріальних цінностей державного резерву –використання або реалізація відповідальним зберігачем матеріальних цінностей державного резерву, що перебувають у нього на відповідальному зберіганні, без відповідного рішення на це центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом.

Відповідно до вимог ст.14 Закону України " Про державний матеріальний резерв" у разі незабезпечення збереження матеріальних цінностей державного резерву, в тому числі самовільного відчуження, з юридичних осіб, на відповідальному зберіганні яких перебувають ці цінності стягується штраф у розмірі 100 відсотків вартості , виходячи з їх ринкової ціни на день виявлення факту відсутності ( самовільного відчуження), а також пеня з вартості відсутнього їх обсягу за кожний день до повного повернення матеріальних цінностей.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 12 Закону України " Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка ( штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, податків і зборів ( обов'язкових платежів).

Судом першої інстанції не прийнято до уваги, що виходячи з вимог ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом, стосовно виконання зобов'язань, що випливають із Закону України " Про державний матеріальний резерв" , крім того, господарським судом в ухвалі не з'ясовано, в порушення вимог ст. 43 ГПК України, за який саме період кредитором були заявлені грошові вимоги про визнання пені за самовільне відчуження матеріальних цінностей державного резерву, а також не встановлено, відповідає чи ні вказаний період, періоду дії мораторію на задоволення вимог кредиторів боржника.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного комітету України з Державного матеріального резерву України задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 26.11.2007 у справі № Б-39/109-07 скасувати. Справу передати на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Головуючий           І.Ю. Панова

Судді                                                                                  А.О. Заріцька

Н.Г.Ткаченко