ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

30.01.08р.

Справа № А16/419-07(10/149(7/19))

За позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничої фірми "Дніпротехсервіс", м. Дніпропетровськ

про стягнення 75 840 грн. 00 коп.

Суддя ЗАГИНАЙКО Т.В.

Секретар судового засідання БЕЗРЕБРА А.Ю.

Представники:

від позивача: Петренко Н.В.- голов. спеціаліст, дов. від 21.08.2007р. № 03-06/1087;

від відповідача: Войцехова Ю.А.- юрисконсульт, дов. від 25.06.2007р № 658.

CУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з відповідача 75 840 грн. 00 коп. - сума штрафних санкцій за нестворені робочі місця для інвалідів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач повинен був створити у 2003 році робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 15 до 25 чоловік у кількості одного робочого місця. Середньо облікова чисельність працюючих на підприємстві за 2003 рік –135 осіб; чисельність інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на підприємстві 5 осіб. На протязі 2003 року у відповідача інваліди не працювали. У випадку, якщо кількість працюючих на підприємстві інвалідів була менша, ніж встановлено зазначеним нормативом, то відповідно до статті 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” відповідач зобов’язаний сплатити штраф у розмірі середньорічної заробітної плати на даному підприємстві за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом. Сума штрафних санкцій –75 840 грн. 00 коп. штрафні санкції сплачуються підприємством самостійно не пізніше 15 квітня року, що настає за звітним. Відповідач штрафні санкції за не створення робочих місць для працевлаштування інвалідів не сплатив. Заборгованість відповідача становить 75 840 грн. 00 коп.

Відповідач у відзиві (вх.№453 від 19.01.05р.) на позов просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача з наступних підстав: - Законом України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” не покладає на підприємство обов’язок підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені для них робочі місця; - згідно з Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів місцеві органи соціального захисту населення разом з громадськими організаціями інвалідів з урахуванням рекомендацій МСЕК, побажань інвалідів, їхніх професійних навичок та знань готують пропозиції щодо створення робочих місць і передають їх відділенням Фонду соціального захисту інвалідів і центрам зайнятості, крім того, ці органи повинні виявляти інвалідів, які бажають і спроможні реалізовувати свої здібності та можливості на підставі індивідуальних програм реабілітації; - викладене також підтверджується листом від 13.03.02р. №06ю-95/408-136/1-90/2; - до того ж головне управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації своїм листом від 07.12.2004р. №009/971-425 повідомило підприємство відповідача про те, що на теперішній час не розроблено порядок, методику чи механізм проведення атестації по робочому місцю інвалідів і тому атестувати зазначене робоче місце не уявляється можливим.

Позивач у письмових поясненнях (вх.№1530 від 30.01.08р.) з урахуванням ухвали Вищого адміністративного суду України від 14.11.2007 року зазначає, що: - правова природа штрафних санкцій, встановлених Законом України „Про основи соціальної захищеності України” за недотримання нормативних робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів, відрізняється від правової природи господарських санкцій, зокрема, такого їх виду як адміністративно-господарські санкції; - господарські санкції є складовим елементом господарсько-правової відповідальності, що наступає за правопорушення у сфері господарювання, в той час, як штрафні санкції за недотримання нормативів робочих місць призначених при працевлаштуванні інвалідів за своєю природою носять характер альтернативного зобов’язання; - в той же час застосування штрафних санкцій в порядку статей 19,20 Законом України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” не узгоджується з принципом господарсько-правової відповідальності, передбаченим в частині 3 статті 216 ГК України, а саме: „сплата штрафних санкцій за порушення зобов’язання не звільняє правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов’язань в натурі”; - підстава для сплати адміністративно-господарських штрафів не пов’язана з будь-якими строками, тобто такі санкції сплачуються після вчинення правопорушення на підставі відповідного рішення (акту) органу державної влади; - в той час, як штрафні санкції до Фонду соціального захисту інвалідів сплачується у строки, зазначені в нормативно-правовому акті (до 15 квітня року наступного за звітним); - таким чином, відділення Фонду мало право на звернення до суду щодо примусового стягнення штрафних санкцій з 16 квітня 2004 року; - господарський кодекс України, прийнятий Верховною Радою України 16 січня 2003р. набрав чинності з 01 січня 2004 року; - таким чином, вищевказані відносини виникли вже після набрання чинності, Господарським кодексом України і відділенням Фонду в даному випадку дотримано строки застосування до відповідача штрафних санкцій.

Відповідач у поясненнях (вх.№1478 від 30.01.08р.) зазначає, що: частиною 1 статті 18 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” передбачено, що працевлаштування інвалідів здійснюється органами Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України, місцевими радами, громадськими організаціями інвалідів; - пунктом 10 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів встановлено, що працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими Радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров’я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК; - аналіз положень Закону дає підстави зробити висновок про те, що обов’язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов’язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів; - позивач не надав доказів того, що в період, за який стягуються штрафні санкції, зазначені органи направляли до ТОВ НВФ „Дніпротехсервіс” інвалідів чи останні зверталися до нашого підприємства з питань працевлаштування; - обов’язок підприємств з проведення певної роботи щодо створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів має передувати виконанню своїх обов’язків органами, що передбачені в статті 18 Закону України, щодо направлення для працевлаштування інвалідів безпосередньо на підприємство; - також з аналізу положень зазначеної статті вбачається, що фактичне робоче місце має бути створено з урахуванням фізичних можливостей певного інваліда, індивідуальних програм реабілітації та в залежності від відповідної нозології інваліда, тому безпосереднє створення робочого місця для інваліда здійснюється в кожному окремому випадку спеціально для конкретної особи; - таким чином, умовою для створення робочого місця для працевлаштування інваліда є пропозиція на працевлаштування інваліда відповідної нозології, оскільки без такої пропозиції неможливо встановити, працевлаштування інваліда якої категорії може бути запропоновано, що не уможливлює створення відповідного робочого місця; - штрафні санкції, мова про які йдеться у позовній заяві, є адміністративно-господарськими; - пунктом 5 розділу ІХ „Прикінцеві положення” Господарського кодексу України встановлено, що положення Господарського кодексу України щодо відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності, а також за порушення господарських зобов’язань застосовуються у разі, якщо ці порушення були вчинені після набрання чинності зазначеними положеннями, крім випадків, коли за порушення господарських зобов’язань була встановлена інша відповідальність договором, укладеним до зазначеного в пункті 1 цього розділу строку; - положення Господарського кодексу України щодо відповідальності за порушення, зазначені в абзаці першому цього пункту, вчинені до набрання чинності застосовуються у разі, якщо вони пом’якшують відповідальність за вказані порушення; - тому до спірних правовідносин можна застосувати положення статті 250 Господарського кодексу України, адже вона пом’якшує відповідальність підприємства за порушення нормативу створення робочих місць інвалідів шляхом обмеження терміну, протягом якого можуть бути застосовані штрафні санкції і якою передбачено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб’єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб’єктом встановлених законодавчими актами правли здійснення господарської діяльності; - з цього можна зробити висновок про те, що позов про застосування до підприємства штрафних санкцій може бути подано в будь-який час протягом року з моменту вчинення підприємством порушення, а саме протягом шести місяців з моменту виявлення такого порушення; - оскільки позовні вимоги позивача ґрунтуються на звіті відповідача за 2003 рік, то згідно з пунктом 2 Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001р. №1767, ТОВ НВФ „Дніпротехсервіс” мало подати звіт за 2003 рік до 01 лютого 2004 року; - тобто позивач мав можливість виявити порушення нашим підприємством встановленого нормативу працевлаштування інвалідів вже 01.02.2004р., оскільки позов пред’явлено 23.12.2004р., то вбачається пропущення позивачем шестимісячного строку, встановленого статтею 250 Господарського кодексу України, протягом якого могли бути застосовані адміністративно-господарські санкції.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

- згідно із частиною 1 статті 19 Закону України від 21.03.1991р. №876ХІІ “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (далі –Закон) для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості одного робочого місця;

- відповідно до звіту відповідача –Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничої фірми "Дніпротехсервіс" про зайнятість та працевлаштування інвалідів від 03.02.2004р. за 2003р. (форма №10-ПІ) середньооблікова чисельність штатних працівників відповідача становила 135 працівників, у зв’язку з чим норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у відповідності до статті 19 Закону становить 5 робочих місць;

- згідно звіту від 03.02.2004р., наданого відповідачем позивачу 03.02.2004р., у відповідача у 2003 році були працевлаштовані 2 інваліди;

- відповідно до Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів від 03.05.1995р. №314, визначено, що робоче місце інваліда –це окреме робоче місце або ділянка виробничої площі на підприємстві (об’єднанні), в установі та організації незалежно від форм власності та господарювання, де створено необхідні умови для праці інваліда;

- відповідно до пункту 3 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів робоче місце вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда;

- відповідно до пункту 5 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів підприємства розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів;

- пунктом 10 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, також, передбачено, що працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими Радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров’я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК;

- з положення Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” не вбачається, що обов’язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів супроводжується обов’язком підбирати та працевлаштовувати інвалідів на створені ним робочі місця;

- з моменту вступу в силу Закону України „Про внесення змін до Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” від 05.07.2001 року №2606-ІІІ було здійснено визначення відрахувань до Фонду соціального захисту інвалідів за нестворені робочі місця у якості штрафних санкцій;

- стаття 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (в редакції, яка діяла у 2004 році) не передбачала розрахунок середньооблікової чисельності працюючих інвалідів у якості підстави для сплати санкцій;

- вимоги стосовно середньооблікової чисельності інвалідів, які підстави для сплати штрафних санкцій було введено в редакції зазначеного Закону відповідно до Закону України від 06.10.2005р. №2960-ІV;

- згідно статті 2 Господарського кодексу України учасниками відносин у сфері господарювання є суб’єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб’єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності;

- види адміністративно-господарських санкцій передбачені статтею 239 Господарського кодексу України, а саме, органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб’єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції: вилучення прибутку (доходу), адміністративно-господарський штраф; стягнення зборів (обов’язкових платежів); зупинення операцій за рахунками суб’єктів господарювання; застосування антидемпінгових заходів; припинення експортно-імпортних операцій; застосування індивідуального режиму ліцензування; зупинення дії ліцензії (патенту) на здійснення суб’єктом господарювання певних видів господарської діяльності; анулювання ліцензії (патенту) на здійснення суб’єктом господарювання окремих видів господарської діяльності; обмеження або зупинення діяльності суб’єкта господарювання; скасування державної реєстрації та ліквідація суб’єкта господарювання; інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами;

- пунктом 5 розділу ІХ „Прикінцеві положення” Господарського кодексу України передбачено, що положення Господарського кодексу України щодо відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності, а також за порушення господарських зобов’язань застосовуються у разі, якщо ці порушення були вчинені після набрання чинності зазначеними положеннями, крім випадків, коли за порушення господарських зобов’язань була встановлена інша відповідальність договором, укладеним до зазначеного в пункті 1 цього розділу строку;

- положення Господарського кодексу України щодо відповідальності за порушення, зазначені в абзаці першому цього пункту, вчинені до набрання чинності відповідними положеннями цього Кодексу стосовно відповідальності учасників господарських відносин, застосовуються у разі якщо вони пом’якшують відповідальність за вказані порушення;

- статтею 250 Господарського кодексу України встановлені строки застосування адміністративно-господарських санкцій, зокрема зазначеною статтею встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб’єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше, як через один рік з дня порушення цим суб’єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом;

- тобто, зазначеною статтею Господарського кодексу України пом’якшено відповідальність суб’єктів господарювання за порушення нормативу створення робочих місць шляхом обмеження терміну, на протязі якого може бути нараховано штраф;

- оскільки позовні вимоги ґрунтуються на звіті відповідача за 2003 рік, то згідно із затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2001р.№1767 Порядком сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів, відповідач мав подати звіт за 2003 рік до 01 лютого 2004 року, кошти сплатити до 15 квітня 2004 року;

- в даному випадку позов пред’явлено 23 грудня 2004 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, встановленого статтею 250 Господарського кодексу України, який обчислюється з дати виявлення порушення, у даному випадку –дати фактичної подачі звіту.

З огляду на викладене, позовні вимоги необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 94, 160-163, 167, 186, 254, пунктом 6 Розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

Постанова може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили у відповідності із статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

СУДДЯ Т.В. ЗАГИНАЙКО

Дата складання постанови у повному обсязі – 19.03.2008р.