ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2008 р.

№
2/188-06-6436

Вищий господарський
суд України у складі колегії суддів:

Полякова
Б.М. -головуючий,

Катеринчук
Л.Й. (доповідач), Ткаченко Н.Г.

розглянувши
касаційну скаргу

управління
Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси

на
ухвалу та
постанову

господарського
суду Одеської області від 06.09.2007 Одеського апеляційного господарського
суду від 23.10.2007

у
справі  господарського суду

№
2/188-06-6436 Одеської області

за
заявою

відкритого
акціонерного товариства -лізингової компанії «Укртранслізинг»

про
визнання банкрутом

відкритого
акціонерного товариства «Авіакомпанія «Одеські авіалінії»

розпорядник
майна

ОСОБА_1

в судовому засіданні
взяли участь  представники :

від
заявника касаційної скарги

не
з'явились

від
заявника

не
з'явились

від
боржника

Гурмач
А.Б. (дов. від 03.01.2008)

ВСТАНОВИВ:

в
провадженні господарського суду Одеської області знаходиться справа про
банкрутство відкритого акціонерного товариства «Авіакомпанія «Одеські
авіалінії»(далі -боржника), порушена за заявою відкритого акціонерного
товариства -лізингової компанії «Укртранслізинг»(далі -ініціюючого кредитора),
яка здійснюється за загальною процедурою, передбаченою Законом України «Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»(далі
-Законом).

Ухвалою
господарського суду Одеської області від 21.06.2007 визнано управління
Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси (далі -Фонд)
кредитором боржника з грошовими вимогами на суму 785641,04 грн.

Ухвалою
суду від 06.09.2007 затверджено реєстр вимог кредиторів.

Постановою
Одеського апеляційного господарського суду від 23.10.2007 апеляційну скаргу
Фонду залишено без задоволення, ухвалу суду першої інстанції від 06.09.2007
залишено без змін.

Не
погоджуючись з прийнятою постановою, Фонд звернувся до Вищого господарського суду
України з касаційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу суду першої та
постанову суду апеляційної інстанції, аргументуючи порушенням норм
матеріального та процесуального права, зокрема, статті 53 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», статей 1, 2 Закону України «Про збір на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», статей 32, 36
Господарського процесуального кодексу України.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку
постанову суду апеляційної інстанції та ухвалу суду першої інстанції, на
підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування
судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, дійшла
висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги,
виходячи з такого.

За
приписами статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України господарські
суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому
цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», норми
якого превалюють в застосуванні над нормами господарсько-процесуального
кодексу, як спеціальні норми права.

Пункт
8 частини 3 статті 129 Конституції України встановлює серед основних засад
судочинства, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду,
крім випадків, встановлених законом.

Зокрема,
такі випадки встановлені частиною 1 статті 106  Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до положень якої ухвали місцевого господарського суду
можуть бути оскаржені в апеляційному порядку у випадках, передбачених цим
Кодексом та Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», а частиною 1 статті 111-13 Господарського
процесуального кодексу України регламентовано, що ухвали місцевого або
апеляційного господарського суду можуть бути оскаржені у касаційному порядку у
випадках, передбачених цим Кодексом та Законом України «Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Матеріалами
справи підтверджується звернення Фонду, на виконання статті 14 Закону, з
грошовими вимогами до боржника на суму 5505264,36 грн.

Зазначені
вимоги розглядались судом першої інстанції та за наслідками розгляду вимог, ухвалою
суду від 21.06.2007 вимоги були визнані частково в сумі 785641,04 грн. Матеріалами
справи не підтверджується оскарження зазначеної ухвали в апеляційному або
касаційному порядку.

Ухвалою
суду від 06.09.2007 затверджено реєстр вимог кредиторів.

Ухвала
суду про затвердження реєстру вимог кредиторів може бути оскаржена в частині
визнання вимог окремого кредитора, якщо інші кредитори не погоджуються з таким
визнанням. В спірному випадку судом обрано процедуру розгляду вимог Фонду
шляхом виділення її в окремий розгляд та винесення за наслідками такого
розгляду окремого процесуального рішення (ухвали 21.06.2007), що узгоджується з
приписами статей 14-15 Закону.

Як
вбачається з матеріалів касаційної скарги, Фонд, не погоджуючись з винесенням
ухвали суду першої інстанції про затвердження реєстру від 06.09.2007року, в
якій констатовано факт визнання вимог Фонду у встановленій частині та визначено
черговість їх задоволення, звернувся до суду апеляційної інстанції з
апеляційною скаргою №10355/13 від 14.09.2007 (т.10 а.с. 76-80). Вимоги скарги
полягали у скасуванні ухвали господарського суду Одеської області від
06.09.2007 в цілому та направленні справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції.

Встановивши
зазначені обставини справи апеляційний суд дійшов правильного висновку, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

При
цьому колегія суддів зазначає про можливість внесення змін до ухвали суду про
затвердження реєстру вимог кредиторів в порядку її перегляду за нововиявленими
обставинами у випадку визнання спірних вимог Фонду за наслідком перегляду їх в
порядку апеляційного або касаційного провадження, якщо результатом перегляду
буде скасування ухвали господарського суду Одеської області від 21.06.2007.

Враховуючи
викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України, діючи в межах
повноважень суду касаційної інстанції згідно приписів статей 111-5, 111-7
Господарського процесуального кодексу України, погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції та не вбачає підстав для скасування ухвали господарського
суду Одеської області від 06.09.2007 та постанови Одеського апеляційного
господарського суду від 23.10.2007 у справі.

На
підставі викладеного та керуючись статтями 106, 111-5, 111-7, 111-9, 111-11
Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси залишити без
задоволення.

2.
Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 23.10.2007 та ухвалу
господарського суду Одеської області від 06.09.2007 залишити без змін.

Головуючий
Б.
Поляков

Судді
Л. Катеринчук

Н. Ткаченко