ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.05.08 р.                     Справа № 20/69

Суддя господарського суду Донецької області Донець О.Є.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Топенерго”, м.Шахтарськ

до відповідача Приватного підприємства „БЛЕЙД ІНТЕРПРАЙЗ”, м.Донецьк

про стягнення 20607,35 грн.

За участю представників сторін:

від позивача не з’явився

від відповідача не з’явився

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Донецької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю „Топенерго”, м.Шахтарськ, із позовом до Приватного підприємства „БЛЕЙД ІНТЕРПРАЙЗ”, м.Донецьк, про стягнення 20607,35 грн. – суми заборгованості за договором купівлі – продажу № 20/10-06 від 20.10.2006р., з яких 14983,71 грн. – сума основного боргу, 3591,32 грн. – сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, 570,72 грн. – сума 3% річних, 1461,60 грн. – сума пені.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір купівлі – продажу № 20/10-06 від 20.10.2006р. із додатком; рахунки; рахунок – фактуру № 47 від 27.11.2006р.; податкову накладну; квитанцію про приймання вантажу; акт від 26.02.2008р.; претензію № 26/02 від 26.02.2008р.

Відповідач заперечень проти позову суду не надав та у судове засідання не з’явився, незважаючи на те, що про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у зв’язку з чим справу розглянуто в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу за наявними в ній матеріалами, які є достатніми для вирішення спору по суті.

Позивачем у позові зазначено адресою відповідача: вул. Куйбишева, 143В, м.Донецьк, 83060, та відповідно до довідки головного управління статистики у Донецькій області № 22-10/1032 від 11.04.08р. місцезнаходженням відповідача є: вул. Куйбишева, 143В, м.Донецьк, 83060, тобто та адреса, за якою судом надсилалися процесуальні документи по справі.

Дослідивши матеріали справи, суд ВСТАНОВИВ:

20.10.2006р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „Топенерго”, м.Шахтарськ (Продавець), та Приватним підприємством „БЛЕЙД ІНТЕРПРАЙЗ”, м.Донецьк (Покупець), був укладений договір купівлі – продажу № 20/10-06 (далі – договір).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що Продавець зобов”язується передати у власність, а Покупець прийняти та оплатити на умовах договору товар, ціна, кількість та якісні характеристики якого викладені у специфікаціях, які узгоджені обома сторонами та є невід’ємною частиною договору.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що відвантаження продукції здійснюється залізничним транспортом за реквізитами Покупця, які повідомляються Покупцю письмово.

Пунктами 4.1, 4.2 договору передбачено, що розрахунки за відвантажену продукцію здійснюються за ціною, яка вказана у додатку № 1 договору. Форма та строк оплати: 100% передплати – перерахуванням коштів на розрахунковий рахунок Покупця.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що у випадку якщо Покупець не розраховується із Продавцем у відповідності із договором, Покупець сплачує пеню в розмірі 0,01% від вартості поставленого товару за кожен день прострочення розрахунку, але не більш двох облікових ставок НБУ, які діють на період утворення заборгованості.

Специфікацією, яка є додатком до договору, визначені марка вугілля, його характеристика, ціна – 195,00 грн. за тону (з ПДВ), тощо. Ціна на вугільну продукцію дана без урахування залізничного тарифу. Оплата залізничного тарифу здійснюється Покупцем на розрахунковий рахунок Продавця. Поставка вугільної продукції здійснюється за реквізитами Отримувачів – Ніжинської паливної бази, та Менської паливної бази, де у графі 4 залізничної накладної повинно бути вказано, що власником є ТОВ „Топенерго”.

З банківського рахунку, що наявний у матеріалах справи вбачається, що 16.11.06р.відповідачем на користь позивача було перераховано 16600,00 грн., призначенням платежу є плата за вугілля, відповідно до договору № 20/10-06.

Відповідно до квитанції про приймання вантажу станцією відправлення є станція Новодружевська Донецької залізниці та станцією призначення є станція Корюковка Південно-Західної залізниці, відправником та платником є ПП „Адона”. Одержувачем вантажу є Корюковська паливна база, яка розташована за адресою: 63000, Чернігівська обл., м.Корюковка, вул. Індустріальна, 1.

Зважаючи на вищезазначене квитанція про приймання вантажу не може бути доказом відправлення позивачем та прийняття відповідачем вугільної продукції на підставі договору купівлі-продажу № 20/10-06 від 20.10.06р., укладеного між сторонами по справі.

Позивач звертався до відповідача із претензією № 26/02 від 26.02.2008р., у якій повідомив про заборгованість в розмірі 14983,71 грн., та просив перерахувати на розрахунковий рахунок ТОВ „Топенерго”, м.Шахтарськ. Доказів направлення відповідачеві даної претензії матеріали справи не містять.

Акт звірки взаємних розрахунків від 26.02.2008р. відповідачем не підписано.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов’язань за договором, позивач звернувся до суду із позовом, та просить суд стягнути з відповідача 14983,71 грн. – суми основного боргу, 3591,32 грн. – суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, 570,72 грн. – суми 3% річних, 1461,60 грн. – суми пені.

Згідно із ст. 4-2) Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст. 4-3) зазначеного кодексу, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень.

Згідно із ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно із ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Надані позивачем суду в обґрунтування позовних вимог копії рахунку – фактури № 47 від 27.11.2006р., податкової накладної від 27.11.2006р., квитанції про приймання вантажу, акту від 26.02.2008р. не є доказами фактичної поставки вугільної продукції за договором купівлі – продажу № 20/10-06 від 20.10.2006р., квитанція про приймання вантажу не містить доказів відправлення та прийняття саме вугільної продукції саме сторонами, які уклали договір № 20/10-06 від 20.10.2006р., оскільки не узгоджується з його змістом та змістом специфікації до договору, акт від 26.02.2008р. не оформлений належним чином.

Отже, зважаючи на умови договору, на те, що позивачем до позову не додано належних доказів про фактичну поставку та прийняття вугільної продукції, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача 14983,71 грн. – суми основного боргу.

Згідно із ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судом залишено без задоволення основну позовну вимогу щодо стягнення суми заборгованості, додаткові вимоги щодо стягнення 3591,32 грн. – суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, 570,72 грн. – суми 3% річних, 1461,60 грн. – суми пені також задоволенню не підлягають.

Таким чином у задоволенні позову слід відмовити повністю за недоведеністю позовних вимог належними доказами.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 43, 44, 49, 75, ст. ст. 82 – 85 Господарського процесуального кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 509, 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Топенерго”, м.Шахтарськ, до Приватного підприємства „БЛЕЙД ІНТЕРПРАЙЗ”, м.Донецьк, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів або в касаційному порядку через місцевий чи апеляційний господарський суд протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписано 12.05.08р.

Суддя

Надруковано 3 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3. у справу

Вик. Марченко Ю.О.