ПОСТАНОВА

"20" лютого 2008 р.

Справа № 14/216-4950

15 год. 46 хв.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Руденка О.В.

при секретарі судового засідання Махнач Р.В.

Розглянув справу

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Підгаєцький маслосирзавод "Коропець" вул. Міцкевича, 16, м. Підгайці, Тернопільська область

до Бережанської міжрайонної державної податкової інспекції вул. Шевченка, 15, м. Бережани, Тернопільська область

про визнання нечинними податкові повідомлення-рішення Бережанської міжрайонної ДПІ (Підгаєцьке відділення) від 19 липня 2007 року №/0 та №.

За участю представників сторін:

позивача: Романів О.М., довіреність № 149 від 31.01.08 р.;

Мізунський М.М., довіреність № 1 від 20.01.08 р.;

відповідача: Сухарська О.Я., довіреність № 84/10/10 від 10.01.08 р.;

Ільків І.М., довіреність № 11 від 08.01.08 р.

Суть справи:

Відкрите акціонерне товариство "Підгаєцький маслосирзавод "Коропець" м. Підгайці, Тернопільська область звернулося в господарський суд Тернопільської області з позовом до Бережанської міжрайонної державної податкової інспекції м. Бережани, Тернопільська область про визнання нечинними податкові повідомлення-рішення Бережанської міжрайонної ДПІ (Підгаєцьке відділення) від 19 липня 2007 року №/0 та №.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги представники позивача посилаються на безпідставність донарахування податковим органом товариству податку на додану вартість, вказуючи при цьому на відсутність з боку платника податків порушень норм податкового законодавства, що регулює спірні правовідносини.

У запереченнях на позов та згідно з поясненнями повноважних представників, відповідач позовні вимоги відхилив повністю, посилаючись на їхню безпідставність, зазначивши при цьому, що оскаржувані правові акти індивідуальної дії винесені контролюючим органом в межах повноважень та у відповідності до чинного законодавства, з врахуванням фактичних обставин та досліджених в процесі перевірки документів.

Учасникам судового процесу роз'яснено їх процесуальні права та обов'язки згідно ст.ст. 49, 51, 130 Кодексу адміністративного судочинства України

У відповідності до ст.41 КАС України проводилась технічна фіксація судового процесу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне:

За результатами проведеної виїзної планової перевірки ВАТ "Підгаєцький маслосирзавод "Коропець", код за ЄДРПОУ (21130327) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, посадовими особами контролюючого органу 06.07.2007р. складено акт за №320/23-134/21130327. Період діяльності платника податків, що охоплений перевіркою з 01.04.2006 року по 31.03.2007 року.

За наслідками дослідження документів позивача, податковим органом зроблені, поряд з іншими, висновки про порушення товариством вимог Закону України "Про податок на додану вартість" від 22.05.97р. №283/97-ВР (надалі - Закон про ПДВ) внаслідок чого донараховано податок на додану вартість в сумі 2560 грн. та встановлено використання не за цільовим призначенням податку на додану вартість в сумі 17459 грн.

Зважаючи на наведені обставини, 19.07.2007р. контролюючим органом відповідно до підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" та згідно з підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (далі - Закон №2181) позивачу, згідно з податковим повідомленням-рішенням №/0 визначено податкове зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 17459 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями); згідно з податковим повідомленням-рішенням №/0 визначено податкове зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 3840 грн. (в т.ч. 2560 грн. за основним платежем, 1280 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

Наведені правові акти індивідуальної дії оспорені платником податків у судовому порядку.

Оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.

Як слідує із акту перевірки, висновки про зайве віднесення платником податків до складу податкового кредиту у червні 2006 - лютому 2007 рр.. сум податку на додану вартість вартість у розмірі 14860 грн. 83 коп. зроблені за наслідками дослідження фінансово-господарських операцій позивача із його контрагентом, - ДП Торгова компанія "Корса".

Так, на сторінці 20 акту перевірки посадовою особою контролюючого органу зазначено, що у перевірений період відкрите акціонерне товариство проводило реалізацію виготовленої продукцію ДП "Торгова компанія "Корса", розрахунки проводились у безготівковому порядку. Крім того, ДП Торгова компанія "Корса" виставлено ВАТ "Підгаєцький маслосирзавод "Коропець" рахунки на оплату послуг за розміщення товару, закупленого ним у ВАТ "Підгаєцький маслосирзавод "Коропець" у торгових точках м. Києва.

В той же час, наявні у справі первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, інші належні та допустимі докази, вказують на невідповідність подібних висновків фактичним обставинам, а відтак і на відсутність порушень платником податків вимог законодавства що регламентує спірні правовідносини.

Зокрема, за наслідками поставки продукції позивачем в обрезізований період своїм контрагентам, в тому числі і ДП "Торгова компанія "Корса" в силу приписів законодавства про оподаткування у відкритого акціонерного товариства виникали податкові зобов'язання з податку на додану вартість, які за наявності підстав визначених Законом про ПДВ підлягали обчисленню та перерахуванню до бюджету в порядку, розмірі та за правилами, що даним нормативно-правовим актом встановлені.

І безумовно після переходу права власності на продукцію від позивача по справі до Торгової компанії, відкрите акціонерне товариство не могло нести будь-які витрати, у тому числі і на передпродажні та рекламні заходи щодо товарів, які йому не належать.

У спірних правовідносинах наведена обставина і не мала місця. Так, формуючи відповідні висновки контролюючий орган не врахував цілий ряд фактичних обставин, зокрема зміст правовідносин які тривалий час існували між контрагентами договірних зобов'язань на підставі договору про надання послуг №2797 від 01.07.2001 року, термін дії вказаної угоди: 01.07.01 року - 31.12.2007 року (п.5.1).

Предметом вказаного правочину, як слідує із його тексту, являлись зобов'язання Виконавця (ДП "Торгова компанія "Корса") надати Замовнику (позивачу по справі) послуги, що включають в себе передпродажну підготовку товарів Замовника (п.1.1), і полягають у забезпеченні розміщення товарів відкритого акціонерного товариства в торгівельних залах роздрібної мережі м. Києва, Дніпропетровська, Полтави, Кривого Рогу, Запоріжжя (п.2.1.1 Договору).

Таким чином, контролюючим органом помилково, за відсутності будь-яких на те доказів, зроблені висновки про те, що кошти сплачені позивачем своєму контрагенту за підготовку до продажу товарів, які вже передані у власність ДП "Торгова компанія "Корса".

Оскільки кошти сплачувались позивачем згідно з умовами договору, на підставі оформлених належним чином документів (копії актів прийому - передачі робіт у справі) то суд погоджується із твердженням суб'єкта господарювання, що понесені ним витрати пов'язані із підготовкою та організацією продажу продукції, яка знаходиться на складах або буде виготовлена в майбутньому, а не тієї, що вже реалізована дочірньому підприємству чи іншим контрагентам позивача за договірними зобов'язаннями.

З точки зору оподаткування наведених вище операцій податком на додану вартість, згідно із змістом, чинного на час виникнення спірних правовідносин пункту 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" необхідною умовою для віднесення сплачених контрагенту сум податку на додану вартість в ціні придбання до складу податкового кредиту є використання в подальшому придбаних товарів (робіт, послуг) у межах господарській діяльності платника.

В розумінні п. 1.32 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", господарською являється будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

На сторінці 4 акту перевірки зазначено, та повноважними представниками сторін не заперечується, що фактично у періоді який перевірявся, суб'єкт господарювання займався виробництвом молочних продуктів (сирів різних видів, масла сметани, тощо).

На переконання суду, витрати пов'язані із просуванням вказаних товарів на нові ринки збуту, безумовно є взаємопов'язаними із господарською діяльністю позивача по справі, який являючись виробником молочної продукції прагне реалізувати її як можна більшому колу споживачів, в тому числі і через торгівельні мережі роздрібної торгівлі.

За таких обставин у відповідача не було правових підстав для виключення сплачених позивачем ДП "Торгова компанія "Корса" в ціні придбання сум податку на додану вартість за здійснення останнім передпродажних заходів з підготовки товарів позивача до реалізації зі складу податкового кредиту і, відповідно, не було підстав для збільшення бази оподаткування ПДВ та донарахування позивачу цього податку згідно із оспорюваним податковим повідомленням-рішенням.

Щодо посилань державної податкової інспекції в акті перевірки на те, що позивачем до складу податкового кредиту безпідставно віднесено суми податку на додану вартість в розмірі 621 грн., які відображені у неналежно оформлених податкових накладних №59 від 30.04.06 року, №77 від 30.05.06 р., №120 від 29.08.06 року, №119 від 30.08.2006 року (відсутність опису (номенклатури) товарів та їхньої кількості), що виписані відкритому акціонерному товариству БАО "Нетішин автосервіс" суд констатує наступне.

Абзацом 3 підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" визначено, що податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Відповідно до підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 зазначеного Закону платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дату виписування податкової накладної; в) назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; є) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну назву отримувача; ж) ціну продажу без врахування податку; з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Податкові накладні № 119 від 30.08.2006 року та №120 від 29.08.06 року містять всі реквізити, що перелічені вище.

Щодо податкових накладних № 59 від 30.04.2006 року та № 77 від 30.06.2006 року то суд враховує, що їхні відомості дають можливість достовірно ідентифікувати особу, що їх видала, вказані документи містить дані про обсяги поставки з врахуванням та без врахування ПДВ, вартість придбаних товарів, відповідну суму податку на додану вартість, що, у свою чергу, вказує на відсутність підстав для виключення із складу податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених позивачем своєму контрагенту у складі ціни придбання товару навіть при незначних недоліках при заповнені податкової накладної

Недоліки в заповненні податкової накладної, виявлені податковою інспекцією в результаті перевірки, не роблять ці накладні недійсними та не свідчать про її неналежність та недопустимість як доказу, адже фактичність здійснення позивачем господарської операції ніким не оспорюється.

Зазначене також не є підставою для висновку про неправомірність віднесення понесених позивачем витрат до податкового кредиту та не свідчить про обґрунтованість рішення податкової інспекції, оскільки згідно з абз. 2 пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" підставою для відповідальності платника податку є не підтвердження сум податку, включеного до податкового кредиту податковими накладними, що у спірних правовідносинах місця не мало.

Слід зазначити, що правові позиції з даного приводу неодноразово висловлювались як Верховним Судом України так і Вищим адміністративним судом України (копії ухвал від 06.12.2005р, 10.07.2007 р., 07.02.2007 р. в матеріалах справи).

Щодо порушень позивачем п.11.21 статті 11 Закону про ПДВ суд враховує наступне.

Проведеною перевіркою встановлено і матеріалами справи підтверджується, що позивачем по справі у січні 2007 року включено до складу податкового кредиту та, за відсутності визначених на те законом підстав, відображено у спеціальній декларації суму податку на додану в розмірі 1976.95 грн., яка зазначена у податковій накладній №468 від 01.01.2007 року (копія у справі).

Вирішуючи спір з приводу притягнення згідно з оспорюваним податковим повідомленням-рішенням до відповідальності відкритого акціонерного товариства суд зважає, що згідно з п.11.21 статті 11 Закону про ПДВ (в редакції, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин) до 1 січня 2008 року сума податку на додану вартість, що повинна сплачуватися до бюджету переробними підприємствами усіх форм власності за реалізовані ними молоко та молочну продукцію, м'ясо та м'ясопродукти, у повному обсязі спрямовується виключно для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за продані ними переробним підприємствам молоко і м'ясо в живій вазі.

Сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету сільськогосподарськими підприємствами усіх форм власності за реалізовані ними молоко, худобу, птицю, вовну, а також за молочну продукцію та м'ясопродукти, вироблені у власних переробних цехах, повністю залишається у розпорядженні цих сільськогосподарських підприємств і спрямовується на підтримку власного виробництва тваринницької продукції та продукції птахівництва.

Порядок нарахування і використання зазначених коштів встановлюється Кабінетом Міністрів України, а саме Постановою від 12 травня 1999 р. № 805 (чинною на час існування спірних правовідносин), якою затверджено Порядок нарахування, виплат і використання коштів, спрямованих для виплати дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за поставлені ними переробним підприємствам молоко та м'ясо в живій вазі (далі - Порядок).

Пунктом 7 наведеного Порядку визначено, що не перераховані на окремі рахунки сільськогосподарських товаровиробників суми дотацій вважаються такими, що використовуються не за цільовим призначенням.

В той же час відповідальність наведеним Порядком за нецільове використання коштів передбачена виключно сільськогосподарських підприємств.

В силу наведеного Порядку нецільове використання коштів переробними підприємствами, до яких відноситься і позивач по справі (п.2.7 акту перевірки) не являється підставою для притягнення їх до відповідальності у вигляді стягнень цих коштів до державного бюджету.

І в будь-якому разі, наведені кошти не являються ні податковим зобов'язанням ні податковим боргом, а відтак і не можуть стягуватись за процедурою, передбаченою Законом України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", шляхом прийняття правового акту індивідуальної дії, у даному випадку податкового повідомлення - рішення що оспорюється в суді.

Необґрунтовано на переконання суду до відповідальності притягнуто позивача і за порушення ним п.п. 7.4.1, 7. 4.4 п.7.4 статті 7 Закону про ПДВ за віднесення ним до складу податкового кредиту витрат які в процесі виробничої діяльності не використані у господарській діяльності, а саме понаднормативні втрати (нестачі), на які відкритим акціонерним товариством не проведено коригування податкового кредиту в сумі 2560,0 грн. (стор.21 - 23 акту перевірки).

Як слідує із долучених ВАТ "Підгаєцький маслосирзавод "Коропець" до матеріалів справи актів за спірний період, наведені втрати обумовлені відбором у спірний період продукції (сир, масло, сметана) для проведення лабораторних аналізів по визначенню технологічних характеристик продукції; відбором проб продукції для дослідження в районній і обласній ветлабораторії, санепідемстанції, держстандарті ; на технологічні зачистки сиру та омолодження масла; втрати при дозріванні сиру, виробітці масла та сметани.

А зважаючи, що наведені втрати в повній мірі кореспондуються із господарською діяльністю платника податку, більше того саме з неї і випливають, то необґрунтованим є висновок контролюючого органу про порушення суб'єктом господарювання п.п. 7.4.1 п.7.4 статті 7 Закону про ПДВ, оскільки саме наведеною правовою нормою прямо передбачено, що до складу податкового кредиту належать суми податків нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону у зв'язку з виготовленням товарів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Таким чином, за відсутності правових підстав для корегування податкового кредиту товариства в розмірі 2560 грн. визнанню нечинним у судовому порядку підлягає і правовий акт індивідуальної дії яким вказану суму разом із штрафними санкціями донараховано платнику податків.

При цьому, судом враховано і положення статті 71 КАС України, згідно із якою в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій покладено на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Всупереч вказаної норми, належних та допустимих доказів, які б підтверджували правомірність дій контролюючого органу у спірних правовідносинах суду не представлено, факт невиконання позивачем вимог законодавчих актів з питань оподаткування зібраними у справі доказами не підтверджується, а відтак позовні вимоги, як обґрунтовані та належним чином доведені слід задовольнити в повному обсязі.

У відповідності до ст. 94, 95, 97, 98 КАС України судові витрати по справі підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 7, 86, 89, 94 - 98, 156, 162, 163 КАС України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати нечинними податкові повідомлення - рішення Бережанської міжрайонної ДПІ (Підгаєцьке відділення) від 19 липня 2007 року №/0 та №.

3.          Стягнути з Державного бюджету України на користь Відкритого акціонерного товариства "Підгаєцький маслосирзавод "Коропець" (вул. Міцкевича,16, м. Підгайці, Тернопільська область) - 85 (вісімдесят п'ять) грн. сплаченого судового збору.

4. Видати виконавчий лист за заявою ВАТ "Підгаєцький маслосирзавод "Коропець".

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі до адміністративного суду апеляційної інстанції, а протягом 20 днів після подання заяви подати апеляційну скаргу.

Суддя                                                                                                    О.В. Руденко