КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2008                                                                                           № 16/376

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Смірнової Л.Г.

суддів:           Коротун О.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Кузовлєвій С.М. - представник за дов. № б/н від 03.01.2007;

Ульянова М.А. – представник за дов. № 2 від 19.11.2007;

від відповідача -М’яктов Т.М. - представник за дов. № 62 від 20.11.2007;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково виробниче підприємство "Транс Лок"

на рішення Господарського суду м.Києва від 11.12.2007

у справі № 16/376

за позовом                               ВАТ "Суднобудівний завод "Лиман"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково виробниче підприємство "Транс Лок"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 177668,11 грн.

Відкрите акціонерне товариство „Суднобудівний завод „Лиман” (далі – позивач) у жовтні 2007 року звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Науково виробниче підприємство „Транс Лок” (далі - відповідач) про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю „Науково виробниче підприємство „Транс Лок” вартість неякісної продукції у сумі 148056,76 грн., штраф у розмірі 29611,35 грн., 1776,68 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.12.2007 позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 148056,76 грн. вартості неякісної продукції, 29611,35 грн. штрафу, 1776,68 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивоване тим, що поставлена відповідачем продукція не відповідає вимогам ГОСТ 3916.1-96 „Фанера общего назначения с наружными слоями из шпона лиственных пород”.

Суд першої інстанції вказав, що відповідно до ст. 268 ГК України якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам, якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що невідповідність фанери вимогам ГОСТ 3916.1-96 була підтверджена стороною, зокрема висновком експерта Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області (висновок № 120-1108 від 21.06.2007).

Відповідач, не погоджуючись із рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 11.12.2007 року по справі № 16/376 скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в процесі розгляду справи господарським судом першої інстанції відповідач заявляв клопотання про витребування доказів від позивача, а саме докази щодо належного транспортування та зберігання спірного товару, на підставі яких можливо було встановити наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги позивача; про залучення до участі у справі іншого відповідача, клопотання відповідача до уваги прийняті не були, ніяких дій щодо витребування доказів з позивача суд не вчиняв, чим порушив норми процесуального права. На думку апелянта, вказані докази є суттєвими для повного та об’єктивного вирішення даного спору, оскільки від цього залежить строк дії гарантії спірного товару.

Крім того, апелянт вказує, що виробник гарантував відповідність якості товару вимогам ГОСТ 3916.1-96 у випадку належного виконання умов транспортування та збереження.

Таким чином, на думку апелянта, відповідачу та суду першої інстанції не відомо, яким чином позивач здійснював транспортування та збереження товару, позивачем не надано відповідних доказів щодо належного транспортування або збереження товару, а тому апелянт не погоджується з висновками актів та вважає, що судом порушена ч. 3 ст. 77 ГПК України, яка говорить про необхідність витребування нових доказів, наслідком якої є відкладення розгляду справи. Тоді як суд ухвалив рішення при неповному з’ясуванні вищевикладених обставин.

Також, апелянт вказав, що договором, укладеним між сторонами, порядок нарахування штрафних санкцій внаслідок поставки товарів неналежної якості не встановлений. В зв’язку з чим позивач нарахував суму штрафних санкцій у відповідності до ч. 2 ст. 231 ГК України, але, на думку апелянта, оскільки сторони не є суб’єктами господарювання, що належать до державного сектора економіки, порушення не пов’язане з виконанням державного контракту, а врегульовані договором поставки № 28, тому господарським судом міста Києва неправомірно задоволені вимоги позивача про стягнення штрафних санкцій.

З огляду на викладене, на думку апелянта, рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні 11.03.2008 позивач заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити рішення господарського суду міста Києва від 11.12.2007 по справі № 16/367 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач також вказав, що у судовому засіданні суду першої інстанції 11.12.2007 представник відповідача заявив клопотання про залучення до участі у справі іншого відповідача - виробника фанери (фірма „МAKOR HAFORMAIKA” м. Хапфа (Ізраїль). У задоволенні вказаного клопотання відповідачеві було відмовлено, ніяких інших клопотань, в тому числі і пов’язаних із витребуванням доказів щодо належного транспортування та зберігання товару відповідач не заявляв.

Крім того, позивач зазначив, що право стягувати з постачальника штраф у разі поставки товарів неналежної якості, крім ч. 2 ст. 230 ГК України, передбачено також частиною 7 ст. 269 того ж кодексу, яка застосовується у взаємовідносинах інших, крім перерахованих у ч. 2 ст. 231 ГК України, суб’єктів господарювання. Тому рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального права та не підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2008 у справі № 16/376 скарга прийнята до розгляду та порушено апеляційне провадження.

Розпорядженням В.о. Голови Київського апеляційного господарського суду № 01-23/1/1 від 18.02.2008 „Про зміну складу колегії суддів”, в зв’язку з виходом судді Алданової С.О. з щорічної відпустки доручено розгляд апеляційної скарги у справі № 16/376 колегії суддів у складі: Смірнова Л.Г.- головуючий суддя, суддів Алданової С.О., Коротун О.М.

19.02.2008 ухвалою Київського апеляційного господарського суду відкладався розгляд справи до 11.03.2008 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 77 ГПК України у зв’язку з неявкою відповідача в судове засідання 19.02.2008.

11.03.2008 представник відповідача через канцелярію Київського апеляційного господарського суду подав клопотання про зупинення провадження у справі, у зв’язку з неможливістю розгляду даної справи до вирішення господарським судом міста Києва справи №2/100 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Аєгір” до Українського державного науково-дослідного інституту „Ресурс” третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю „Науково-виробниче підприємство „Транс-Лок” про визнання протоколу від 20.06.2007 недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст.79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

За результатом розгляду справи Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що немає підстав для задоволення даного клопотання в розумінні ст. 79 ГПК України, оскільки розгляд даної справи на підставі зібраних доказів та їх аналізу в сукупності є можливим і до вирішення вищенаведеної іншої справи господарським судом міста Києва.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов’язків цивільного характеру.

Отже, Київський апеляційний господарський суд зазначає, що розумність тривалості провадження по судовій справі повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору. Відповідно до аналізу приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов’язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні суди.

Ст. 102 ГПК України зазначає, що апеляційна скарга (подання) на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня надходження справи разом з апеляційною скаргою (поданням) в апеляційну інстанцію.

Тоді як відповідно до ст. 112 ГПК України господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами.

З огляду на викладене, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 79 ГПК України та аналізу змісту позовних вимог по даній справі, Київський апеляційний господарський суд не вважає за необхідне зупиняти розгляд апеляційної скарги по даній справі, оскільки розгляд апеляційної скарги обмежений процесуальними строками, зокрема ст. 102 ГПК України, а таке зупинення призведе лише до необґрунтованого затягування розгляду даної справи, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено неможливаості розгляду даної справи до розгляду іншої справи №2/100.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Київський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як правильно встановлено судом першої інстанції, 02.01.2006 між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки №28 (далі – договір), за яким відповідач (продавець за договором) зобов’язався поставити позивачу (покупець за договором) продукцію за переліком та в обсягах, зазначених в специфікаціях №№ 1, 2 – додатках до вказаного договору (аркуші справи 19,20).

28.09.2006 за видатковою накладною № р1-0003151 позивач одержав від відповідача фанеру (16.5 мм) у кількості 187 листів (9,185 куб.м.) на суму 185804,24 грн. (з урахуванням ПДВ), а 27.10.2006 за видатковою накладною № р1-0003616 – фанеру (16.5мм) у кількості 30 листів (1,474 куб.м.) на суму 29817,68 грн. (з урахуванням ПДВ).

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до п.п. 3.2, 4.5 договору якість кожної позиції товару, що поставляється, повинна відповідати вимогам державних стандартів (технічним умовам), які звичайно пред’являються до продукції даного виду; разом з передачею товару здійснюється передача покупцю оригіналів усіх супроводжуючих документів, в тому числі товарно-транспортних (видаткових) та податкових накладних, сертифікатів якості (технічних паспортів) та сертифікатів походження.

В підтвердження якості поставленої продукції та на підставі п. 4.5 договору відповідач надав позивачу виданий Українським державним науково-дослідним інститутом „Ресурс” сертифікат відповідності (серія ДЖ № 667048), зареєстрований в реєстрі за № ІІА1.140.0002234-06 (аркуш справи 23).

Відповідно до даного сертифікату, поставлена продукція – фанера підвищеної водостійкості, Е1, виробник фірма „МAKOR HAFORMAIKA” м. Хапфа (Ізраїль) відповідає вимогам ГОСТ 3916.1-96 „Фанера общего назначения с наружными слоями из шпона лиственных пород”.

При вхідному контролі в процесі приймання поставленої продукції позивачем було виявлено ряд явних (видимих) дефектів та невідповідностей фанери вимогам зазначеного ГОСТу, в зв’язку з чим відповідач частину вказаної продукції замінив одразу.

06.08.2007 позивач направив відповідачу претензію за № 4-1041, в якій зазначив, що у березні 2007 в процесі механічної обробки вказаної фанери при виготовленні меблів, елементів зашивки та декоративного оздоблення приміщень були виявлені численні приховані дефекти та невідповідності фанери вимогам ГОСТ 3916.1-96, зокрема зазори та пустоти в з’єднаннях внутрішніх шарів, розшарування внутрішніх шарів, пузирі, непроклеєні внутрішні шари та т. п. Вказані недоліки не могли бути виявлені при вхідному контролі.

В зв’язку з вищенаведеним, відповідачу було направлене відповідне повідомлення (лист вих. № 4-3339 від 13.03.2007) та запропоновано відрядити представника для участі у складанні рекламаційного акту.

15.03.2007 відповідач направив позивачу лист № 10, яким відмовився від участі у складанні рекламаційного акту, посилаючись на пропуск позивачем встановленого п. 6.10 договору строку (двадцять один день) заявлення рекламацій щодо неналежної якості продукції. Крім того, відповідач зазначив, що відповідач свої договірні обов’язки по першій рекламації виконав згідно накладних на повернення Ч-1 від 15.11.2006, Ч-2 від 15.11.2006 незважаючи на те, що товар приймався по кількості та якості представником позивача на складі ТОВ „НВП „Транс Лок”.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач при таких обставинах правомірно звернувся до ТОВ „Будівельна лабораторія” (м. Миколаїв), яке провело відповідні випробування поставленої відповідачем фанери для визначення міцності клеєних з’єднань та встановило невідповідність поставленої продукції вимогам ГОСТ 3916.1-96 протокол № 225 від 05.04.2007 (аркуш справи 37).

Позивач також звертався до Українського науково-дослідного інституту „Ресурс” (м. Київ), яким було видано сертифікат відповідності на поставлену відповідачем продукцію, з проханням провести повторне випробування вказаної продукції, позивачем були надані відібрані у встановленому порядку експертом Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області зразки фанери, акт відбору проб (зразків) від 18.06.2007 (аркуш справи 35).

Як вбачається із наданих матеріалів, в результаті випробувань, проведених Українським науково-дослідним інститутом „Ресурс”, була підтверджена невідповідність фанери вимогам ГОСТ 3916.1-96 (протокол УкрНДІ „Ресурс” визначення межі міцності при сколюванні по клеєному шару фанери підвищеної водостійкості облицьованої шпоном деревини вишні від 20.06.2007 (аркуш справи 36).

Крім того, невідповідність фанери вимогам ГОСТ 3916.1-96 була також підтверджена висновком експерта Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області (висновок №120-1108 від 21.06.2007(аркуш справи – 34).

Відповідно до ст. 268 ГК України якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначають у договорі більш високі вигоди до якості.

Господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що договором поставки не встановлені більш високі вимоги до якості товарів, тобто якість кожної позиції товару, що поставляється, повинна відповідати вимогам державного стандарту ГОСТ 3916.1-96.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 ГК України відносини поставки регулюються ГК України, і лише в частині, яка не врегульована ГК України, до відносин поставки застосовуються положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГК України строки і порядок встановлення покупцем недоліків поставлених йому товарів, які не могли бути виявлені при звичайному їх прийманні а також пред’явлення постачальникові претензій у зв’язку з недоліками поставлених товарів визначаються законодавством відповідно до цього кодексу.

Ч.2 ст. 269 ГК України зазначає, що стандартами, технічними умовами або договором щодо товарів, призначених для тривалого користування чи зберігання, можуть передбачатися більш тривалі строки для встановлення покупцем у належному порядку зазначених недоліків (гарантійні строки). При цьому, сторони можуть погодити в договорі гарантійні строки більш тривалі порівняно з передбаченими стандартами або технічними умовами.

У відповідності з ГОСТом 3916.1-96 „Фанера общего назначения с наружными слоями из шпона лиственных пород” гарантійний строк зберігання фанери підвищеної водостійкості складає п’ять років з дня одержання її споживачем.

Відповідно до п. 6.4. договору претензії до якості товару повинні бути пред’явлені покупцем відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю”, затвердженої наказом Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.06.1966 № п-7 (далі – Інструкція), Інструкція застосовується для правового регулювання господарської діяльності, пов’язаної з реалізацією продукції виробничо-технічної діяльності і виробів народного споживання лише в частині, що не суперечить ГК України(ч.2 ст. 262 ГК України).

Отже, як правильно встановлено судом першої інстанції, недоліки, які виявлені у поставленій позивачу відповідачем фанері, носять прихований характер, а питання складання акту на приховані недоліки врегульоване інструкцією.

Відповідно до ч. 5 п. 9 Інструкції прихованими недоліками визнаються такі недоліки, які не могли бути виявлені при звичайній для даного виду продукції перевірці і виявлені лише в процесі обробки, підготовки до монтажу, в процесі монтажу, використання та зберігання продукції. Крім того, відповідно до п. 9 Інструкції акт про приховані недоліки, виявлені в продукції з гарантійними строками служби або зберігання, складається в межах встановленого гарантійного строку.

Відповідно до ст. 20 Інструкції при неявці представника виробника (постачальника) по виклику отримувача (покупця) в встановлений строк і в разі, коли виклик представника виробника з іншого міста (постачальника) не являється обов’язковим, перевірка якості продукції здійснюється представником з відповідної галузевої інспекції по якості продукції, а перевірка якості товарів – експертом бюро товарних експертиз чи представником відповідної інспекції по якості.

Таким чином, як вірно встановлено господарським судом першої інстанції, якщо договором не передбачені більш тривалі строки, гарантійний строк для встановлення прихованих недоліків складає один рік, який обчислюється відповідно до ст. 269 ГК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ГК України у разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми, а відповідно до ч. 7 ст. 269 ГК України у разі поставки товарів неналежної якості покупець (одержувач) має право стягнути з виготовлювача (постачальника) штраф у розмірі, передбаченому статтею 231 цього кодексу, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Дана стаття є спеціальною та підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Тому посилання апелянта на неправильне застосування судом першої інстанції ст. 231 ГПК України, як такої, що неповинна застосовуватись до цього спору, оскільки застосовується в разі якщо, порушення стосується державного сектору економіки, або порушення пов’язане з виконанням державного контракту, або виконання фінансується за рахунок Державного бюджету України, є безпідставні. Так посилання в ст. 269 ГК України на ст. 231 ГК України є відсилкою лише щодо розміру таких штрафних санкцій, а не щодо встановлення можливості стягнення штрафу, як такого.

Спеціальна норма, що міститься в гл. 30 ГК України (особливості правового регулювання господарсько-торговельної діяльності), ст. 269 ЦК України, встановлює гарантії якості товарів та можливість пред’явлення претензій в зв’язку з недоліками поставлених товарів зокрема ч. 7 цієї статті передбачає, що у разі поставки товарів неналежної якості покупець ( одержувач) має право стягнути з виготовлювача (постачальника) штраф у розмірі, передбаченому ст. 231 цього кодексу, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов договору щодо якості товарів сплачується штраф у розмірі 20 відсотків вартості таких товарів

Враховуючи вищевикладене, та те, що ані договором ані законом розмір штрафу за поставлену неякісну продукцію не було встановлено, господарський суд першої інстанції правомірно встановив, що позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

11.12.2007 в судовому засіданні господарського суду першої інстанції представник відповідача заявляв клопотання про залучення до участі у справі іншого відповідача, а саме виробника продукції фірму „МAKOR HAFORMAIKA LTD”, м. Хапфа, Ізраїль, вул.. Розов, 11 в особі керівника Йохан пісно.

Відповідно до ст. 24 ГПК України господарський суд (в тому числі суд апеляційної інстанції) за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача.

Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про залучення другого відповідача правомірно не задоволено, оскільки спірний договір був укладений саме між учасниками судового процесу, тобто покупцем та постачальником продукції, а не виробником цієї продукції, тому підстав для залучення судом апеляційної інстанції фірми „МAKOR HAFORMAIKA LTD” в якості відповідача в розумінні ст. 24 ГПК України не вбачається.

За результатом перегляду рішення суду першої інстанції Київський апеляційний господарський суд, враховуючі межі такого перегляду передбачені ст. 101 ГПК України, та користуючись правами наданими згідно ч. 2 ст. 99 ГПК України, до ухвалення постанови по даній справі, не встановив наявності підстав такого залучення в розумінні ст. 24 ГПК України.

В протоколі судового засідання суду першої інстанції від 11.12.2007 зазначено, що до початку розгляду справи відповідач заявив клопотання про залучення до справи другого відповідача; позивач заперечує проти даного клопотання; господарський суд відхилив заявлене клопотання відповідача.

Тому лише не зазначення в рішенні суду першої інстанції висновку про відмову у задоволенні такого клопотання не є підставою для скасування рішення згідно з ч. 2 ст. 104 ГПК України.

Київський апеляційний господарський суд не бере до уваги твердження апелянта, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а саме ч. 3 ст. 77 ГПК України, оскільки ані матеріали справи, ані протоколи судових засідань не містять вищевказаного клопотання відповідача.

Відповідно до ст. 811 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право знайомитись з протоколами і протягом п’яти днів після їх підписання подавати письмові зауваження з приводу допущених у протоколах неправильностей або неповноти протоколу. Зауваження на протоколи у всіх випадках долучаються до матеріалів справи.

Матеріали справи вказаного зауваження не містять.

За загальним правилом обов’язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Ст. 34 ГПК України зазначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, Київський апеляційний господарський суд не приймає вищенаведені твердження апелянта в розумінні ст. 33 ГПК України, як необґрунтовані.

11.03.2008 в судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду представник відповідача надав суду лист Українського державного науково дослідного інституту „Ресурс” про визнання протоколу випробувань УкрНДІ „Ресурс” від 20.06.2007 чинним, в якому зазначено, що протокол випробувань фанери від 20.06.2007 є чинним і не має ніякого відношення до продукції, на яку видано сертифікат відповідності № UA1.140.0002234-06 ВІД 12.01.2006.

Київський апеляційний господарський суд дослідивши даний лист в сукупності з іншими матеріалами справи, дійшов висновку що він не спростовує та не змінює результатів випробувань фанери від 20.06.2007 та не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Крім того, 11.03.2008 в судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду позивач на вимогу ухвали суду від 19.02.2008 надав документи на підтвердження належного транспортування та зберігання спірного товару, а саме: довідка перевізника фізичної особи-підприємця Бобчука О.С. в якій зазначено, що машина була крита, товар був доставлений вчасно і по результатам виконаних робіт сторони претензій не мали; акти приймання виконаних підрядних робіт за лютий, березень, квітень 2005 року. З них вбачається, що позивачем був виконаний капітальний ремонт на складі, отже з наданих документів та аналізу матеріалів справи, доказів по справі в їх сукупності вбачається, що позивачем транспортування та зберігання спірного товару здійснювалось належним чином.

З огляду на встановлене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в розумінні ст. 104 ГПК України. Судові витати за розгляд апеляційної скарги у зв’язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Наукововиробниче підприємство „Транс Лок” залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 11.12.2007 у справі № 16/376 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 16/376 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Коротун О.М.

17.03.08 (відправлено)