ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2008 р.

№ 29/248

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя

Ходаківська І.П.

судді

Кравчук Г.А.

Муравйов В.О.

розглянув

касаційну скаргу

Державного підприємства "Одеська залізниця"

на

постанову від 18.12.2007 Донецького апеляційного господарського суду

у справі

№ 29/248 господарського суду Донецької області

за позовом

Державного підприємства "Одеська залізниця"

до

Закритого акціонерного товариства "Макіївський металургійний завод"

про

Стягнення 2 578грн. 20 коп.

За участю представників сторін:

від позивача –Співак О.Є., довіреністю

від відповідача –не з’явилися

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство “Одеська залізниця” звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Закритого акціонерного товариства „Макіївський металургійний завод” про стягнення збитків у сумі 2578 грн. 20 коп., які виникли внаслідок неправильного навантаження вагону, і складаються з плати за користування вагонами у сумі 649грн. 80коп., збору за зберігання вантажу у сумі 1573 грн. 20 коп., збору за подавання та прибирання вагону на навантажувально-розвантажувальну колію у сумі 355 грн.20коп.

Рішенням господарського суд Донецької області від 08.10.2007 р., залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 18.12.2007 р., у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Державне підприємство “Одеська залізниця” звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суд Донецької області від 08.10.2007 р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 18.12.2007 р., з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуальеного права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Розпорядженням в.о. заступника Голови Вищого господарського суду України від 20.03.2008 р. у зв’язку з відпусткою судді Першикова Є.В. та хворобою судді Данилової Т.Б. для перегляду справи в касаційному порядку, утворено колегію суддів в наступному складі: головуючий – Ходаківська І.П., судді –Кравчук Г.А., Муравйов В.О.

Розглянувши матеріали справи та касаційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов договору залізничного перевезення вантажів, оформленого відповідачем та Державним підприємством „Донецька залізниця”, 08.02.2007 р. за залізничною накладною № 49221798, у вагоні № 56329840 зі станції „Ясинувата” Донецької залізниці до одержувача Іллічівський Морторгпорт на станцію призначення –Іллічівськ –Експорт Одеської залізниці був відвантажений вантаж –чавун передільний.

Під час прямування вагону 11.02.2007 р. на станції Знам’янка Одеської залізниці при зважуванні вагонів на тензаментричних вагах установлено різницю у вазі: по протоколу 89600 кг, по натур. листу протоколу 93000 кг, різниця у вазі - 3400 кг. Різниця завантаження на тележки у вагоні 18050 кг. Вагон відчеплений на ст. Знам’янка для контрольного зважування, що засвідчується актом загальної форми ГУ-23 № 2010 від 11.02.2007 р.

При контрольному зважуванні вагону на вагонних вагах було встановлено, що у вагоні № 56329840 значиться загальна маса 91500 кг; у вага брутто 89200, вага тари 22800 кг, вага нетто 66400 кг, тобто нестача склала 2300 кг., що засвідчено комерційним актом № АЭ 878746/96 від 12.02.2007 р. В акті зазначено, що навантаження навалом, пагорбообразне.

16.02.2007 р. за участю представника відповідача був здійснений огляд вагону № 56329840 затриманого на ст. Зна’янка по причині нерівномірного завантаження вагону, різниця в завантаженні теліжки склала 18500 кг про, що складено акт від 16.02.2007 р.

Відповідно до ст. 32 Статуту залізниць України відправник зобов'язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем при відвантаженні вагону у графі 1 залізничної накладної № 49221798 зазначено про те, що вантаж чавун передільний у вагоні №56329840 розміщено і закріплено у відповідності з вимогами п.4.1 Правил розміщення і кріплення вантажів у вагонах і контейнерах (збірник № 17 Правил перевезень і тарифів залізничного транспорту України), пункту 1.5 Правил розміщення і кріплення вантажів у вагонах і контейнерах (збірник № 21 Правил перевезень і тарифів залізничного транспорту України), розділу 4 глави 1 та розділу 1 глави 3 Технічних умов навантаження і кріплення вантажів у вагонах.

Станцією Ясинувата Донецької залізниці 08.02.2007 р. вагон №56329840 був прийнятий до перевезення без зауважень, що свідчить про додержання вантажовідправником ВАТ „ММЗ” Технічних вимог по розміщенню та кріпленню вантажу у вагоні.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

З матеріалів справи вбачається, що під час судового засідання апеляційним господарським судом було проаналізовано акт загальної форми № 2010 від 11.02.2007 р., комерційний акт № АЭ 878746/96 від 12.02.2007 р., акт б/н від 16.02.2007 р.

Внаслідок цього судом встановлено, що різними комісіями зафіксовано різні обставини, при цьому в кожному з актів не наведено, які ж саме Технічні умови були порушені відправником при навантаженні спірного вагону, а також в даних актах не наведено яким саме чином було виправлено це порушення.

У зв’язку з цим суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дані в усіх актах є суперечливими та не підтверджують вину відправника у неправильному навантаженні вантажу у вагон.

Статтею 46 Статуту залізниць України встановлений обов’язок одержувача прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів встановлюються Правилами.

Пунктом 8 Правил зберігання вантажу передбачено, що збір за зберігання вантажів у вагонах сплачується в разі затримки вагонів з вини відправника.

З матеріалів справи вбачається, що вина відправника в затримці спірного вагону, з причин неправильного навантаження, позивачем не доведена.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висноваками судів попередніх інстанцій в тому, що позовні вимоги про стягнення 1573 грн. 20 коп. збору за зберігання вантажу є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до абз. 1 ст. 119 Статуту залізниць України за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Згідно з п.п. 2, 3 Правил користування вагонами та контейнерами (затв. наказом Мінтрансу України № 113 від 25.02.1999р., зареєстр. в Мінюсті України за № 165/3458 від 15.03.1999р.) за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під'їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності вносять плату. Облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станції відправлення та призначення за "Відомістю плати за користування вагонами (контейнерами)" форми ГУ-46, яка складається на підставі "Пам'яток про користування вагонами (контейнерами)" форми ГУ-45, "Актів про затримку вагонів" форми ГУ-23а, "Актів загальної форми ГУ-23".

Пунктом 4 даних Правил встановлено, що відомості плати за користування вагонами (контейнерами) складаються на вагони, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів у пунктах навантаження та вивантаження та на під'їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, за маневрову роботу та за подавання й забирання вагонів.

Відповідно до п. 8 Правил користування вагонами та контейнерами у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Пунктами 9, 10 вищевказаних Правил передбачено, що про затримку вагонів і контейнерів з вини вантажовласника на підходах до станції призначення залізниця видає наказ (додаток 4). Облік затриманих на підходах вагонів здійснюється станцією, на якій вони простоюють, на підставі акта про затримку вагонів, що складається станцією. Усі дані, вказані в цьому акті, передаються станцією у "Повідомленні про затримку вагонів" (додаток 5) до інформаційно-обчислювального центру залізниці та на станцію призначення. Акт про затримку вагонів складається у трьох екземплярах - один залишається на станції затримки і два додаються до перевізних документів. Станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником).

Суд апеляційної інстанції встановив, що під час затримки вагону, позивачем вищевказаний порядок оформлення затримки не був дотриманий, акти загальної форми ГУ-23 № 2010 від 11.02.2007р., б/н від 16.02.2007р. не засвідчені підписами представників відповідача.

Згідно з абз.2 ст. 119 Статуту залізниць України плата за користування вагонами вноситься за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під’їзної колії, порту, підприємства.

Оскільки, як вже зазначалося вище, вина вантажовідправника у затримці вагонів не доведена та, окрім того, позивачем не дотримано порядок оформлення затримки вагонів, колегія суддів зазначає, що висновок судів попередніх інстанцій про залишення без задоволення позовних вимог в частині стягнення 649 грн. 80 коп. за користування вагонами є обгрунтованим.

Згідно з ч. 1 розділу 2 Тарифного керівництва № 1 оплачуються маневрові роботи локомотива залізниці, які виконуються в разі подачі й забирання навантажених і порожніх вагонів, а також маневрові роботи, що виконуються не одночасно з подачею й забиранням вагонів, на окрему вимогу власника під'їзної колії або вантажовласника.

Пунктом 1.8 розділу 2 Тарифного керівництва № 1 передбачено, що маневрові роботи, виконані за окремою вимогою власника під’їзної колії або вантажовласника та не пов’язані з поданням чи забиранням навантажених і порожніх вагонів, оформляються пам'яткою про користування вагонами (контейнерами) або відомістю плати за користування вагонами (контейнерами) (з визначенням часу початку і закінчення маневрової роботи).

Судом встановлено, що маневрові роботи зі спірним вагоном № 56329840 виконувались на залізничних коліях станції Знам’янка Одеської залізниці без заявок вантажовласника та відповідних документів, що підтверджують виконання цих робіт та їх вартість.

При наявності даних обставин, нарахування збору за подавання та прибирання вагону в сумі 355 грн. 20 коп. в даному випадку здійснено з порушенням положень Тарифного керівництва № 1, виконання маневрових робіт не підтверджено наявними в матеріалах справи документами.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що позовні вимоги Державного підприємства “Одеська залізниця” необгрунтовані, а тому задаволенню не підлягають.

З огляду на вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись, ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства „Одеська залізниця” залишити без задоволення.

Постанову від 18.12.2007 р. Донецького апеляційного господарського суду у справі № 29/248 господарського суду Донецької області залишити без змін.

Головуючий суддя І. Ходаківська

Судді Г. Кравчук

В. Муравйов