ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
ПОСТАНОВА

"15" квітня 2008 р.

Справа № 14/247

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Колодій С.Б., розглянув у відкритому судовому засіданні справу №14/247

за адміністративним позовом: відкритого акціонерного товариства "Новгородківський райагрохім" (далі по тексту – ВАТ), Кіровоградська область, смт. Новгородка, вул. Кірова, 1,

до відповідача: Кіровоградської міжрайонної державної податкової інспекції (далі по тексту – МДПІ), м. Кіровоград, вул. Покровська, 4,

про визнання нечинними податкових повідомлень - рішень,

Секретар судового засідання – Іванов В.В.

Представники сторін:

від позивача - Чайка Н.В., довіреність № 132 від 15.04.08 р.;

від позивача - Таніч Ю.О., довіреність б/н від 14.04.08 р.;

від відповідача - Якуб Л.О., довіреність № 38 від 17.12.07 р.;

від відповідача - Заболотній П.Л., довіреність № 37 від 05.09.07р.;

Час прийняття постанови - 15 год. 55 хв.

Подано позов, з урахуванням уточнень до нього, про визнання нечинним рішення Кіровоградської МДПІ від 03.11.2006 р. №/2 в частині нарахування штрафної (фінансової) санкції по податку на додану вартість в розмірі 38783 грн. 00 коп. та податкового повідомлення-рішення Кіровоградської МДПІ від 03.11.2006 р. №/0/2.

Посилаючись на підпункт 4.5.1 пункту 4.5 статті 4 Закону України “Про податок на додану вартість” позивач зазначає, що покупець зобов'язаний зменшити суму податкового кредиту на підставі розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної за наслідками податкового періоду, в якому був отриманий такий розрахунок від продавця, отже нарахування штрафної санкції з податку на додану вартість згідно рішення №/2 від 03.11.2006 р. є незаконним.

Посилаючись на норми підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпункту 7.7.1 пункту 7.1 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” позивач стверджує, що при відображенні в податковій звітності реалізації раніше придбаного за договором №110 від 01.10.2004 р. цукру та мішків діяв в межах чинного законодавства, отже нарахування податкового зобов'язання згідно податкового повідомлення-рішення від 03.11.2006 р. №/2 є незаконним.

В запереченнях проти позову Кіровоградська МДПІ не погоджується з вимогами позивача та просить суд відмовити в їх задоволенні.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, здійснивши оцінку наявних в матеріалах справи доказів, господарський суд

В С Т А Н О В И В :

Спеціалістами Новгородківського відділення Кіровоградської МДПІ проведена планова перевірка ВАТ “Новгородківський Райагрохім” з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.03.2005 р. по 31.03.2006 р.

Перевіркою встановлено, що в порушення підпункту 4.5.1 пункту 4.5 статті 4, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” позивачем у березні 2005 року не виключено зі складу податкового кредиту суму податку на додану вартість в розмірі 8867,00 грн., що пов'язано з коригуванням кількісних і вартісних показників до податкової накладної від 07.12.2004 р. №12006, виданої ЗАТ “Калинівський машинобудівельний завод”, а також не виключено зі складу податкового кредиту суму податку на додану вартість в розмірі 23577,00 грн., що пов'язано з коригуванням кількісних і вартісних показників до податкової накладної від 18.02.2005 р. №152, виданої ТОВ “Укрмаштрейд”.

Перевіркою також встановлено, що в порушення підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7, пункту 11.29 статті 11 Закону України “Про податок на додану вартість” позивачем у березні 2005 року включено до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість в розмірі 6340,00 грн. відповідно до податкової накладної №28/2 від 28.02.2005 р.

Дані порушення відображено в акті перевірки від 17.08.2006 р. №30/2310/05489595, який став підставою для винесення рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 03.11.2006 р. №/2 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 38783,00 грн.

Перевіркою встановлено, що в порушення підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7, пункту 11.29 статті 11 Закону України “Про податок на додану вартість” при реалізації цукру та мішків, придбаних позивачем по бартерному розрахунку взамін за надані автопослуги відповідно до податкових накладних №75 від 28.12.2004 р., №ЦУ0616 від 13.05.2005 р. здійснено коригування податкового кредиту зі скороченої декларації з податку на додану вартість за травень 2005 року в загальну декларацію з податку на додану вартість за червень 2005 року в сумі 25598,00 грн.

Дані порушення відображено в акті перевірки від 17.08.2006 р. №30/2310/05489595, який став підставою для винесення податкового повідомлення-рішення від 03.11.2006 р. №/0/2 про визначення податку на додану вартість в розмірі 25598,00 грн. та штрафної (фінансової) санкції в розмірі 12799,00 грн.

Господарський суд задовольняє позовні вимоги в силу наступного.

За період, що перевірявся встановлено, що позивачем проведено несвоєчасне коригування сум податкового кредиту, чим порушено абзац б) підпункту 4.5.1 пункту 4.5 статті 4 Закону України “Про податок на додану вартість”.

Відповідно до податкової накладної №12006 від 07.12.2004 р., виписаної ЗАТ “Калинівський машинобудівельний завод” позивачем включено до податкового кредиту за грудень 2004 р. суму податку на додану вартість в розмірі 8867,00 грн.

11.03.2005 р. ЗАТ “Калинівський машинобудівельний завод” повертає кошти на розрахунковий рахунок позивача, розрахунок коригування №07080/4/12006 від 10.03.2005 р. позивачем отримано 21.04.2005 р. та зареєстровано в Книзі обліку придбання товарів, робіт (послуг) за квітень 2005 р. за №132.

Відповідно до податкової накладної №152 від 18.02.2005 р., виписаної ТОВ “Укрмаштрейд” позивачем включено до податкового кредиту за лютий 2005 р. суму податку на додану вартість в розмірі 23577,20 грн.

21.02.2005 р. ТОВ “Укрмаштрейд” проведено коригування кількості товару і виписано розрахунок №2 коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної №152, розрахунок коригування отримано позивачем 27.04.2005 р. та зареєстровано в книзі обліку придбання товарів, робіт (послуг) за квітень 2005 р. за №134.

Відповідно до абзацу б) підпункту 4.5.1 пункту 4.5 статті 4 Закону України “Про податок на додану вартість” якщо після поставки товарів (послуг) здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за поставкою перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів особі, яка їх надала, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню. Якщо внаслідок такого перерахування відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку-постачальника, то отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за наслідками такого податкового періоду у разі, якщо він є зареєстрованим як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв'язку з отриманням таких товарів (послуг).

Підпунктом 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” встановлено, що податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця. Цього ж правила необхідно дотримуватися і при складанні розрахунку коригування до податкової накладної.

Згідно вимог наказу ДПА України від 30.05.1997 р. №165 “Про затвердження форм податкової накладної та порядку її заповнення” у разі здійснення коригування сум податкових зобов'язань відповідно до пункту 4.5 статті 4 Закону постачальник товарів (послуг) виписує розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної за формою згідно з додатком 2 до податкової накладної, який складається у двох примірниках. Оригінал розрахунку коригування надається покупцю товарів, копія залишається у продавця. Розрахунки коригування як покупцем, так і продавцем зберігаються в порядку, аналогічному порядку збереження податкових накладних. На підставі вказаного розрахунку отримувач товарів (послуг) здійснює коригування податкового кредиту відповідно до пункту 4.5 статті 5 Закону з обов'язковим відображенням зазначених коригувань у реєстрі отриманих та виданих податкових накладних.

Відповідно до підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Діючим законодавством встановлено чіткий перелік випадків включення сум до податкового кредиту без податкової накладної і випадку лише отримання на розрахунковий рахунок коштів, без отримання відповідних документів на чому наполягає відповідач, як на підставу здійснення коригування сум податкового кредиту, не передбачено.

У відповідності до пункту 3.4 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997 р. №166, зареєстрованого в Мінюсті України 09.07.1997 р. за №250/2054 дані, наведені в декларації, мають відповідати даним бухгалтерського та податкового обліку платника податків.

Виходячи з таких вимог, господарський суд погоджується з твердженням позивача, що покупець зобов'язаний зменшити суму податкового кредиту на підставі розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної за наслідками податкового періоду, в якому був отриманий такий розрахунок від продавця.

За період, що перевірявся податковим органом встановлено порушення позивачем підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону, а саме у березні 2005 р., а не у лютому 2005 р. до складу податкового кредиту віднесено податок на додану вартість в розмірі 6340,00 грн. по податкової накладної №28/2 від 28.02.2005 р., чим занижено податкове зобов'язання за березень 2005 р. та не перераховано на спеціальний рахунок сільськогосподарського товаровиробника.

Відповідно до підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов’язання, яку зазначає у податковій декларації.

За поясненнями позивача при обрахуванні податкового зобов’язання по податку на додану вартість за березень 2005 р. ВАТ „Новгородківський райагрохім” самостійно виявлено помилки у показниках раніше поданих податкових декларацій з податку на додану вартість, а саме не включення до податкового кредиту податку на додану вартість по податкової накладної від 28.02.2005 р. та включило його в податкову декларацію за березень 2005 р.

Згідно пункту 5.1 статті 5 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” податкове зобов’язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Зазначене податкове зобов’язання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку. Якщо у майбутніх податкових періодах платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо такі уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені.

Позивач відобразив коригування за лютий 2005 року у декларації за березень 2005 року до початку перевірки.

Відповідно до пункту б) пункту 17.2 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” платник податку, який до початку його перевірки контролюючим органом самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний відобразити суму такої недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за наступний податковий період, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми податкового зобов'язання з цього податку.

В даному випадку відбулося завищення податкового зобов'язання за лютий 2005 року, що було правомірно виправлено платником податків в наступному податковому періоді, а саме в березні 2005 року.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Будь-яких доказів включення податкового кредиту по податкової накладної від 28.02.2005 р. в податкову декларацію по податку на додану вартість за лютий 2005 року відповідач суду не надав, не зважаючи на те, що Кіровоградська МДПІ мала можливість і повинна була перевірити правомірність включення позивачем самостійно виявлених помилок при відображенні в декларації по податку на додану вартість.

Крім того, нараховуючи штрафні санкції за несвоєчасне коригування сум податкового кредиту та несвоєчасне включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту позивач посилається на порушення вимог пункту 11.29 статті 11 Закону України “Про податок на додану вартість”, а саме не перерахування вказаних сум на спеціальний рахунок сільськогосподарського товаровиробника.

Підстави та порядок стягнення штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, регулюється статтею 17 Закону України ”Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Зазначена норма Закону не передбачає стягнення штрафної (фінансової) санкції в розмірі 100 відсотків від несплаченої суми податку на додану вартість.

Згідно пункту 11.29 статті 11 Закону України „Про податок на додану вартість” зупинено дію пункту 7.7 статті 7 , пунктів 10.1, 10.2 статті 10 цього Закону в частині сплати до бюджету податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, за винятком операцій з продажу переробним підприємством молока та м’яса живою вагою, що здійснюються сільськогосподарськими товаровиробниками незалежно від організаційно-правової форми власності, в яких сума, одержана від продажу сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки за попередній звітний (податковий) рік, становить не менше 50 відсотків загальної суми валового доходу підприємства.

Механізм акумуляції та використання коштів податку на додану вартість , що не підлягають сплаті до бюджету, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками-платниками податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини визначений в Порядку акумуляції та використання коштів податку на додану вартість , що не підлягають сплаті до бюджету, які нараховуються сільськогосподарськими товаровиробниками-платниками податку на додану вартість щодо операцій з продажу товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України №271 від 26.02.1999 р. з наступними змінами (далі по тексту – Порядок ).

Відповідно до пункту 4 Порядку сільськогосподарський товаровиробник зобов’язаний скласти декларацію з податку на додану вартість з реалізованої продукції, товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, крім операцій з продажу переробним підприємствам молока та м’яса живою вагою, і в терміни, передбачені законодавством для звітності, подавати її до органів державної служби.

Залишок податкових зобов’язань відповідно до декларації з податку на додану вартість з реалізованої продукції, товарів (робіт, послуг) власного виробництва, включаючи продукцію (крім підакцизних товарів), виготовлену на давальницьких умовах із власної сільськогосподарської сировини, тобто різниця між сумою податку на додану вартість, одержаною сільськогосподарськими товаровиробниками від покупців, та сумою податку на додану вартість, сплаченою ними постачальникам, перераховується сільськогосподарськими товаровиробниками з поточного рахунку на окремий рахунок у терміни, передбачені для перерахування суми податку на додану вартість до бюджету.

Пункт 11.29 статті 11 Закону України „Про податок на додану вартість” передбачає безспірне стягнення до державного бюджету не перерахованих відповідно до Порядку акумуляції належних сум податку на додану вартість, але це є сумою податкового зобов’язання по податку на додану вартість, а не штрафною (фінансовою) санкцією. При цьому слід зазначити, що стягненню до Державного бюджету підлягають лише кошти, які перераховані та спеціальний рахунок та використані платником податків за нецільовими призначенням. Будь-яких інших підстав стягнення таких коштів до Державного бюджету, в даному випадку не перерахування податку на додану вартість на спеціальний рахунок, ні Закон України “Про податок на додану вартість”, ні Порядок не передбачає.

Враховуючи викладене господарський суд вважає безпідставним та необґрунтованим нарахування позивачу штрафної (фінансової) санкції за рішенням Кіровоградської МДПІ від 03.11.2006 р. №/2 в частині нарахування штрафної (фінансової) санкції в розмірі 38783,00 грн.

Згідно висновків Кіровоградської МДПІ, викладених в акті перевірки від 17.08.2006 р., в порушення підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7, пункту 11.29 статті 11 Закону України “Про податок на додану вартість” та пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.1999 . №271 ВАТ “Новгородський райагрохім” включено до складу податкового кредиту загальної декларації суму податку на додану вартість в розмірі 25598,00 грн.

ВАТ “Новгородківський райагрохім” та ЗАТ “Олександрійський цукровий завод” укладено договір №110 від 01.10.2004 р. За умовами договору завод відшкодовує підприємству 40% вартості доставки цукрової сировини у фізичної вазі грошима або відповідною кількістю цукром.

За результатами господарської операції по договору №110 від 01.10.2004 р. позивачем включено до спеціальної податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2004 року вартість послуг по перевезенню сировини до заводу в сумі 115284,28 грн., в тому числі податок на додану вартість в розмірі 19214,05 грн. та реалізації меляси та жому на суму 30810,00 грн., в тому числі податок на додану вартість в розмірі 5135,00 грн. В грудні включено до податкового кредиту спеціальної податкової декларації з податку на додану вартість суму податку на додану вартість 1298,60 грн. за придбані мішки отримані разом з цукром, виробленим на давальницьких умовах з сировини позивача.

Вартість цукру та мішки на суму 146094,28 грн., в тому числі податок на додану вартість в розмірі 24349,05 грн., отриманих за послуги та мелясу згідно податкової накладної №ЦУ0616 від 13.05.2005 р. віднесено до податкового кредиту спеціальної податкової декларації за травень 2005 року. У червні 2005 року підприємство реалізує придбаний цукор та мішки і відносить суму податку на додану вартість до податкового зобов'язання загальної податкової декларації, при цьому проводить коригування податкового кредиту зі скороченої декларації за травень 2005 року в загальну декларацію з податку на додану вартість за червень в сумі 25598,00 грн.

Згідно доказів представлених сторонами позивач відноситься до сільськогосподарських товаровиробників, в яких сума, одержана від продажу сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки за попередній звітний період (податковий) рік, становить не менше 50 відсотків загальної суми валового доходу підприємства, тобто на позивача поширюється дія пункту 11.29 статті 11 Закону України „Про податок на додану вартість”.

Відповідно до пункту 1.19 статті 1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” бартер (товарний обмін) – господарська операція, яка передбачає проведення розрахунків за товари (роботи, послуги) у будь-який формі, іншій ніж грошова, включаючи будь-які види заліку і погашення взаємної заборгованості, у результаті яких не передбачається зарахування грошових коштів на рахунки продавця для компенсації вартості таких товарів.

Згідно вищезазначених умов оподаткування сільськогосподарського виробництва в Україні, позивач, керуючись пунктом 4 Постанови КМУ №271, під час придбання за бартерною операцією цукру та мішків та продажу послуги по перевезенню врожаю, що підтверджують податкові накладні №ЦУ0616 від 13.05.2005 р., №75 від 28.12.2004 р., відобразив у спеціальної декларації по податку на додану вартість і перерахував на спеціальний рахунок суми податку на додану вартість по операції з надання послуг з перевезення та відобразив у спеціальної декларації по податку на додану вартість податковий кредит по придбанню цукру і мішків. Відповідач підтвердив правильність оформлення позивачем спеціальної податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2005 року з відповідним відображенням господарської операції по договору №110 від 01.10.2004 р.

У червні 2005 року придбаний позивачем цукор та мішки за даним договором був реалізований, що правомірно відображено ним в загальній декларації за червень 2005 року, оскільки дана операція не є поставкою власної сільськогосподарської продукції.

Відповідно до пункту 7.2.8 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” платник податку повинен вести облік операцій з поставки та придбання товарів, які підлягають оподаткуванню.

Під час продажу цукру, оскільки операція з придбання цукру переходить із її пільгового режиму оподаткування до її загального режиму оподаткування, то погоджуючись з позицією позивача суд вважає, що облік податку на додану вартість, сплаченого та нарахованого у зв'язку з такою операцією повинен здійснюватися на загальних підставах.

Відповідно до пункту 7.4.3 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” у разі коли товари (роботи, послуги), що виготовлені таабо придбані, частково використовуються в оподаткованих операціях, а частково – ні, до суми податкового кредиту включається та частка сплаченого (нарахованого) податку при їх виготовленні або придбанні, яка відповідає частці використання таких товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях звітного періоду.

У разі здійснення сільськогосподарським товаровиробником операції, на які поширено та не поширено норми спеціальних режимів, суми податку на додану вартість, сплачені при придбанні основних фондів, товарно-матеріальних цінностей та інших товарів (робіт, послуг), що одночасно використовуються у таких операціях, підлягають розподілу відповідно до питомої ваги їх використання у таких операціях з метою включення до податкового кредиту окремих декларацій, за якими суми податку на додану вартість, нараховані до сплати, залишаються у власному розпорядженні для цільового використання, та такої декларації, яка подається щодо діяльності за якою здійснюються розрахунки з бюджетом. У випадку, коли такі суми включено до податкового кредиту однієї декларації, без урахування використання основних фондів чи інших товарів (робіт, послуг) у різних видах діяльності щодо яких застосовуються спеціальні чи загальні режими нарахування та сплати податку на додану вартість, необхідно провести відповідний розподіл податкового кредиту.

Отже оскільки придбаний товар, а саме цукор та мішки, не використовувалися позивачем у господарської діяльності, а були реалізовані в червні 2005 року в повному обсязі, то при розподілі сума податку на додану вартість, сплачена при придбанні, у повному обсязі правомірно віднесена до податкового кредиту в податкову декларацію за червень 2005 року.

За таких обставин, господарський суд вважає правомірними дії платника податку по коригуванню податкового зобов'язання з податку на додану вартість в зв'язку з продажем цукру та мішків шляхом виключення з податкової декларації з податку на додану вартість скороченої податкового кредиту в сумі 25598,00 грн. та включення даної суми до податкової декларації з податку на додану вартість загальної.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає помилковим висновок податкового органу про порушення позивачем підпунктів 7.4.1 пункту 7.4, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” та безпідставним нарахування податкового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 25598,00 грн.

Керуючись частинами 1 - 3 статті 160, частинами 1 - 2 статті 162, статтею 163, частинами 1- 4 статті 254, статтею 258, пунктом 6 розділу 7 "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Кіровоградської міжрайонної державної податкової інспекції №/2 від 03.11.2006 року в частині нарахування штрафних фінансових санкцій по податку на додану вартість в розмірі 38783 грн. 00 коп.

Визнати нечинним податкове повідомлення - рішення Кіровоградської міжрайонної державної податкової інспекції №/0/2 від 03.11.2006 року про нарахування податкового зобов'язання в розмірі 38397 грн. 00 коп., з яких: 25598 грн. 00 коп. - основний платіж та 12799 грн. 00 коп. - штрафні (фінансові) санкції.

Стягнути з Державного бюджету України на користь відкритого акціонерного товариства "Новгородківський райагрохім" (ідентифікаційний код 05489595, відомості про рахунки відсутні) судові витрати по справі в розмірі 3,40 грн. державного мита.

За заявою стягувача після набрання постановою законної сили господарський суд видає виконавчий лист.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження , але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Кіровоградської області.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України – з дня складання в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, і копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя

С. Б. Колодій

Дата виготовлення постанови в

повному обсязі - 21.04.2008 року.