КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2008                                                                                           № 05-5-33/14633

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Мартюк А.І.

суддів:           Зубець Л.П.

Лосєва А.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Шаповал С.М. – довіреність №53-02/73 від 15.01.2007 р.

від відповідача - не з’явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат"

на рішення Господарського суду м.Києва від 30.10.2007

у справі № 05-5-33/14633 (Мудрий С.М.)

за позовом                               Відкритого акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "ФПГ Інформ"

про                                                  стягнення 312,32 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача 312,32 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва №05-5-33/14633 від 30.10.2007р. позовну заяву Відкритого акціонерного товариства “Криворізький залізорудний комбінат” було повернуто позивачу без розгляду на підставі п.1, п.4, п.6 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись із зазначеною Ухвалою, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив Ухвалу Господарського суду міста Києва №05-5-33/14633 від 30.10.2007р. скасувати і направити справу на розгляд до суду першої інстанції. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що судом першої інстанції невірно застосовано норми процесуального права, а саме ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2007р. апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 26.12.2007р.

У судове засідання 26.12.2007р. представники сторін не з’явились, про причини нез’явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань від сторін до суду не надходило.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 23.01.2008р.

Представник позивача у судовому засіданні 23.01.2008р. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити, Ухвалу Господарського суду міста Києва №05-5-33/14633 від 30.10.2007р. скасувати і направити справу на розгляд до суду першої інстанції.

Представник відповідача у судове засідання 23.01.2008р. не з’явився, відзиву на апеляційну скаргу не надав, про причини нез’явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань від відповідача до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін не була визнана судом обов’язковою, а також зважаючи на наявні у справі докази належного повідомлення представника відповідача про місце, дату та час судового розгляду, апеляційний суд визнав можливим розглядати справу у відсутність представника відповідача, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Ухвалою №05-5-33/14633 від 03.05.2007р. позовну заяву Відкритого акціонерного товариства “Криворізький залізорудний комбінат” було повернуто позивачу без розгляду, оскільки позовна заява та додані до неї матеріали підписані головою правління Відкритого акціонерного товариства “Криворізький комбінат” Караманицем Ф.І., але жодного документа, який би підтверджував повноваження даної особи підписувати позовну заяву не додано; не подано доказів сплати державного мита у встановленому порядку, а також не подано доказів надсилання відповідачу позовної заяви і доданих до неї документів.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній ухвалі, вважає їх помилковими, виходячи з наступного.

Форма і зміст позовної заяви, а також перелік документів, які додаються до неї визначені в ст. ст. 54, 57 Господарського процесуального кодексу України.

Недодержання вимог статей 54 і 57 Господарського процесуального кодексу України щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 28 Господарського процесуального кодексу України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище.

В ч.5 ст. 65 Господарського кодексу України передбачено, що керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси, зокрема, в органах державної влади, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами.

Згідно з ч.1 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов'язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Враховуючи положення ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, за наявності у місцевого господарського суду сумнівів щодо повноважень посадової особи на підписання позовної заяви, суд не позбавлений права і можливості витребувати від сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, додаткові докази.

Отже, нормами Господарського процесуального кодексу України передбачено право суду витребувати від сторін необхідні докази та обов’язок сторони надавати їх. Тобто, суд не може повернути позовну заяву з мотиву недодання документів, що є доказами, оскільки позивач може їх надавати, а суд - вимагати їх надання до закінчення розгляду справ.

Аналогічна позиція викладена в Роз’ясненні Вищого господарського суду України №02-5/289 від 18.09.1997р. “Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України” (із змінами та доповненнями).

За таких обставин, посилання суду першої інстанції на факт неподання позивачем доказів на підтвердження повноважень голови правління підприємства, як на підставу повернення позовної заяви без розгляду, колегія суддів вважає необґрунтованим.

Зазначаючи про неподання позивачем доказів сплати державного мита у встановленому порядку, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з п.14 Інструкції “Про порядок обчислення та справляння державного мита”, на зворотному боці платіжного доручення робиться напис кредитної установи такого змісту: “Зараховано в доход державного бюджету ___ грн. (дата)”. Цей напис скріплюється першим та другим підписами посадових осіб з відтиском печатки кредитної установи та з відміткою дати виконання платіжного доручення.

Згідно з п.5 глави 1 розділу 2 Інструкції про міжбанківський переказ грошей в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України №110 від 17.03.2004р., право першого підпису належить керівнику банку (філії) та уповноваженим ним службовим особам, право другого підпису належить головному бухгалтеру банку (філії) та службовим особам, уповноваженим керівником банку.

В оскаржуваній Ухвалі суду зазначено, що на поданому позивачем платіжному дорученні №475 від 23.07.2007р. напис про зарахування державного мита до державного бюджету скріплено підписом Зам. управл. відділенням Шпаком М.І. замість головного бухгалтера, що не передбачено вищевказаною Інструкцією. Окрім того, в платіжному дорученні не зазначений код бюджетної класифікації та символ звітності.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступні обставини.

Згідно з пунктом 14 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, у разі безготівкового перерахування державного мита з рахунка платника відповідальний виконавець установи банку зобов'язаний на лицевій чи зворотній стороні останнього примірника платіжного доручення, який видається платнику, зробити відповідний напис (помітку) про зарахування державного мита до державного бюджету. Цей напис скріплюється першим і другим підписами посадових осіб і відтиском круглої печатки кредитної установи з зазначенням дати виконання платіжного доручення.

З матеріалів справи вбачається, що на зворотному боці платіжного доручення №475 від 23.07.2007р. про сплату державного мита за подання позовної заяви вчинено напис: “Госпошлина в сумне сто две грн. 00 коп. зачислена в доход бюджета 25 июля 2007 года в полном объеме. Управоляющий отделением «Горняцкое» КФ КБ «ПриватБанк» Малая М.Н., Зам. Управляющего отделением «Горняцкое» КФ КБ «ПриватБанк» Шпак М.И.”

Колегія суддів вважає, що платіжне доручення вважається достатнім доказом сплати державного мита, якщо воно не повернуте Державним казначейством України, а зазначення посади “Зам. Управляющего отделением” не свідчить про відсутність у вказаної посадової особи повноважень ставити підпис на платіжному дорученні про сплату державного мита, оскільки в установі банку може бути декілька посадових осіб, які мають право другого підпису. А у разі виникнення сумнівів щодо надходження і зарахування державного мита до державного бюджету, суд вправі витребувати від позивача відповідне підтвердження територіального органу казначейства, якому державне мито перераховано, про що зазначається в ухвалі про порушення провадження у справі.

Аналогічна позиція викладена в Роз’ясненні Вищого арбітражного суду України “Про деякі питання практики застосування розділу IV господарського процесуального кодексу України” №02-5/78 від 04.03.1998р. “Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України” (із змінами та доповненнями).

Окрім того, позивач надав апеляційному суду копію Довідки Головного Управління Державного казначейства України у м. Києві №6.2-11/10965 від 13.11.2007р., якою підтверджено, що кошти згідно з платіжним дорученням №475 від 25.07.2007р. у сумі 102,00 грн. надійшли до Державного бюджету України.

Щодо ненадання доказів надіслання відповідачу копії позовної заяви з доданими до неї документами, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано лише опис вкладення поштового відправлення позовної заяви та доданих до неї матеріалів від 07.08.2007р. без відповідного розрахункового документу (касового чеку, квитанції, тощо), який, на думку місцевого господарського суду, не може бути сприйнятий як доказ надіслання відповідачеві копії позовної заяви з доданими до неї документами, оскільки він підтверджує лише вміст поштового відправлення, а не сам факт прийняття для пересилання поштового відправлення відділенням зв’язку.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, виходячи з наступних підстав.

Згідно з п.1 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету міністрів України №1155 від 17.08.2002р. (із змінами та доповненнями), ці Правила відповідно до Законів України “Про поштовий зв'язок”, “Про зв'язок”, “Про захист прав споживачів” та актів Всесвітнього поштового союзу визначають порядок надання послуг поштового зв'язку, права та обов'язки операторів поштового зв'язку і користувачів послуг поштового зв'язку та регулюють відносини між ними (далі за текстом – Правила).

Відповідно до п.2 Правил, дія цих Правил поширюється на операторів поштового зв'язку України всіх форм власності, які згідно із законодавством надають послуги поштового зв'язку.

Згідно з п.3 Правил, пересилання поштових відправлень (поштових переказів) - сукупність операцій з приймання, обробки, перевезення та доставки (вручення) поштових відправлень (поштових переказів).

Послуги поштового зв'язку - продукт (результат) діяльності оператора поштового зв'язку з приймання, обробки, перевезення та доставки (вручення) поштових відправлень, виконання доручень користувачів щодо поштових переказів, банківських операцій, спрямований на задоволення потреб користувачів.

Поштові відправлення - листи, поштові картки, бандеролі, мішки "M", секограми, дрібні пакети, міжнародні поштові відправлення з оголошеною цінністю, посилки, прямі контейнери, оформлені відповідно до цих Правил.

Поштове відправлення з оголошеною цінністю - поштове відправлення (лист, бандероль, посилка, прямий контейнер), що приймається для пересилання з оцінкою вартості вкладення, визначеною відправником, і вручається адресатові (одержувачу) під розписку.

Приймання поштового відправлення (поштового переказу) - виробнича операція, яка полягає в оформленні поштового відправлення (поштового переказу), що подається відправником для пересилання.

Відповідно до п.11, п.12 Правил, поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, пересилання, доставки (вручення) поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю, звичайні, а також на внутрішні, що пересилаються в межах України, та міжнародні, що пересилаються за межі України, надходять до України, а також пересилаються через територію України транзитом.

Про прийняття для пересилання реєстрованого поштового відправлення (поштового переказу) відправникові з додержанням вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" видається розрахунковий документ, що підтверджує надання такої послуги (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) (п.36 Правил).

Згідно з п.78 Правил, внутрішні листи і бандеролі з оголошеною цінністю та посилки, відправниками яких є фізичні особи, подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. За бажанням відправника вони можуть прийматися з описом вкладення. Зразок бланка такого опису затверджується уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі зв'язку.

Бланк опису вкладення заповнюється відправником у двох примірниках із зазначенням адреси одержувача, кількості предметів, вартості кожного з цих предметів. Обидва примірники опису підписуються відправником.

Працівник об'єкта поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису видається відправникові, другий вкладається до поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

У відповідності до п.92 Правил, послуги поштового зв'язку оплачуються під час їх замовлення за діючими тарифами готівкою у національній валюті або шляхом безготівкового розрахунку із застосуванням платіжних карток, розрахункових чеків та інших розрахункових документів.

Послуги поштового зв'язку оплачуються з використанням поштових марок, відбитків державного знака маркувальної машини, відбитків про оплату, нанесених друкарським чи іншим способом, відміток, які свідчать про те, що оплату проведено повністю ("Taxe percue"), а також міжнародних купонів для відповіді, що видаються Міжнародним бюро Всесвітнього поштового союзу (п.94 Правил).

В матеріалах справи наявна копія опису вкладення у цінний лист, в якому на адресу відповідача було надіслано позовну заяву №53-02/1113 від 24.07.2007р. та розрахунок процентів за користування чужими коштами. Даний опис вкладення, зокрема, містить відбиток календарного штампу із зазначенням дати приймання листа, а також підпис працівника зв’язку, який перевірив відповідність вкладення опису. Вказані дії (операція) є складовою частиною процедури приймання поштових відправлень, визначеною Правилами надання послуг поштового зв’язку, а розрахунковий документ (касовий чек, квитанція, тощо), про який зазначає в оскаржуваній Ухвалі суд першої інстанції, лише підтверджує факт оплати наданих послуг зв’язку.

Тобто, бланк опису вкладення, завірений відповідним відділенням поштового зв’язку може вважатись належним доказом направлення відповідачу копії позовної заяви з доданими до неї документами, а за наявності сумнівів з цього приводу, місцевий господарський суд, відповідно до ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, має право витребувати від позивача відповідні докази.

Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що Ухвала Господарського суду міста Києва №05-5-33/14633 від 30.10.2007р. прийнята з невірним застосуванням норм процесуального права та має бути скасована.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ч.4 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України, у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Таким чином, апеляційна скарга Відкритого акціонерного товариства “Криворізький залізорудний комбінат” підлягає задоволенню повністю, а оскаржувана Ухвала - скасуванню з направленням справи №05-5-33/14633 на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 28, 38, 63, 86, 99, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Криворізькийзалізорудний комбінат” задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва №05-5-33/14633 від 30.10.2007р. скасувати.

3. Справу №05-5-33/14633 направити на розгляд до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом місяця у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя                                                                      Мартюк А.І.

Судді                                                                                          Зубець Л.П.

Лосєв А.М.

31.01.08 (відправлено)