ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

08.05.08                                                                                           Справа № 3/258

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючої-судді Дубник О.П.

суддів Кравчук Н.М.

Юрченко Я.О.

При секретарі судового засідання Ніколайчук С.В.

розглянув апеляційну скаргу приватного підприємства (далі ПП) «ЕБС»без номера та дати

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 24.01.2008р.

у справі №3/258

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) «КФ-СПЕЦБУД», м.Івано-Франківськ

до відповідача ПП «ЕБС», м.Івано-Франківськ

про розірвання договору купівлі-продажу №2 від 15.06.07р. та стягнення з ПП «ЕБС»837825,48 грн.

за участю представників

від позивача – Мартинюк Н.Р. –представник (дов. у справі);

від відповідача – Йосифів П.І. –представник (дов. у справі).

Справа до розгляду в апеляційному порядку призначалась в складі головуючого судді –Дубник О.П., членів колегії, суддів –Духа Я.В., Якімець Г.Г.

У зв’язку із відставкою судді Духа Я.В. та зайнятістю судді Якімець Г.Г. в іншому судовому засіданні, справу передано розпорядженням голови суду іншому складу колегії, без зміни головуючого судді: суддям –Дубник О.П., Кравчук Н.М., Юрченко Я.О.

Через неявку представника апелянта розгляд його апеляційної скарги відкладався.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 24.01.2008р. у справі №3/258 (суддя Фрич М.М.) частково задоволено позов ТзОВ «КФ-СПЕЦБУД»до ПП «ЕБС»та визнано недійсним п.8 угоди про розірвання договору купівлі-продажу №2 від 15.06.07р. Стягнено з відповідача на користь позивача 837825,48 грн. сплачених коштів. В решті частині вимог в позові відмовлено.

Рішення суду мотивовано ст.193, 202 Господарського кодексу України, ст.3, 6, 202, 651 Цивільного кодексу України, на підставі яких господарським судом зроблено висновок, що внаслідок укладення угоди від 29.08.2007р. про розірвання договору купівлі-продажу №2 від 15.06.2007р. у відповідача виникло зобов'язання по поверненню позивачу сплачених останнім коштів за договором в сумі 837825,48 грн. Суд також, керуючись ст.83 ГПК України, вийшов за межі позовних вимог та визнав недійсним п.8 угоди від 29.08.2007р., як такий, що не відповідає вимогам закону.

З мотивів, зазначених в апеляційній скарзі, ПП "ЕБС" оскаржило рішення суду стверджуючи про те, що воно прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема: ч.1 ст.4-6, ч.3 ст.22, ч.2 ст.36, п.4 ч.1 ст.63 ГПК України, наполягаючи на тому, що суд першої інстанції не врахував, що позивачем не сплачено в повному обсязі державне мито при поданні позову, протягом розгляду справи позивач змінив одночасно предмет і підставу позову та надав неналежним чином посвідчені копії письмових доказів, а також було безпідставно відмовлено в колегіальному розгляді справи.

Крім того, апелянт вважає, що в суду не було достатніх підстав для задоволення позову, оскільки угода від 29.08.2007р. про розірвання договору №2 від 15.06.2007р. не підписувалась уповноваженою особою, якою є директор ПП «ЕБС» д.Череватюк О.І., а тому зазначена угода, в силу положень ст.ст.638, 639 ЦК України та ст.181 ГК України, є неукладеною. Одночасно апелянт вказує, що угода є також недійсною, враховуючи п.8, який передбачав її недійсність при недотриманні строків або зобов'язань сторонами угоди, а тому, не встановивши обставини підписання угоди, в суду першої інстанції не було правових підстав виходити за межі позовних вимог і визнавати п.8 недійсним.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач не погоджується з доводами апелянта, стверджуючи про законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Крім того, позивач зазначив, що угода від 29.08.2007р. про розірвання договору №2 від 15.06.2007р. є правомірною, оскільки на даний час вона не визнана недійсною в судовому порядку. Щодо порушень норм процесуального права то позивач ствердив, що державне мито при поданні позову було сплачено в повному обсязі, письмові докази подані засвідчені підписом представника та оригінали їх оглядалися в судовому засіданні, під час розгляду справи мало місце тільки зміна підстави позову, а також те, що справа не потребувала колегіального розгляду оскільки не є складною.

Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, суд встановив наступне:

15.06.2007р. між ТзОВ КФ "СПЕЦБУД" (покупець) та ПП "ЕБС" (продавець) укладено договір купівлі-продажу №2, згідно умов якого продавець зобов'язувався передати у власність позивача будівельну техніку, а покупець оплатити за неї встановлену договором суму. Відповідно до порядку оплати по зазначеному договору, позивач сплатив відповідачу суму першого платежу в сумі 837825,48 грн., що доводиться наявною в справі копією платіжного доручення №03 від 15,06.2007р., довідкою ПП "ЕБС" від 16.07.2007р. Ці фактичні обставини не заперечуються апелянтом.

29.08.2007р. сторонами було укладено угоду про розірвання вищевказаного договору купівлі-продажу. Згідно п.3.1. угоди продавець зобов'язувався повернути покупцю на його поточний рахунок суму першого платежу в розмірі 837825,48 грн. протягом трьох банківських днів з дати підписання угоди.

Згідно ст.193 Господарського кодексу України, а також ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності з ст.530 Цивільного кодексу України зобов'язання підлягає виконанню у встановлений строк.

Відповідач протягом розгляду справи в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції не довів та не надав належних доказів виконання свого зобов'язань по поверненню зазначених коштів позивачу.

З матеріалів справи вбачається, що угода від 29.08.2008р. підписана представниками сторін та скріплена мокрими печатками, що засвідчує волевиявлення сторін, а тому відповідає вимогам ст.181 ГК України та ст.208 ЦК України.

Щодо тверджень апелянта про неукладеність угоди від 29.08.07р., то вони не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки в силу положень ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Як пояснив представник апелянта, ПП "ЕБС" не зверталося з відповідним позовом до суду, а тому в суду апеляційної інстанції немає підстав вважати цю угоду недійсною. Крім того, суд апеляційної інстанції, в силу ст.101 ГК України позбавлений можливості вирішувати питання про недійсність угоди при перегляді оскаржуваного рішення так як дане питання не було предметом розгляду в суді першої інстанції. На підставі наведеного обґрунтованою була і відмова відповідачу в проведенні почеркознавчої експертизи.

За таких обставин судом першої інстанції правильно зроблено висновок про підставність вимог позивача.

Судом апеляційної інстанції також не встановлено порушень норм процесуального права, які призвели до прийняття неправильного рішення судом першої інстанції, а зазначені апелянтом порушення не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ч.ч.2 та 3 ст.104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Безумовною ж підставою для скасування рішення місцевого господарського суду є порушення норм процесуального права, вичерпний перелік яких наведено в ч.3 ст.104 ГПК України.

Що стосується прийняття судом першої інстанції рішення про визнання п.8 угоди

від 29.08.2007р. недійсним то тут слід зазначити наступне.

Як встановлено ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом або судовим рішенням. Зважаючи на зазначену норму, п.8 угоди, який встановлює недійсність угоди через недотримання строків та зобов'язань сторонами, прямо суперечить цивільному законодавству і ця невідповідність є очевидною. Крім того зазначений пункт порушує права позивача, а тому, суд першої інстанції правомірно, керуючись п.2 ч.1 ст.83, вийшов за межі позовних вимог та визнав його недійсним.

На підставі викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 103, 105 ГПК України,

Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.          Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Івано-Франківської області від 24.01.08р. у цій справі –без змін.

2.          Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена згідно ст.ст.107, 109 ГПК України.

3.          Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуюча-суддя О.П. Дубник

суддя Н.М.Кравчук

суддя Я.О.Юрченко

Постанова підписана 13.05.2008р.