ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.08                                                                                           Справа№ 2/1617-22/364А

за позовом Санітарно-епідеміологічної станції Галицького району, м.Львів

до відповідача Державної інспекції з контролю за цінами у Львівській області, м.Львів

до 3-ої особи-1, яка

до 3-ої особи-2, яка

до 3-ої особи-3, яка

не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ДПА Львівської області, м.Львів

не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ДПІ у Галицькому районі м.Львова , м.Львів

не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ДПА України, м.Київ

про визнання нечинним рішення № 4 від 27.12.2004р.

Суддя М.Желік

секретар О.Дімітрова

Представники

від позивача: Винар Л.В. .( довіреність № 659 від 18.10.06р.)

від відповідача: Рущак О.О. ( довіреність № 04-268 від 29.01.08р.)

від 3-ої особи-1: не з”явився

від 3-ої особи-2: не з”явився

від 3-ої особи-3: не з”явився

СУТЬ СПОРУ:

Позов заявлено санітарно-епідеміологічною станцією Галицького району м.Львова, м.Львів до Державної інспекції з контролю за цінами про визнання нечинним рішення № 4 від 27.12.2004 року за участю 3-іх осіб, які не заявляють самостійних вимог на пердмет спору на стороні позивача Державної податкової адміністрації Львівської області, м.Львів, Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова, м.Львів, Державної податкової адміністрації України , м.Київ

Ухвалою суду від 20.10.2006 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду на 21.11.2006 року. В порядку ст.150 КАС України розгляд справи відкладено до 13.12.2006р., 06.02.2007р., 13.03.2007р., 03.04.2007р., 10.05.2007р., Ухвалою суду від 10.05.2007р. провадження у справі зупинено. Ухвалою суду 16.01.2008р. провадження у справі поновлено та призначено справу до судового розгляду на 31.01.2008р 31.01.2008р. в судовому засіданні оголошено перерву до 26.02.2008р.. В порядку ст.150 КАС України розгляд справи відкладено до 05.04.2008р., 22.04.2008р. 22.04.2008р. в судовому засіданні оголошено перерву до 13.05.2008р.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву за № 10/5-3/1899 від 15.11.2006р., просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представникам сторін роз”яснено їх процесуальні права та обов”язки згідно ст.ст.49, 51 КАС України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Державною інспекцією з контролю за цінами у Львівській області було проведено перевірку правильності формування та застосування тарифів на роботи та послуги, що надаються і виконуються за плату відповідно до Постанови КМУ від 27.08.2003 р. № 1351 „Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби”, в результаті якої виявлено порушення державної дисципліни цін і складено акт № 001237 від 06.10.2004р.

За результатами проведеної перевірки на підставі акту Державної інспекції з контролю за цінами у Львівській області прийнято рішення № 4 від 27.12.2004р. про застосування економічних санкцій , шляхом вилучення у Санітарно-епідеміологічної станції у Галицькому районі м.Львова в доход бюджету Галицького району 17090,61 грн.

Санітарно-епідеміологічна станція Галицького району м.Львова не погоджується з прийнятим 27.12.2004р. рішенням № 4, що стало підставою для оскарження в судовому порядку.

В основу позовних вимог позивачем покладено те, що Постановою КМУ від 27.08.2003 р. № 1351 затверджено тарифи (прейскуранти) на роботи і послуги, що виконуються та надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби і у ній відсутні посилання на те, що ПДВ включено до тарифів, що затверджені даною Постановою. Також, як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на лист ДПА від 16.09.2003р., яким повідомляється, що тарифи (прейскуранти) на роботи та послуги, що виконуються та надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби без врахування ПДВ і при здійсненні зазначених операцій до ціни необхідно додавати цей податок. А відповідно до вимог Закону України „Про податок на додану вартість” види послуг, які надаються закладами державної санітарно-епідеміологічної служби, не відносяться до операцій, які звільняються від оподаткування і відповідно мають обкладатись податком на додану вартість.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін , суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

При прийнятті постанови суд виходив з наступного:

Державною інспекцією з контролю за цінами у Львівській області було проведено перевірку правильності формування та застосування тарифів на роботи та послуги, що надаються і виконуються за плату відповідно до Постанови КМУ від 27.08.2003 р. № 1351 „Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби”, в результаті якої виявлено порушення державної дисципліни цін і прийнято рішення № 4 від 27.12.2004р. про застосування економічних санкцій , шляхом вилучення у Санітарно-епідеміологічної станції у Галицькому районі м.Львова в доход бюджету Галицького району 17090,61 грн.

Відповідно до ст.14 Закону України „Про ціни та ціноутворення” від 03.12.1990р. № 507-ХII ( із змінами), вся необґрунтовано одержана підприємством, організацією сума виручки в результаті порушення державної дисципліни цін підлягає вилученню в доход бюджету, крім того стягується штраф у двократному розмірі необгрнутовано одержаної суми виручки.

Відповідно до п.3 ст.116 Конституції України, до повноважень Кабінету Міністрів України належить проведення цінової політики, яке в свою чергу реалізовано в Законі України „Про ціни та ціноутворення”, згідно із яким Кабінет Міністрів України забезпечує здійснення державної політики цін, визначає перелік продукції, товарів і послуг, державні фіксовані та регульовані ціни (тарифи), які затверджуються відповідними органами державного управління.

Відповідно до ст.35 Закону України „Про Державну санітарно-епідеміологічну службу України” та на реалізацію права закладів санітарно-епідеміологічної служби надавати платні послуги з метою одержання коштів до спеціального фонду державного бюджету, КМУ прийняв постанову від 27.08.2003р. № 1351 „ Про затвердження тарифів на роботи та послуги, що виконуються та надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби”, а також Постанову від 11.05.2006р. № 662 у відповідності до яких заклади санітарно-епідеміологічної служби зобов”язані надавати послуги по конкретно визначених розмірах тарифів.

Пункт 1.8 „Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контрою за цінами”, затвердженої спільним наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України та Міністерства фінансів України від 03.12.2001р. № 298/519 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 18.12.2001р. за № 1047/6238) передбачає, що факти завищення цін і тарифів суб”єктами господарювання, які встановлені самостійно, у разі повернення суб”єктами господарювання суми необґрунтовано отриманої виручки споживачам або перерахування її в дохід відповідного бюджету до початку перевірки, як порушення державної дисципліни цін, не розглядаються (початком перевірки вважається дата, яка зазначена в акті).

Відповідно до п.4.1 ст.4 Закону України „Про податок на додану вартість” ( у редакції чинній на час існування спірних правовідносин) база оподаткування операцій з поставки товарів ( робіт, послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними або регульованими цінами (тарифами) з урахуванням акцизного збору , ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов”язкових платежів), за винятком ПДВ, що включаються в ціну товарів (робіт, послуг) згідно із законами України з питань оподаткування.

Постановою № 1351 були затверджені тарифи (прейскуранти) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби. Ці тарифи включали ПДВ (оскільки у постанові не було зазначене протилежне).

Необґрунтованим є посилання позивача на лист-роз”ясненя ДПА України від 15.09.2003р. № 8101/5/15-2416, який був адресований Міністерству охорони здоров”я України.

Розділом II Закону України „Про державну податкову службу України” не передбачено виконання функцій органами державної податкової служби в частині формування та встановлення регульованих цін та тарифів. Отже, надаючи роз”яснення щодо структури встановлених постановою КМУ від 27.08.03 р. № 1351 фіксованих тарифів на роботи та послуги, що надаються установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби, Державна податкова адміністрація згідно зі ст. 19 Конституції України перевищила свої повноваження, А тому, відповідно, використання санітарно-епідеміологічними станціями зазначеного роз”яснення суперечить чинному законодавству.

ДПА України у своєму листі від 15.05,2003р. № 8101/5/15-2416, виходила з помилкового припущення, про те, що до тарифів (прейскурантів) установлених постановою № 1351, ПДВ не включено. Крім того, відповідно до п.п. „г” підпункту 4.4.2 пункту 4.2 ст.4 Закону України від 21.12.2000р. № 2181-III „Про порядок погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” податкове роз”яснення є оприлюдненням офіційного розуміння окремих положень податкового законодавства контролюючими органами в межах їх компетенції, яке використовується при обґрунтуванні їх рішень, під час проведення апеляційних процедур. Таким чином, на спірні правовідносини дана відповідь не поширюється.

Відповідно до ст. 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб”єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб”єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, санкції за порушення позивачем державної дисципліни цін за період 12.09.2003р. по 06.10.2004р. застосовані рішенням державної інспекції з контролю за цінами у Львівській області № 4 від 27.12.2004р. Таким чином, відповідачем пропущено встановлений ст. 250 ГК України строк застосування санкцій за період 27.12.2003р. по 01.10.2004р. Вартість наданих послуг за період з грудня 2003р. по жовтень 2004р. становить 4363,70 грн., що підтверджується довідкою СЕС від 07.02.2008р. № 225/012

За таких обставин, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення в частині скасування застосування санкцій в сумі 13091,10 грн. (4363,70 х 2).

Згідно із ч.4 ст.70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно з вимогами ст.71 КАС України , в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб”єкта владних повноважень обов”язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.В обґрунтування своїх заперечень , відповідач надав суду достатні докази правомірності прийняття рішення № 4 від 27.12.2004р. про застосування економічних санкцій за порушення позивачем державної дисципліни цін.

З врахуванням положень чинного законодавства України, практики його застосування найвищою судовою інстанцією України та обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Судові витрати покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 71, 160-163Ю, 167 КАС України, суд. –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задоволити частково.

2.          Визнати недійсним рішення державної інспекції з контролю за цінами у Львівській області № 4 від 27.12.2004р. в частині застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін в сумі 13091,10 грн.

3.          В решті частині рішення державної інспекції з контролю за цінами у Львівській області № 4 від 27.12.2004р. про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін задоволити.

Постанова набирає законної сили у відповідності із ст.254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена у порядку і строки, передбачені ст..186 КАС України.

Суддя                                                                                                     Желік М.Б.