ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2008 р.

№
2-5/420.1-2006

Вищий  господарський
суду  України  в складі колегії суддів:

головуючого: суддів:

Кравчука Г.А.
Мачульського
Г.М.                                         Шаргало
В.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі в Автономній Республіці Крим

на
постанову

Севастопольського
апеляційного господарського суду

від

22.06.2006р.

у
справі

№2-5/420.1-2006

Господарського
суду

Автономної
Республіки Крим

за позовом

Державної
податкової інспекції у м. Сімферополі в Автономній Республіці Крим

до

Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1

про

визнання
суми податкового зобов'язання та стягнення 266 420, 40 грн.

за участю
представників

-          позивача:

Шаравіна
А.М. (дов. від 25.05.07)

-          відповідача:

не
з'явився, -

В С Т А Н О В И В:

Оскарженою
постановою суду апеляційної інстанції (головуючий Дугаренко О.В., судді Градова
О.Г., Щепанська О.А.) залишено без змін рішення Господарського суду Автономної
Республіки Крим від 16.03.2006р. (суддя Гаврилюк М.П.), яким у задоволенні
позову відмовлено.

В
касаційній скарзі позивач просить зазначені судові рішення скасувати, ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, визнати суми податкових
зобов'язань, до нарахованих Державною податковою інспекцією в м. Севастополі з
використанням непрямих методів, по податку на додану вартість в сумі 50896,50
грн., по прибутковому податку в сумі 215523,90 грн., та стягнути з ці кошти із
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, посилаючись на порушення судами
норм матеріального та процесуального права.

Відзиву
на касаційну скаргу не надійшло.

Відповідач
не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні суду
касаційної інстанції.

Переглянувши
у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду
України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції,
приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Як
вбачається із оскаржених судових рішень предметом судового розгляду був позов
про визнання суми податкового зобов'язання та стягнення податкових платежів.

При
новому, повторному, розгляді справи, розглядаючи цей спір суди керувались
приписами податкового законодавства, та розглянули його (суд першої інстанції в
період з 08.09.2005р. по 16.03.2006р., а суд апеляційної інстанції -відповідно
у 2006 році) за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Однак
суди не врахували, що після прийняття у даній справі постанови Вищим
господарським судом України набрав чинності Кодекс адміністративного
судочинства України, яким було змінено підвідомчість даного спору та визначено,
що до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні
справи підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського
процесуального кодексу України 1991 року вирішують у першій та апеляційній
інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами
Кодексу адміністративного судочинства України (п.6 Розділу VІІ Прикінцевих та
перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України).

Дана
справа є справою адміністративної юрисдикції виходячи з наступного.

Пунктом
7 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України дано визначення
суб'єкта владних повноважень, згідно з яким - це орган державної влади, орган
місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих повноважень. Статтею 4 Закону України "Про
державну податкову службу в Україні" встановлено, що Державна податкова
адміністрація України є центральним органом виконавчої влади. Державні
податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та
Севастополі підпорядковуються Державній податковій адміністрації України.
Державні податкові інспекції у районах, містах (крім міст Києва та
Севастополя), районні у містах, міжрайонні та об'єднані державні податкові інспекції
підпорядковуються відповідним державним податковим адміністраціям в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі. Відповідно до ст.2
цього Закону завданням органів державної податкової служби є здійснення
контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення,
повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків
і зборів (обов'язкових платежів), а також неподаткових доходів, встановлених
законодавством.

Системний
аналіз змісту зазначених норм права свідчить про те, що органи Державної
податкової адміністрації України є органами виконавчої влади, їм надано право
здійснювати контроль за правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати
до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів та здійснювати заходи
погашення податкового боргу, зокрема, примусово.

Виходячи
з положень п.1 ст.3, п.4 ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства
України, справа за позовом суб'єкта владних повноважень у випадках,
встановлених законом, є справою адміністративної юрисдикції (адміністративною
справою).

Враховуючи
викладене, даний спір є публічно-правовим спором і підвідомчий адміністративним
судам України.

Проте,
судами попередніх інстанцій в порушення зазначених вимог процесуального закону розглянуто
справу адміністративної юрисдикції за правилами Господарського процесуального
кодексу України.

Таким
чином прийняті в даній справі судові рішення є незаконними, і тому підлягають
скасуванню.

При
цьому належить враховувати, що відповідно до приписів п.6 розділу VІІ
"Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного
судочинства України, до початку діяльності окружних та апеляційних
адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам
відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року,
вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні
господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України
(абзац 1). Адміністративні справи, провадження в яких було відкрито місцевими
та апеляційними господарськими судами до початку діяльності відповідного
адміністративного суду, розглядаються і вирішуються цими судами відповідно до
абзацу першого цього пункту (абзац 5).

З
вказаних норма права вбачається, що місцевими та апеляційними господарськими
судами після початку діяльності відповідного адміністративного суду можуть
розглядатись лише ті адміністративні справи, провадження в яких було відкрито.

Таким
чином враховуючи викладене, оскільки оскаржені судові рішення є незаконними,
оскаржені постанова суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції
підлягають скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для виконання
вимог розділу VІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу
адміністративного судочинства України.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119 п. 3, 11110
ч.1, 11111 Господарського процесуального кодексу України, пунктом 6
розділу VІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу
адміністративного судочинства України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну
скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі задовольнити
частково.

Постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду від 22.06.2006р. та рішення
Господарського суду Автономної Республіки Крим від 16.03.2006р. у справі
№2-5/420.1-2006 скасувати, справу передати до суду першої інстанції для
виконання вимог розділу VІІ "Прикінцеві та перехідні положення"
Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                            Г.А. Кравчук

С у д д і
Г.М.Мачульський

В.І. Шаргало