ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

02.06.2008

Справа №2-7/3881-2008

За позовом Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Сімферополя» (95053, м. Сімферополь, вул. Гурзуфська, 5, ідентифікаційний код 20671506)

До відповідача Комунального підприємства «Перовський житсервіс» (97560, Сімферопольський район, с. Перове, вул. Шкільна, 3, ідентифікаційний код 25629325)

Про стягнення 292893,93 грн.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача – Міркін А. Л., предст., дов. №22 від 06.08.2007 р.

Від відповідача - не з’явився.

Суть справи: Кримське республіканське підприємство «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Сімферополя» звернулось до Господарського суду АР Крим з позовною заявою до Комунального підприємства «Перовський житсервіс» про стягнення 292893,93 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що умовами договору від 23.03.2006 р. на відповідача був покладений обов’язок по щомісячній оплаті заборгованості у загальній сумі 961450,47 грн. з графіком погашення 13000,00 грн. на місяць. Позивач зазначає, що умови договору Комунальним підприємством «Перовський житсервіс» не виконуються, у зв’язку з чим станом на момент звернення до суду заборгованість відповідача за період з грудня 2007 по лютий 2008 року складає 45000,00 грн. Крім того, КРП «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Сімферополя» посилається на неналежне виконання відповідачем своїх обов’язків по повній та своєчасній оплаті наданих за договором №1644 від 01.04.2005 р. послуг з водопостачання та водовідведення, що призвело до виникнення заборгованості у сумі 237375,21 грн., яку позивач просить стягнути в примусовому порядку. Також, враховуючи порушення відповідачем строків виконання грошового зобов’язання, КРП «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Сімферополя» заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача 6682,14 грн. інфляційних втрат, 3% річних у сумі 1057,08 грн. та 2779,50 грн. пені.

У судовому засіданні, що відбулося 05.05.2008 р., представник Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Сімферополя» надав суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначив, що відповідачем в добровільному порядку була погашена заборгованість у сумі 4000,00 грн., у зв’язку з чим позивач просить стягнути з Комунального підприємства «Перовський житсервіс» 233 375,21 грн. основного боргу, 6682,14 грн. інфляційних втрат, 3% річних у сумі 1057,08 грн., 2779,50 грн. пені та 45 000,00 грн. заборгованості за договором від 23.03.2006 р.

Відповідач у судове засідання двічі не з’явився, відзив на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи був проінформований належним чином рекомендованою кореспонденцією.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов’язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін – це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо неявка цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи не вбачається.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами у порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи відкладався у порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ :

01.04.2005 р. між Сімферопольським виробничим підприємством водопровідно-каналізаційного господарства (Водоканал), правонаступником якого, згідно з п. 1.1 Статуту, є КРП «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Сімферополя», та Державним комунальним підприємством «Перовський житсервіс» (Абонент), правонаступником якого, згідно з Довідкою Головного управління статистики в АР Крим №05.3-5/40 від 11.01.2008 р., є Комунальне підприємство «Перовський житсервіс», був укладений договір №1644 на водопостачання з комунального водопроводу та відведення стоків до комунальної каналізації, п. 1 якого передбачено, що Водоканал приймає на себе зобов’язання забезпечувати Абонента питною водою, при наявності води в джерелах в кількості не більше встановленого ліміту, а також здійснювати водовідведення в обумовлених обсягах.

В п. 3.1 Договору сторони передбачили, що Абонент щомісячно до 10 числа здійснює передоплату в розмірі 50% суми за спожиту воду в минулому місяці.

Остаточний розрахунок за отримані послуги з водопостачання та водовідведення здійснюється в триденний строк з дня отримання рахунку. По закінченню вказаного строку Абонент сплачує Водоканалу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення до погашення заборгованості (п. 3.2 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог вказаного Договору позивачем надавалися послуги з водопостачання та водовідведення, на оплату яких щомісяця виставлялись відповідні рахунки із зазначенням обсягу наданих послуг, тарифів та загальної суми, що підлягає сплаті. Так, за надані послуги за період з 17.12.2007 р. по 20.03.2008 р. позивачем були виставлені наступні рахунки:

-          рахунок №1644 від 18.01.2008 р. на суму 87 557,33 грн.;

-          рахунок №1644 від 18.02.2008 р. на суму 87 886,73 грн.;

-          рахунок №1644 від 20.03.2008 р. на суму 115 931,45 грн.;

Отже, загальна сума наданих послуг складає 291 375,51 грн. Рахунки містять підпис Абонента про їх одержання та згоду з вартістю отриманих послуг.

Виконання позивачем своїх обов’язків за договором підтверджується також наявними в матеріалах справи актами виконаних робіт, підписаними обома сторонами.

Проте, в обумовлені договором строки вартість спожитої води та відведених стоків відповідачем в повному обсязі сплачена не була, що стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення заборгованості у сумі 237375,21 грн. в примусовому порядку.

Крім того, матеріали справи свідчать, що 23.03.2006 р. між Сімферопольським виробничим підприємством водопровідно-каналізаційного господарства (Кредитор) та Державним комунальним підприємством «Перовський житсервіс» (Боржник) був укладений договір, згідно з умовами якого Боржник прийняв на себе обов’язок щодо сплати за обумовленим графіком заборгованості у загальній сумі 961 450,47 грн.

Несплата відповідачем грошових коштів за вказаним договором за період грудень 2007 року – лютий 2008 року у загальній сумі 45000,00 грн. також стали підставою для звернення позивача до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. При цьому, майново-господарськими, згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення стосовно господарських зобов’язань міститься в ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Як свідчать матеріали справи, після звернення Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Сімферополя» до суду з позовом у цій справі, відповідачем була частково сплачена заборгованість у розмірі 4000,00 грн., у зв’язку з чим суд вважає за необхідне припинити провадження у справі в частині стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 4000,00 грн. через відсутність предмета спору.

За таких обставин, станом на день розгляду судом справи заборгованість Комунального підприємства «Перовський житсервіс» перед КРП «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Сімферополя» за договором від 23.03.2006 р. та договором №1644 від 01.04.2005 р. складає 278 375,21 грн.

Відповідач не представив суду доказів оплати заборгованості у зазначеному вище розмірі, у той час як згідно з приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, способом, передбаченим чинним законодавством для доведення фактів такого роду. При таких обставинах матеріалами справи підтверджується невиконання відповідачем обов’язків за договором від 23.03.2006 р. та договором №1644 від 01.04.2005 р., через що вимоги КРП «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Сімферополя» щодо стягнення з Комунального підприємства «Перовський житсервіс» заборгованості у сумі 278 375,21 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України передбачено, що виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до ст. 549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання зобов’язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобов’язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов’язань будь-яким з видів, передбачених ст. 546 Цивільного кодексу України, також створює зобов’язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як вже було вказано раніше, в п. 3.2 Договору №1644 від 01.04.2005 р. сторони передбачили, що за порушення строків оплати вартості наданих послуг Абонент сплачує Водоканалу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення до погашення заборгованості.

Судом встановлено, що сума заявленої до відшкодування пені у розмірі 2 779,50 грн. обчислена позивачем правомірно, через що підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, позивачем також заявлені вимоги про стягнення з Комунального підприємства «Перовський житсервіс» 6682,14 грн. інфляційних втрат та 3% річних у сумі 1057,08 грн.

Так, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суми інфляційних втрат та 3% річних також розраховані позивачем правомірно, через що підлягають стягненню з відповідача.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу суд покладає на відповідача відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Припинити провадження у справі в частині стягнення з Комунального підприємства «Перовський житсервіс» на користь Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Сімферополя» заборгованості у сумі 4 000,00 грн.

3.          Стягнути з Комунального підприємства «Перовський житсервіс» (97560, Сімферопольський район, с. Перове, вул. Шкільна, 3, ідентифікаційний код 25629325) на користь Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Сімферополя» (95053, м. Сімферополь, вул. Гурзуфська, 5, ідентифікаційний код 20671506) суму заборгованості у розмірі 278 375,21 грн., 6682,14 грн. інфляційних втрат, 3% річних у сумі 1057,08 грн., 2779,50 грн. пені, 2928,94 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.