ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2008 р.

№ 43/720

Судова колегія Вищого господарського суду України у складі :

Полякова Б.М., –головуючого (доповідач у справі),

Ткаченко Н.Г.,

Коваленка В.М.

розглянувши матеріали касаційної скарги

ДПІ у Голосіївському районі м. Києва

на ухвалу

від 09.11.2006 р. господарського суду м. Києва

у справі

№ 43/720 господарського суду м. Києва

за заявою

ТОВ "Промекологія ЛТД", м. Київ

до

ТОВ "ПАРС Метал", м. Київ

про

банкрутство

в судовому засіданні взяв участь представник:

ДПІ у Голосіївському районі м. Києва

Ярова Л.М., довір.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Промекологія ЛТД" звернулося до господарського суду м. Києва з заявою про порушення справи про банкрутство ТОВ "ПАРС Метал" в порядку ст. 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі –Закон про банкрутство).

Ухвалою господарського суду м. Києва від 25.09.2006 р. порушено провадження у справі № 43/720 про банкрутство ТОВ "ПАРС Метал".

Постановою господарського суду м. Києва від 04.10.2006 р. визнано ТОВ "ПАРС Метал" банкрутом відповідно до ст. 52 Закону про банкрутство та відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено ініціюючого кредитора.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 09.11.2006 р. (суддя Пасько М.В.) затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута станом на 09.11.2006 р., ліквідовано банкрута –ТОВ "ПАРС Метал", як юридичну особу, та припинено провадження у справі.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, ДПІ у Голосіївському районі м. Києва, посилаючись на наявність грошових вимог до боржника, звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду м. Києва від 09.11.2006 р. та передати справу на новий розгляд на стадію здійснення ліквідаційної процедури.

Касаційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема ст. 52 Закону про банкрутство, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України).

Заслухавши пояснення учасника судового засідання, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Припиняючи провадження у справі у зв'язку з затвердженням звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу, суд першої інстанції виходив з того, що зі звіту ліквідатора банкрута вбачається, що вимоги ініціюючого кредитора, які визнані судом та включені ліквідатором до реєстру вимог кредиторів не задоволені у зв'язку з тим, що ліквідатором не виявлено достатньо майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси для погашення кредиторських вимог.

Однак, такий висновок суду не можна визнати законним та обґрунтованим, оскільки він не вмотивований належним чином.

Судом першої інстанції не було з'ясовано, які дії вчинено ліквідатором банкрута під час ліквідаційної процедури на виконання своїх обов'язків, встановлених ст. 25 Закону про банкрутство з урахуванням приписів ст. 52 цього Закону.

Зокрема, судом не встановлено, чи вживались ліквідатором банкрута заходи щодо пошуку інших кредиторів банкрута.

Частиною 5 статті 52 Закону про банкрутство передбачено особливий порядок виявлення кредиторів відсутнього боржника, відповідно до якого кредиторів боржника виявляє ліквідатор, який письмово повідомляє усіх відомих йому кредиторів про визнання господарським судом відсутнього боржника банкрутом.

Отже, на ліквідатора відсутнього боржника покладений обов’язок направлення повідомлень усім відомим кредиторам боржника.

Незважаючи на те, що в звіті ліквідатора зазначено про направлення ним з метою виявлення заборгованості боржника відповідних запитів до державної податкової інспекції (без зазначення назви цього органу), однак до звіту ліквідатора не додано та матеріали справи не містять таких доказів.

Втім, вказаний державний орган є потенційним, явним (у розумінні ст. 60 Господарського кодексу України) кредитором боржника.

Також, вказуючи у звіті про здійснення оголошення про визнання боржника банкрутом в офіційному друкованому органі, відповідні докази ліквідатором банкрута суду надано не було.

Таким чином, у даному випадку має місце неповне з'ясування судом всіх обставин справи, що є порушенням вимог ст. 43 ГПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції передчасно затверджено звіт ліквідатора і ліквідаційний баланс та припинено провадження у справі.

За таких обставин справи оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, як така, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а справа –передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі вказаного та керуючись ст. ст. 32, 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом ”, ст. ст. 34, 43, 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу ДПІ у Печерському районі м. Києва задовольнити.

2.          Ухвалу господарського суду м. Києва від 09.11.2006 р. у справі № 43/720 скасувати.

3.          Справу № 43/720 передати на новий розгляд до господарського суду м. Києва на стадію ліквідації в іншому складі суду.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді                                                    Н.Г. Ткаченко

В.М. Коваленко