ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2008 р.

№
2-1941/2007

Вищий
господарський  суд  України
у  складі  колегії
суддів:

Муравйов
О.В. -головуючого

Фролова
Г. М. Коробенко Г. П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

ОСОБА_1

на
постанову

Харківського
апеляційного господарського суду від 12.11.2007року

у
справі   за позовом

№
22-ц-1159(а.р.2-1941/07) Зарічного районного суду міста Суми ОСОБА_1

до
третя особа

Товариства
з обмеженою відповідальністю "Сумський обласний донорський центр"
Управління майном Сумської обласної ради

Про

стягнення
грошової суми

за участю представників сторін: від
позивача:

не з'явилися

від
відповідача:  від третьої особи:

Марченко
І. В. -дов. Від 17.03.08р. Любчак В. П. -директор не з'явилися

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою
Вищого господарського суду України від 04.02.2008 року касаційна скарга ОСОБА_1
була призначена до розгляду колегією суддів у складі Муравйов О. В.
(головуючий), Полянський А. Г., Фролова Г. М. на 18.03.2008 року.

У
зв'язку з відпусткою судді Полянського А. Г. для розгляду зазначеної вище
касаційної скарги розпорядженням від 17.03.2008 року № 02-122/77 утворена
колегія у наступному складі суддів: Муравйов О. В. (головуючий), Коробенко Г.
П., Фролова Г. М.

Відводів
складу суду не заявлено.

Позивачка
та представники третьої особи в судове засідання не з'явилися, про існування поважних
причин неявки суд не повідомили. Оскільки учасники процесу належним чином
заздалегідь повідомлені про дату, час та місце розгляду справи судом касаційної
інстанції, враховуючи особливості розгляду справи судом касаційної інстанції,
передбачені ст.ст. 1115, 1117 ГПК України, колегія суддів
вважає за можливе розглядати справу за наявними матеріалами.

Рішенням
Зарічного районного суду м. Суми від 30.07.2007 року по справі № 2-1941/2007
(суддя Бурда Б. В.) задоволений позовОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сумський обласний донорський центр": стягнуто з ТОВ
"Сумський обласний донорський центр" на користь позивачки 31032,05
грн. та 200 грн. в рахунок відшкодування судових витрат. Стягнуто з відповідача
на користь держави 110,32 грн. судового збору та 30 грн. витрат з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи. Стягнуто з
відповідача на користь приватного аудитора ОСОБА_2 1200 грн. за проведення
судово-економічної експертизи.

Постановою
Харківського апеляційного господарського суду по справі №
22-ц-1159)а.р.2-1941/07) від 12.11.2007 року (головуючий суддя Могилєвкін Ю.
О., судді Пушай В. І., Плужник О. В.) апеляційна скарга відповідача задоволена
частково: рішення місцевого суду змінено. Рішення Зарічного районного суду м.
Суми в частині стягнення з ТОВ "Сумський обласний донорський центр"
909,75 грн. вартості частини майна в статутному фонді, 8678,06 грн. інфляційних
збитків, 2351,24 грн. річних, 460,8 грн. вартості експертизи, 76,8 грн. судових
витрат, 42,36 грн. судового збору та 11,52 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу скасовано і в цій частині в позові відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь приватного аудитора ОСОБА_2 460,8 грн. за
проведення судово-економічної експертизи. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави
42,36 грн. судового збору та 11,52 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Не
погоджуючись з постановою апеляційної інстанції, позивач звернулася до Вищого
господарського суду України з касаційною скаргою, в якій стверджує про
неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального
права, зокрема, ст. 54 Закону України "Про господарські товариства",
ст.ст. 625, 536 ЦК України, у зв'язку з чим просить оскаржену постанову
скасувати, рішення суду першої інстанції -залишити без змін.

Представники
відповідача в судовому засіданні проти доводів та вимог позивачки заперечували,
вважали, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні взагалі.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення представників відповідача, перевіривши
наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин
справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові  у даній справі, колегія суддів встановила
наступне.

Відповідно
до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд переглядає за касаційною скаргою (поданням)
рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських
судів та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і
процесуального права.

Судами
першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на базі цілісного майнового
комплексу Сумської обласної станції переливання крові, яка була обласним бюджетним
лікувальним закладом, в 1992 році трудовим колективом створене орендне
підприємство. В подальшому на базі створеного в результаті діяльності орендного
підприємства майна та майна, що здавалося в оренду, було створено товариство з
обмеженою відповідальністю "Сумський обласний донорський центр". При
цьому частка позивачки в майні орендного підприємства становила 1,491%. Таку ж
частку було закріплено за нею і в статутному фонді відповідача.

Зазначене
не суперечило законодавству, яке було чинним на момент створення відповідача
(ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального
майна").

26.02.2002
року позивачка подала відповідачу заяву про виключення її з числа учасників
товариства та виплату належних їй коштів в грошовій формі.

Таке
право належало позивачці відповідно до ст.ст. 10, 54 Закону України "Про
господарські товариства".

Рішенням
зборів учасників ТОВ "Сумський обласний донорський центр" від
19.07.2002 року заяву було задоволено, позивачку було виключено з числа
учасників.

Разом
з тим, відповідач в порушення ст. 54 Закону України "Про господарські
товариства" не здійснив розрахунок з позивачкою.

Задовольняючи
позов, суд першої інстанції виходив з даних балансу відповідача щодо вартості
майна та висновку судово-економічної експертизи щодо методики розрахунку частки
позивачки в майні відповідача і дійшов висновку, що частка позивачки в майні
товариства на момент виходу становила 20004,75 грн.

З
посиланням на ст. 214 ЦК УРСР, яка була чинною на момент виходу позивачки з
товариства, судом першої інстанції стягнуто з відповідача на користь позивачки
вартість частини майна (20004,75 грн.), а також нараховані на неї 3% річних в
сумі 2351,24 грн. та 8676,06 грн. інфляційних за період з серпня 2003 року по
червень 2007 року.

Погодившись
з висновками місцевого суду про те, що позивачка є учасником відповідача, що її
частка в статутному фонді товариства становить 1,491%, суд апеляційної
інстанції змінив рішення, стягнувши на користь позивачки тільки її частку в
статутному фонді товариства, що становило 19095 грн., посилаючись на
преюдиційність висновків рішення Судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ТОВ
"Сумський обласний донорський центр" та інших про визнання недійсним
установчого договору товариства в частині визначення розміров часток учасників,
спонукання до внесення змін до установчого договору товариства.

Суд
касаційної інстанції погоджується із заявником касаційної скарги про
неправильне застосування апеляційним господарським судом ст. 54 Закону України
"Про господарські товариства", що призвело до помилкової зміни
рішення суду першої інстанції.

Так,
відповідно до ст. 54 Закону України "Про господарські товариства" (в
редакції, яка була чинною на момент виходу позивачки з товариства) при виході
учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість
частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному фонді. Виплата
провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і
в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства
вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі (ч. 1).
Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного
товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником
товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без
винагороди (ч. 2).

Відповідно
до ст. 12 цього ж Закону товариство є власником:

-
майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність;

-
продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності;

-
одержаних доходів;

-
іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом.

Отже,
за змістом наведених норм учасник, який вибув з товариства, має право на
отримання частки в майні товариства, яка складається як з його внеску до
статутного фонду, так і з частки в іншому майні товариства, а також на частину
прибутку, отриманого товариством до його виходу.

За
таких обставин встановлення факту про частку позивачки в майні товариства не
виключає перерахунку такої частки на момент її виходу, а також на отримання
частини прибутку, отриманого товариством до виходу учасника.

Оскільки
ст. 54 Закону України "Про господарські товариства" передбачає
розрахунок з учасником, що вибув, в грошовій формі, а також встановлює строк
такого розрахунку, суд касаційної інстанції вважає правомірним застосування
судом першої інстанції до спірних правовідносин положень ст. 214 ЦК УРСР, яка
була чинною на момент виходу. Висновок суду апеляційної інстанції про
відсутність обов'язку інших членів товариства здійснити розрахунки з учасником,
який вийшов з товариства, не спростовує висновків суду першої інстанції,
оскільки, по-перше, позивачка звернулася з позовом до товариства, а не до його
учасників, як це і передбачено ст. 54 Закону України "Про господарські
товариства". По-друге, зазначена норма передбачає здійснення розрахунку з
учасником саме в грошовій формі. Передача майна в рахунок частки можливе лише
за згодою інших учасників товариства. Однак, судами першої та апеляційної
інстанції наявність такої згоди встановлена не була.

Враховуючи
викладене, суд касаційної інстанції вважає доводи заявника касаційної скарги
обгрунтованими, а тому касаційна скарга підлягає задоволенню, постанова
апеляційного господарського суду -скасуванню, а рішення місцевого суду
-залишенню без змін.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну
скаргуОСОБА_1 задовольнити.

Постанову
Харківського апеляційного господарського суду від 12.11.2007 року  по справі № 2-1941/2007 Зарічного районного
суду м. Суми скасувати.

Рішення
Зарічного районного суду м. Суми від 30.07.2007 року по справі № 2-1941/2007
залишити без змін.

Головуючий
суддя                                                                               Муравйов
О. В.

Судді                                                                                                      Фролова
Г. М.

Коробенко
Г. П.