ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2008 р.

№ 17/26

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. - головуючого,

Волковицької Н.О.,

Рогач Л.І.,

за участю представників сторін:

позивача

Куровець М.В., дир.

відповідача

Золочівський В.П., дов. від 02.01.2008р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державного підприємства "Львіввугілля"

на постанову

Львівського апеляційного господарського суду від 01.04.2008р.

у справі

№ 17/26

господарського суду

Львівської області

за позовом

Виробничо-торгівельної фірми "Волиньбудкомплектація"

до

Державного підприємства "Львіввугілля"

про

стягнення 66493 грн. заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача про стягнення 40056грн., в тому числі 35345грн. втрат внаслідок інфляційних процесів та 4711грн відсотків річних за період з 01.05.2007р. по 31.12.2007р., обґрунтовуючи позовні вимоги порушенням відповідачем строку виконання грошових зобов'язань, статтями 610, 614, 625 Цивільного кодексу України.

Клопотанням від 21.02.08р. позовні вимоги було збільшено до 71205грн. з урахуванням розрахункового періоду січень –лютий 2008 року.

Відповідач відхилив позов повністю, вказавши, що ніхто не може бути притягнутий двічі до відповідальності за одне й те саме порушення, а додаткове стягнення інфляційних втрат та відсотків річних наближає обсяг нарахованих санкцій до загальної суми заборгованості.

Рішенням господарського суду Львівської області від 21.02.2008р. (суддя Ділай У.І.) позов задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача 71205грн., в тому числі 61805грн. інфляційних втрат, 9400грн. відсотків річних та 818грн. судових витрат.

Судове рішення вмотивовано встановленими обставинами справи щодо невиконання відповідачем грошового зобов'язання за увесь час до прийняття даного рішення, тобто, грошове зобов'язання відповідача не припинилося та підлягає сплаті з урахуванням індексу інфляції та відсотків річних за весь час прострочення відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 01.04.2008р. (судді: Краєвська М.В. –головуючий, Галушко Н.А., Михалюк О.В.) рішення місцевого господарського суду змінено з викладенням його в наступній редакції: стягнути з відповідача на користь позивача 66493грн., в тому числі 57093грн. інфляційних втрат та 9400грн. відсотків річних; в решті рішення залишити без змін.

Зміни в судовому рішенні пов'язані з арифметичними помилками в розрахунку стягуваної суми; водночас суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого господарського суду щодо норм матеріального права, які підлягають застосуванню, та вказав, що нарахування інфляційних втрат та відсотків річних є правомірним до припинення грошового зобов'язання відповідача (в тому числі його належним виконанням).

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд зазначив, що положення Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" не припиняють грошового зобов'язання боржника, а доказів про наявність домовленості сторін про зміну строків сплати заборгованості відповідачем не надано.

Не погоджуючись з постановою апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення у даній справі та прийняти нове рішення по відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

При цьому скаржник посилається на порушення судами норм матеріального права, оскільки, на його думку, судами не враховано, що за статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду за одне й те саме порушення, а інфляційні та річні за прострочення даного зобов'язання вже було стягнуто з відповідача судовим рішенням від 17.07.2007р.; судами не враховано, що виконання спірного грошового зобов'язання є примусовим та здійснюється державною виконавчою службою; загальна сума додаткових нарахувань майже дорівнює загальній сумі боргу, а термін її стягнення становить понад 4 роки.

Від позивача відзиву не надійшло, усно в судовому засіданні він відхилив доводи касаційної скарги, вказавши на законність та обґрунтованість судових рішень.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представників сторін, присутніх в судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.10.2003р. у справі № 4/1755-6/189 було затверджено мирову угоду між позивачем та відповідачем, відповідно до умов якої відповідач зобов'язався до 31.01.2004р. погасити заборгованість в сумі 316966,36грн. за виконані роботи за договорами від 25.07.02р., від 01.09.02р., від 01.10.02р., 01.11.02р., 01.12.02р., 01.01.03р., 01.02.03р. на виконання гірничо-прохідницьких робіт.

Також судами встановлено, що станом на 20.01.2008р. заборгованість відповідача за даними зобов'язаннями становить 233967грн.

Рішенням господарського суду Львівської області від 17.09.2007р. у справі № 4/2136-18/127 (що набуло чинності у встановленому порядку) частково задоволено позовні вимоги позивача та стягнуто з відповідача 110500грн. інфляційних та 28400грн. відсотків річних.

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Судами попередніх інстанцій вірно вказано, що зобов'язання припиняється на підставах, встановлених законом, зокрема, виконанням, здійсненим належним чином.

Відтак наявність ухвали господарського суду про затвердження мирової угоди не припиняє грошове зобов'язання боржника, яке підлягає виконанню з урахуванням компенсації знецінення грошових коштів та плати за користування чужими коштами (інфляційних втрат та відсотків річних).

Доводи скаржника про застосування до нього подвійної відповідальності за одне й те саме порушення є помилковими, оскільки нарахування інфляційних втрат та відсотків річних відбулось за новий період прострочення платежу, тобто, за нове порушення, допущене відповідачем.

Заявляючи про нарахування стягуваних сум за значний період відповідач не подав доказів звернення до суду зі заявою про застосування позовної давності.

Також за статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а сплата боргу з урахуванням індексу інфляції відбувається за весь період прострочення виконання грошового зобов'язання.

Вказане відповідає правовій природі інфляційних втрат як засобу компенсації знецінення грошових коштів за весь період прострочення та відсотків річних як плати за користування чужими коштами за весь період такого користування.

Судова колегія погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що порушення процедури виконавчого провадження для виконання укладеної сторонами мирової угоди не звільняє відповідача від встановленої законодавством відповідальності за прострочення сплати грошового зобов'язання; так само не передбачено припинення грошових зобов'язань чи звільнення від відповідальності за їх невиконання Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу"; порядок та строки виконання первісних грошових зобов'язань сторонами у будь-який спосіб не змінено.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд з’ясував, що між сторонами виникли зобов'язання відповідно до підстав, визначених чинним законодавством, встановив їх суть та правову природу, ступінь виконання кожною із сторін. Судом перевірено наведені сторонами доводи та заперечення з огляду на підтвердження їх належними та допустимими доказами відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційний господарський суд переглянув справу в повному обсязі відповідно до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України та перевірив викладені ним у апеляційній скарзі доводи щодо допущених місцевим господарським судом порушень норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, перевіривши у відповідності до частини 2 статті 111 5 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що місцевий та апеляційний господарські суди всебічно, повно та об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; належним чином проаналізували правовідносини, що виникли та існували між сторонами, та дійшли законних та обґрунтованих висновків за наслідками розгляду позовної заяви та апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду, якими відхилено доводи апеляційної скарги, ґрунтуються на належних та допустимих доказах та аналізі норм матеріального та процесуального права, наведених у постанові суду.

Як наслідок, прийнята апеляційним судом постанова відповідає вимогам статті 105 Господарського процесуального кодексу України та Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 29.12.76 р. "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями.

Твердження заявника про порушення і неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, у зв’язку з чим підстав для скасування судових рішень колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 частини 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, –

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Львіввугілля" залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 01.04.2008р. у справі № 17/26 господарського суду Львівської області залишити без змін.

Головуючий                                                                                Т.Дроботова

Судді                                                                                                    Н.Волковицька

Л.Рогач