ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 37/575

06.05.08

За позовом

До

Третя особа

Про

Відкритого акціонерного товариства «Дніпроенерго»

Державного підприємства «Вугілля «України»

Державне підприємство «Луганськвугілля» в особі ВП «Луганськвуглепостачання»

стягнення 126566,35 грн.

Суддя Кондратова І.Д.

В судових засіданнях приймали участь представники сторін:

від позивача Неумитих В.В.- представник за довіреністю № 10/1348-347 від 01.02.2008 року; Першина Т.О.- представник за довіреністю № 10/11643-223 від 26.11.2007 року; Кулькіна О.С.- представник за довіреністю № 10/11941 від 30.11.2007 року; Яценко Я.В.- представник за довіреністю № 10/1347-346 від 01,02.2008 року;

від відповідача Барановська С.В.- представник за довіреністю № 10-01/1-П від 10.01.2007 року;

Від третьої особи : Бєльчикова О.Т.- представник за довіреністю № 03/5-609-від 24.12.2007 року;

Рішення прийнято 06.05.2008 року, в зв’язку з оголошеною в судовому засіданні перервою 15.04.2008 року на підставі частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Дніпроенерго»до Державного підприємства «Вугілля «України» про стягнення 126566,35 грн. –відшкодування затрат в зв’язку з постачанням вугілля неналежної якості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2007 р. порушено провадження у справі № 37/575, розгляд справи було призначено на 04.12.2007 року о 14-35.

Представник відповідача в судовому засіданні 04.12.2007 року заявив клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державне підприємство «Луганськвугілля»в особі ВП «Луганськвуглепостачання», оскільки дане підприємство є вантажовідправником спірного вугілля та представляє інтереси відповідача на ТЕС при проведенні спільного опробування по кількості та якості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2007 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору –Державне підприємство «Луганськвугілля» в особі ВП «Луганськвуглепостачання», а також зобов’язано позивача надати суду посвідчення про якість, акти приймання вугілля на ТЕС та акти спільного опробування, докази виклику представників постачальника.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи неодноразово відкладався.

Представник відповідача в судовому засіданні 05.02.2008 року надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що при прийманні вугілля на ТЕС вантажоотримувачем були порушені умови договору, ДСТУ 4096-2002 та інструкція П-7, а саме : при приймання вугільної продукції були розірвані партії по посвідченням якості № № 411,416, 413, 572 частина вагонів із партії прийнята, а частина переадресована у зворотньому напрямку, в зв’язку з чим відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник третьої особи підтримав позицію відповідача.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 06.05.2008 року за згодою представників сторін оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та третьої особи, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Відкритим акціонерним товариством «Дніпроенерго»(покупець) та Державним підприємством «Вугілля України»(постачальник) був укладений договір поставки № 2-02/1-П-264-А-ДПО/24 від 28.01.2004 року, відповідно до умов якого (п.1.1) постачальник зобов’язується поставити, а покупець прийняти та оплатити вугілля українського походження (надалі - вугілля).

Відповідно до пункту 5.2 договору поставки № 2-02/1-П-264-ДПО/24 від 28.01.2004 року приймання партії вугілля за кількістю у покупця здійснюється шляхом зважування на вагах ТЕС. Результати зважування оформлюються актом, підписаним всіма особами, що брали участь у зважуванні, і затвердженим керівником ТЕС або його заступником.

Пунктами 5.1, 5.2 договору № 2-02/1-П-264-ДПО/24 від 28.01.2004 року сторони погодили порядок приймання вугілля по кількості і якості. Приймання вугілля по кількості та якості здійснюється у відповідності з вимогами Інструкцій Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965р. № П6 та № П7 від 25.04.1966р., з подальшими змінами і доповненнями, положенням про поставку продукції виробничо-технічного призначення, затвердженого постановою Ради міністрів СРСР від 25.07.1988 № 888; ДСТУ 4096-2002 «Вугілля буре, кам'яне, антрацит, горючі сланці та вугільні брикети. Методи відбору та підготовки проб для лабораторних випробувань», ГТР 34.09.110-2003 «Вхідний контроль палива на ТЕС та організація претензійної роботи»та/або іншими нормативними актами України, прийнятими щодо цих питань на заміну або доповнення вищевказаних в частині, що не суперечить даному договору. За одиницю виміру кількості вугілля приймається одна тонна. Приймання партії вугілля за кількістю у покупця здійснюється шляхом зважування на вагах ТЕС. Результати зважування оформлюється актом, підписаним всіма особами, що брали участь у зважуванні і затвердженими керівником ТЕС, або його заступником.

З 21.11.2006 року по 01.12.2006 року на адресу Запорізької ТЕС Відкритого акціонерного товариства «Дніпроенерго»по залізничним накладним №№ 48918148, 48918147, 38917875, 48917877, 48917879, 48917881, 48917882, 48917880, 48917878, 4817913, 48917914, 48917908, 48917905, 48917909, 48917907, 48917906, 48917904, 48917910, 48917902, 48917903, 4817900, 48917901, 48917891, 48917958, 48917952, 48917951.

За твердженням позивача при прийманні вугільної продукції, що поступила на його адресу, була виявлена невідповідна якість вугілля характеристикам, які встановлені умовами договору, по посвідченнями якості № 411а на 71 т, 411б на 208 т., 411в на 135 т, 413 на 408 т., 10 на 272 т., 10а на 479 т, 411 на 70 т, 4141 на 131 т., 416 на 137 т., 572 на 65 т. Позивач вказує, що в період очікування згоди постачальника (відправника) на пере адресацію і прийняття вагонів –вагони простоювали, що привело до додаткових витрат. За час затримки вагонів позивач сплатив залізниці плату за користування вагонами в суму 55886 грн., маневрові роботи -3630 грн., а також з/д тариф-45730 грн., додаткові збори в сумі 225, 96 грн. Позивач вказує на те, що ці витрати він поніс з вини відповідача, в зв’язку з чим просить стягнути з відповідача збитки в розмірі 126566,35 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

З наданих сторонами доказів, судом встановлено, що в листопаді 2006 року ДП «Луганськвугілля»(виконуючи умови договору постачання №24-01/2-К від 04.02.2004р., укладеного між ДП «Луганськвугілля»та ДП «Вугілля України») відвантажило вугільну продукцію згідно посвідчень якості:

—№ 10 у кількості 751 т;

—№ 411 у кількості 1033 т;

—№ 413 у кількості 348 т;

—№ 414 у кількості 131 т;

—№ 416 у кількості 742 т;

—№ 572 у кількості 572 т.

При прийманні вугільної продукції згідно посвідчень якості №№ 411, 413, 414, 416, 572 позивачем було порушено п. 5.1 умов договору постачання № 2-02/1-11 від 28.01.2004р. (укладеного між позивачем і відповідачем), п. 4.1 ДСТУ 4096-2002 та пп. 14, 15, 16, 18, 26 Інструкції № П-7 «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю», а саме: при прийманні вугільної продукції згідно посвідчення якості № 411 (партія -1033т) позивачем порушено порядок приймання партії продукції, визначеної посвідченням якості. Приймання здійснювалось неправомірно - окремими частинами по мірі прибуття вагонів, в той час як, згідно п. 5.1 умов договору №2-02/1-П, ДСТУ 4096-2002 та Інструкції №П-7, повинна прийматись (або не прийматись) партія продукції на основі визначення середньозважених показників якості цієї партії.

Так, позивачем в порушення умов договору, ДСТУ 4096-2002, пп. 14, 15, 26 Інструкції № П-7 було прийнято не всю партію продукції, а лише її частину (549т.: зольність - 41,2%, вологість -14%; проба № 3608), що призвело до розірвання цілісної партії вугілля, яка визначається посвідченням якості № 411.

Суд відзначає, що позивач в установленому законом порядку не довів, що розірвання цілісної партії вугілля відбулось не з його вини, а з вини постачальника або вантажовідправника.

У відповідності до п. 18 Інструкції № П-7 і умов договору № 2-02/1-П позивач повинен впродовж 24 годин з моменту отримання результатів первинного хімічного аналізу якості, у випадку відхилення за межі гранично встановлених показників якості продукції, повідомити про це відповідача і викликати його представника для участі у спільному опробуванні.

Судом встановлено, що позивачем порушено терміни виклику представників відповідача для проведення спільного опробування якості продукції.

Згідно факсограми № 497/24, результати первинного хімічного аналізу частини продукції (посвідчення якості № 411, обсяг - 135тн) позивач отримав 22.11.2006р., отже він повинен був повідомити про них відповідача впродовж 24 годин, а фактично повідомив - лише 25.11.2006р. (факсограмою № 506/24).

Суд відзначає, що при прийманні вугільної продукції згідно посвідчення якості № 411 (партія -1033тн) позивачем порушено порядок приймання партії продукції, визначеної посвідченням якості. Так приймання здійснювалось неправомірно - окремими частинами по мірі прибуття вагонів, в той час як, згідно п. 5.1 умов договору №2-02/1-П, ДСТУ 4096-2002 та Інструкції №П-7, повинна прийматись (або не прийматись) партія продукції на основі визначення середньозважених показників якості цієї партії. Позивачем в порушення умов договору, ДСТУ 4096-2002, пп. 14, 15, 26 Інструкції № П-7 було прийнято не всю партію продукції, а лише її частину (549тн: зольність - 41,2%, вологість -14%; проба № 3608), що призвело до розірвання цілісної партії вугілля, яка визначається посвідченням якості № 411.

При прийманні вугільної продукції згідно посвідчення якості М 414 (партія –131 т) позивачем не лише порушено терміни виклику представників відповідача для проведення спільного опробування якості продукції, а взагалі позбавлено відповідача його права участі в опробуванні.

Факт позбавлення відповідача права участі в спільному опробуванні підтверджує факсограма № 517/24, у якій позивач не викликає представника відповідача, а в односторонньому порядку наполягає на переадресації вагонів.

Крім того, згідно факсограми № 517/24, результати первинного хімічного аналізу частини продукції (посвідчення якості № 413, обсяг –131 т: зольність - 45,5%, вологість - 17,5%; проба № 3589) позивач отримав 28.11.2006р., отже він повинен був повідомити про них відповідача впродовж 24 годин, а фактично повідомив –лише 01.12.2006р. (факсограмою № 517/24).

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Ухвалами суду позивача було зобов’язано надати суду посвідчення про якість, акти приймання вугілля на ТЕС та акти спільного опробування, докази виклику представників постачальника.

Позивач в установленому порядку не надав суду посвідчення якості № 414, докази виклику представників постачальника та вантажовідправника для спільного опробування вугільної продукції згідно посвідчення якості № 414, а також не надав акти спільного опробування вугілля, яке надійшло в вагонах № 66934803 та 68562107, а отже позивач в установленому порядку не довів, що відповідач поставив вугільну продукцію, якість якої не відповідає умовам договору.

При прийманні вугільної продукції згідно посвідчення якості № 416 (партія –742 т) позивачем також порушено порядок приймання партії продукції, визначеної посвідченням якості. Приймання здійснювалось неправомірно - окремими частинами по мірі прибуття вагонів, в той час як, згідно п. 5.1 умов договору № 2-02/1-П, повинна прийматись (або не прийматись) партія продукції на основі визначення середньозважених показників якості цієї партії. Так, позивачем в порушення умов договору, ДСТУ 4096-2002, пп. 14, 15, 26 Інструкції № П-7 було прийнято не всю партію продукції, а лише її частину (593,5т: зольність - 22,8%, вологість -14,1%), що призвело до розірвання цілісної партії вугілля, яка визначається посвідченням якості № 416. Факт даного порушення підтверджує факсограма, яка надійшла від позивача на адресу відповідача. З факсограми № 523/24 від 05.12.2006р. вбачається, що позивач відокремлює від цілісної партії вугільної продукції вагони №№ 68206416 та 68618131 (137т: зольність - 46,2%, вологість - 9,5%; проба № 3655).

Крім того, суд відзначає, що позивачем також не надані акти приймання вугілля на ТЕС та акти спільного опробування, які підтверджували, що якість вугільної продукції згідно посвідчення якості № 416 не відповідала умовам договору, а отже не доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

При прийманні вугільної продукції згідно посвідчення якості № 572 (партія - 572т) позивачем також порушено порядок приймання партії продукції, визначеної посвідченням якості. приймання здійснювалось неправомірно - окремими частинами по мірі прибуття вагонів, в той час як, згідно п. 5.1 умов договору № 2-02/1-П, повинна прийматись (або не прийматись) партія продукції на основі визначення середньозважених показників якості цієї партії. Так, позивачем в порушення умов договору, ДСТУ 4096-2002, пп. 14, 15, 26 Інструкції № П-7 було прийнято не всю партію продукції, а лише її частину (467,654тн: зольність - 24,7%, вологість - 7,5%), що призвело до розірвання цілісної партії вугілля, яка визначається посвідченням якості № 572.

Факт даного порушення підтверджує факсограма, яка надійшла від позивача на адресу третьої особи. З факсограми № 522/24 від 04.12.2006р. вбачається, що позивач відокремлює частину цілісної партії вугільної продукції (65т: зольність - 61,1%о, вологість - 7,8%; проба № 3653).

Підсумовуючи вищевикладене, суд відзначає, що при прийманні вугільної продукції згідно посвідчень якості №№ 411, 413, 414, 416, 572 позивачем неодноразово було порушено п. 5.1 договору постачання № 2-02/1-П, п. 4.1 ДСТУ 4096-2002 та пп. 14, 15, 16, 18, 26 Інструкції № П-7, зокрема позивач порушив порядок приймання вугілля по якості, вчасно не повідомлював вантажовідправника про надходження неякісної продукції, а отже не довів належними засобами доказування, що якість вугільної продукції згідно посвідчень якості № 411, 413, 414, 416, 572 не відповідала умовам договору, а тому понесені позивачем додаткові витрати, пов’язані зі сплатою залізниці плати за користування вагонами, маневрові роботи та з/д тариф, покладаються на позивача.

Витрати, понесені позивачем при прийманні вугілля по якості згідно посвідчення якості № 10 не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язань. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов’язання.

Відповідачем не надано доказів, що підтверджують відсутність його вини у порушенні зобов‘язань. Відповідач визнає, що ним була поставлена вугільна продукція по посвідчення якості № 10, якісні характеристики якої не відповідають вимогам чинного законодавства.

Проте суд відзначає, що відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України.

Обов’язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв’язку між діями особи та збитками, які складають об’єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Відповідно до розділу 2 Правил розрахунків за перевезення вантажів, які затверджено наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 р. N 644 технологічні центри з оброблення перевізних документів (ТехПД) здійснюють безготівкові розрахунки з відправниками, одержувачами та експедиторами через установи банків за перевезення вантажів, вантажобагажу та за надання додаткових послуг. Для зарахування платежів та обліку виручки залізниць від перевезень вантажів в установах банку, які обслуговують ТехПД, відкривається рахунок централізованого дохідно-розподільчого рахунку Укрзалізниці. Після присвоєння коду ТехПД видає платнику довідку (додаток 2), у якій вказуються найменування платника і номер присвоєного коду. Довідка пред'являється для реєстрації в товарну контору станції, на якій здійснюватимуться вантажні операції. У всіх перевізних документах, накопичувальних картках і відомостях плата за користування вагонами та контейнерами проставляється код платника. Платник згідно з договором у порядку передоплати перераховує на рахунок ТехПД кошти для оплати перевезень і додаткових послуг. Отримані гроші ТехПД заносить на особовий рахунок платника і списує їх з рахунку в міру надходження розрахункових документів за здійснені перевезення і надані послуги. Списування грошей з рахунку проводиться на підставі перевізних документів, накопичувальних карток (додаток 3), відомостей плати за користування вагонами та контейнерами. Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і платника. Всі примірники накопичувальних карток та відомостей плати за користування вагонами (контейнерами) надсилаються станцією до ТехПД для проведення розрахунків. Після їх обробки в ТехПД два примірники повертаються на станцію, один з яких видається платнику.

Відповідно до п. 7.1 договору поставки № 2-02/1-П-264-А-ДПО/24 від 28.01.2004 року за невиконання або неналежне виконання зобов’язань за договором сторони несуть матеріальну відповідальність відповідно до чинного законодавства України.

Судом встановлено, що матеріалами справи доведена вина відповідача у порушення зобов’язання щодо поставки неякісного вугілля по посвідченню якості № 10, а також підтверджується наявними доказами розмір збитків в сумі 70320,83 грн., які зазнав позивач, сплативши залізниці плату за час затримки вагонів в очікуванні представника відповідача для спільного зважування, додатковий збір, залізнодорожній тариф, маневрові роботи, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 70320,83 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, відповідно до обґрунтованого розрахунку третьої особи.

Витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до вимог статті 49 ГПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 224 Господарського кодексу України, ст. ст. 526, 614, 623 Цивільного кодексу України, ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Державного підприємства «Вугілля України»(01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 4, ) на користь Відкритого акціонерного товариства «Дніпроенерго»(69096, м. Запоріжжя, вул. Гребельна, 2, ) 70320 (сімдесят тисяч триста двадцять) грн. 83 коп. - збитки, 703 (сімсот три) грн. 20 коп. витрат по сплаті держмита та 65 (шістдесят п’ять) грн. 56 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В іншій частині в позові відмовити.

4.          Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5.          Рішення вступає в законну силу після десятиденного терміну з дня його прийняття, оформленого у відповідності до ст. 84 ГПК України.

Суддя

І.Д. Кондратова