ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

03.06.2008

Справа №2-27/9815-2006А

За позовом – ВАТ “Кримзалізобетон”, м. Сімферополь, с. Грес, вул. Монтажна, 3.

До відповідача - ДПІ в м. Сімферополь, м. Сімферополь, вул. Мате Залкі, 1/9.

За участю третьої особи - ТОВ «УКРЕСК», м. Донецьк, вул.. Університецька, 78.

Про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень – рішень.

Суддя Н.В. Воронцова.

При секретарі Топоріщевої Т. П.

представники:

Від позивача – Кутас А. В., дор. у справі.

Від відповідача – Мірошниченко, дор. у справі.

Від третьої особи - не з’явився.

Сутність спору:

Позивач звернувся до Господарського суду з позовною заявою до відповідача про визнання протиправними і скасування податкового повідомлення – рішення №/0 від 13.07.2006 р. Також просить забовязати ДПІ в м. Сімферополь зарахувати до податкового кредиту позивача у листопаді 2004 р. суму у розмірі 101666,66 грн.

Резолюцією першого заступника Голови Господарського суду АР Крим Ковтун Л.О від 15.01.2007 р., справа передана до розгляду судді господарського суду АР Крим Воронцової Н.В., з привласненням справі номеру 2-27/9815-2006А, в зв’язку з переходом судді Маргаритова М. В. до іншого суду.

Ухвалою ГС АР Крим від 29.01.2007 р. вказану справу було прийнято до розгляду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку про те, що для з’ясування обставин, що мають значення для справи, необхідно надіслати матеріали справи до ТОВ “Кримське експертне бюро” для проведення судово – бухгалтерської експертизи, про що було винесено ухвалу від 22.03.2007 р.

Матеріали справи були повернені від експертної установи з висновком №53/07 від 25.12.2007 р. судово – економічної експертизи.

В зв’язку з вказаним, ухвалою від 11.01.2008 р. провадження по справі було поновлено.

Позивачем було заявлено клопотання від 01.04.2008 р. про стягнення з державного бюджету України витрат на проведення судово – економічної експертизи в сумі 5000 грн., що були сплачені позивачем.

Ухвалою ГС АР Крим від 01.04.2008 р. було залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – ТОВ «УКРЕСК», оскільки дане товариство виступало контрагентом позивача за договором №20/08-04/01.

Позивач заявою від 03.06.2008 р. уточнив позовні вимоги та просить суд визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення – рішення №/0 від 13.07.2006 р.

Суд прийняв до уваги уточнення позивача.

Відповідач проти позовних вимог заперечує по мотивам, викладеним у запереченнях на позов. Також в судовому засіданні заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи в зв’язку з неявкою спеціаліста.

Суд дійшов висновку відмовити у задоволенні вказаного клопотання, оскільки в матеріалах справи наявно достатньо матеріалів для прийняття рішення, а явка спеціаліста з боку відповідача не є обов’язковою.

Третя особа явку представника в судове засідання жодного разу не забезпечила, пояснень по справі не представила, про час та місце розгляду справи сповіщалася належним чином.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

В С Т А Н О В И В :

В період з 30.06.2005 р. по 11.07.2005 р., у відповідності з направленням ДПІ в м. Сімферополь №1457 від 29.06.2005 р. та згідно з листом ВАТ «Кримзалізобетон» вих.. №214 від 06.06.2005 р., відповідачем була проведена додаткова позапланова документальна перевірка позивача з питання взаєморозрахунків ВАТ «Кримзалізобетон» з третьою особою по справі за листопад, грудень 2004 р.

По результатам перевірки було складено акт №170/23-4/01267308 від 11.07.2005 р.

В ході проведення перевірки відповідачем було встановлено завишення бюджетного відшкодування за листопад 2004 р. на суму 101667 грн. у порушення п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем було винесено податкове повідомлення – рішення №/0 від 13.07.2005 р., відповідно до якого було виявлено завищення бюджетного відшкодування за листопад 2004 р. на суму 101667 грн.

Вказане податкове повідомлення – рішення позивачем в адміністративному порядку, відповідно до ст.. 5 Закону України «Про порядок погашення забовязань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами», оскаржене не було.

При таких обставинах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступних підстав.

Позивач по справі зареєстрований як платник податку на додану вартість та отримав свідоцтва платника ПДВ №00779526 від 15.04.1999 р. Основний вид діяльності по КВЕД 26.61.1 – виробництво збірних бетоних і залізобетонних виробів.

Як випливає з матеріалів акту позапланової документальної перевірки сума податкового кредиту у розмірі 101667,00 грн. по податковим накладним: №409 від 30.08.2004 р. – сума ПДВ 35000,00 грн., №464 від 17.09.2004 р. – ПДВ 33333,33 грн. і №470 від 21.09.2004 р. – ПДВ 33333,33 грн. відображений у податковому кредиті позивача начебто двічі, тобто в листопаді і грудні 2004 р.

Судом встановлено, що відповідно до п.п. 7.2.8 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» позивач веде окремий облік поставки і придбання по операціям, що підлягають оподаткуванню по ставці 20% і звільненим від оподаткування. Книги обліку продажу і придбання товарів ( робіт, послуг ) ведуться у відповідності до Порядку ведення книг обліку продажу і придбання товарів ( робот, послуг ) . затвердженого наказом ДПА України від 30.05.1997 р. №165. Позивачем ведеться в електронному виді реєстри податкових накладних на придбання товарів ( робот, послуг ) з підведенням висновків за кожен день, які потім записуються в книгу обліку товарів ( робот, послуг ).

Відповідно до п. 1. 7 ст. 1 Закону України “Про податок на додану вартість” податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до п. п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закон України “Про податок на додану вартість” платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити певні реквізити, передбачені цим підпунком.

Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг). У разі коли частка товару (робіт, послуг) не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби України, та враховується у визначенні загальних податкових зобов'язань.

Платники податку повинні зберігати податкові накладні протягом строку, передбаченого законодавством для зобов'язань із сплати податків.

Відповідно до п. 7.2.3. п. 7.2 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» встановлени норми та правила стосовно формування податкового кредиту, а саме: податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Від постачальника - ТОВ «УКРЕСК» позивачем було отримано податкові накладні №409 від 30.08.2004 р. – сума ПДВ 35000,00 грн., №464 від 17.09.2004 р. – ПДВ 33333,33 грн. і №470 від 21.09.2004 р. – ПДВ 33333,33 грн., які за думкою відповідача, були позивачем включені до податкового кредиту двічі.

Дослідивши вказані податкові накладні, суд дійшов висновку, що вони складені у чіткої відповідності до вимог п. п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закон України “Про податок на додану вартість”. При цьому вказаний факт відповідачем по справі не заперечується.

Однак судом було встановлено, що сума податкового кредиту по податку на додану вартість по даним декларацій платника склала 4185162,00 грн., за даними реєстрів в електронному вигляді склала 4185161,43 грн., за даними книги обліку придбання товарів ( робот, послуг ) склала 4185652,49 грн., за даними проведеної експертизи склала 4185162,00 грн. розбіжності суми податкового кредиту і даними реєстрів в електроному виді у розмірі 0,57 грн. ( 4185162 – 4185161,43 ) можно поясними арифметичним округленням.

Розбіжності суми податкового кредиту по податку на додану вартість між даними реєстрів і даними книги обліку придбання товарів ( робіт, послуг ) у розмірі 490,06 грн. ( 4185161,43 – 4185652,49 ) пояснюється арифметичною помилкою у книги обліку придбання товарів ( робіт, послуг ) за вересень 2004 р. на 490,17 грн. ( 647774,17 – 647284 ) і за листопад 2004 р. на 0,89 грн. ( 1285306,89 – 1285306,00 ).

При цьому судом встановлено, що вказані розбіжності не вплинули на суми податкового кредиту, оскільки в декларації відображені суми податкового кредиту, у відповідності до реєстрів.

По сумам податкового кредиту по податку на додану вартість між даними експертизи і даними декларацій за період серпень – грудень 2004 р. розбіжностей встановлено також не було.

Судом встановлено, що податкова накладна №409 від 30.08.2004 р. – ПДВ 35000 грн. тільки один раз була відображена в реєстрі за грудень 2004 р.. запис №52.

Податкова накладна №464 від 17.09.2004 р. – ПДВ 33333,33 грн., тільки один відображена в реєстрі за грудень 2004 р., запис №51.

Податкова накладна №470 від 21.09.2004 р. – ПДВ 33333,33 грн. один раз відображена в реєстрі за грудень 2004 р., запис №53.

Таким чином, суд дійшов висновку, що повторного включення вищевказаних податкових накладних до податкового кредиту позивача за період серпень – грудень 2004 р. фактично не було.

Вказане підтверджується висновком №53/07 від 25.12.2007 р. судово – економічної експертизи, у якому зазначено, що висновки відповідача по справ про завищення податкового кредиту на 101667,00 грн.. відображені в акті перевірки №170/23-4/01267308 від 11.07.2005 р., документами бухгалтерського і податкового обліку позивача не підтверджуються.

Вищевказаний висновок було складено експертом Жіліною А. Г.. що має вищу економічну освіту та має кваліфікацію по наступним спеціальностям: 11.1 «дослідження документів бухгалтерського звіту у звітності»; 11. 2 «дослідження документів по фінансово – кредитних операціях»; 11. 3 «дослідження документів про економічну діяльність підприємств і організацій» ( Свідоцтво Міністерства юстиції України №781 ), стаж експертної роботи з 2000 р.

Таким чином, суд не вбачається підстав не довіряти висновку №53/07 від 25.12.2007 р. судово – економічної експертизи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади і їх посадовці зобов'язані діяти тільки в межах повноважень і способом, які передбачені Конституцією України і Законами України.

Згідно ст. 13 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», посадовці органів державної податкової служби зобов'язані дотримуватись положень Конституції і Законов України, іншіх нормативно-правових актів, прав та інтересів громадян, що охороняються законом, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, і повною мірою використовувати надані їм права.

Згідно статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов’язку і витребовує необхідні докази. Суб’єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов’язку суд витребовує названі документи та матеріали. Суд може збирати докази з власної ініціативи. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача – орган публічної влади , який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії

Відповідачем вказане належним чином зроблено не було.

Відповідно до п. 11 ст. 171 КАСУ резолютивна частина постанови суду про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

В даному випадку, приймаючи до уваги той факт, що опублікуванню належить постанова суду, яка виноситься по справі, результати якого зачіпають права і інтереси широкого кола осіб, суд дійшов висновку про те, що спор, який виник між сторонами по справі зачипає тільки їх інтереси. Результат розгляду даного спору носить локальний характер. Таким чином, суд не баче ніякої необхідності в опубліковані результатів розгляду даної справи.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь у розмірі 3,40грн. з Державного бюджету України на підставі ч. 1 ст. 94 КАС України.

Клопотання позивача про стягнення з державного бюджету України витрат на проведення судово – економічної експертизи в сумі 5000 грн., що були сплачені позивачем, суд вважає за необхідно задовольнити в зв’язку за наступним.

Відповідно до ст. 87 КАСУ судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз.

Відповідно до ч. 1 ст.. 92 КАСУ витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз, несе сторона, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучення спеціаліста, перекладача та проведення судової експертизи.

У підтвердження вказаного факту, позивачем було надано платіжне доручення №2557 від 16.11.2007 р. ( т. 1, а. с. 156 ), відповідно до якого вбачається, що позивачем було оплачено витрати на проведення судово – економічної експертизи у розмірі 5000 грн., як стороною, що заявила відповідне клопотання про проведення експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАСУ якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Оскільки здійснення витрат на проведення судової експертизи підтверджено документально, суд дійшов висновку стягнути з Державного бюджету України витрати на проведення судово – економічної експертизи у розмірі 5000 грн.

Вступна і резолютивна частини постанови проголошено 03.06.2008 р.

Постанову у повному обсязі складено 09.06.2008 р.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.. 94, 98, 122, 158 – 164, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення – рішення державної податкової інспекції в м. Сімферополь АР Крим №/0 від 13.07.2006 р.

3. Стягнути з Державного бюджету України (р/р 0002 у банку отримувача: Управління Державного казначейства в АР Крим, отримувач: Держбюджет м. Сімферополь, МФО 824026, ЗКПО 34740405 ) на користь відкритого акціонерного товариства “Кримзалізобетон”, м. Сімферополь, с. Грес, вул. Монтажна, 3, ( , р/р 821 в філії ВАТ «Держ. Екс. – Імп. банк України, м. Ялта, МФО 000324786 ) 5000 грн. витрат на проведення судово – економічної експертизи.

4. Стягнути з Державного бюджету України (р/р 0002 у банку отримувача: Управління Державного казначейства в АР Крим, отримувач: Держбюджет м. Сімферополь, МФО 824026, ЗКПО 34740405 ) на користь відкритого акціонерного товариства “Кримзалізобетон”, м. Сімферополь, с. Грес, вул. Монтажна, 3, ( , р/р 821 в філії ВАТ «Держ. Екс. – Імп. банк України, м. Ялта, МФО 000324786 ) 3,40 грн. судового збору.

Виконавчий документ видати після вступу Постанови в закону силу, за заявою особи на користь якої воно винесено.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, Постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дійсну постанову направити сторонам рекомендованою кореспонденцією.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Воронцова Н.В.