ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2008 р.

№ 6/313-07-7885

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Кравчука Г.А.,

Муравйова О.В.,

розглянула

касаційну скаргу

Одеської залізниці (далі Залізниця)

на постанову

Одеського апеляційного господарського суду

від

05.02.08

у справі

№ 6/313-07-7885

господарського суду

Одеської області

за позовом

Залізниці

до

Одеської міської ради (далі Міськрада),

третя особа:

Міністерство транспорту та зв'язку України

(далі Мінтранс),

про

визнання права власності

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:

Зайцев С.М. (за дов. № 350 від 20.02.08);

- відповідача:

Кіхтенко О.С. (за дов. № 264/исх від 26.04.07);

- третьої особи:

Нікогосян О.С. (за дов. № 2350/15/14-08 від 04.04.08).

Ухвалою від 31.03.08 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Данилова Т.Б., Муравйов О.В. касаційна скарга Залізниці № ню-14/298 від 27.02.08 була прийнята до провадження та призначена до розгляду у судовому засіданні на 24.04.08.

Розпорядженням від 23.04.08 заступника Голови Вищого господарського суду України для розгляду справи № 6/313-07-7885 господарського суду Одеської області, призначеної до перегляду в касаційному порядку колегією суддів у складі: головуючого –Першикова Є.В., суддів –Данилової Т.Б., Муравйова О.В. на 24.04.08, створено колегію суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Кравчук Г.А., Муравйов О.В.

Про вказані обставини представників сторін повідомлено на початку судового засідання 24.04.08. Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України, яка переглядає справу в касаційному порядку, не заявлено.

За згодою представника сторін, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 24.04.08 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 03.12.07 господарського суду Одеської області (суддя Демешин О.А.) у задоволенні позовних вимог Залізниці до Міськради про визнання за державою в особі Міністерства права власності на комплекс будівель та споруд, розташованих за адресою:м. Одеса, Олексіївська площа, 15-6, відмовлено у повному обсязі.

Постановою від 05.02.08 Одеського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Величко Т.А., суддів Бойко –Л.І, Жукової А.М.) апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення від 03.12.07 господарського суду Одеської області –без змін.

Вказані рішення та постанова мотивовані тим, що права та законні інтереси Залізниці, щодо права власності на об'єкти нерухомості не порушені, оскільки вона наділена правом на захист лише свого права господарського відання, а право на звернення з позовом щодо захисту інтересів інших суб’єктів господарювання здійснюється такими суб’єктами за рахунок подання відповідних позовних вимог. Попередні судові інстанції врахували, що процесуальний статус Міністерство визначено як "третя особа без самостійних вимог на предмет спору", що фактично суперечить позовним вимогам.

Залізниця звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення господарського суду та постанову апеляційного господарського суду, та прийняти по справі нове рішення, яким позовні вимоги Залізниці задовольнити.

Скаржник обґрунтовує свої вимоги тим, що місцевим та апеляційним господарськими судами зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття неправильних рішень.

Скаржник також вважає, що судовими інстанціями не враховані вимоги ч. 3 ст. 136 Господарського кодексу України, де передбачено, що відносно захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності, у зв'язку з чим Залізниця вважає, що має право на захист свого права на господарське відання спірним майном шляхом визнання права власності на таке майно за державою в особі Міністерства.

У своєму відзиві на касаційну скаргу Міністерство доводи скаржника підтримує.

Міськрада у своєму відзиві на касаційну скаргу щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв‘язку з чим просить касаційну скаргу Залізниці залишити без задоволення, а оскаржені процесуальні акти –без змін.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, на підставі наявних матеріалів справи, з метою проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна – будівлі та споруди Одеської технічної школи Залізниця в особі структурного підрозділу (технічної школи) звернувся до юридичного управління виконавчого комітету Міськради із заявами про оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти нерухомого майна Одеської технічної школи Одеської залізниці, що розташовані за адресою: м.Одеса-28, Олексіївський майдан, 15 Б.

Юридичне управління листами № 5580 від 10.05.07, № 8446 від 25.07.07 та № 9079 від 29.08.2 07 повідомило, що відповідно до ч. 1 п.п. "а" п. 6.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.01.03 № 615 оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва про право власності за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію. Водночас, визначено, що серед наданих документів акт комісії про прийняття об'єкта по Олексіївському майдану, 15-Б і введення його в експлуатацію відсутній. В довідці про знаходження об'єкта нерухомого майна по пл.Олексіївський, 15-6 на балансі Одеської залізниці від 22.02.07 № НЗЕ 02/144 відсутні об'єкти, зазначені в технічному паспорті від 26.08.06 про склад об'єкта нерухомого майна.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно рішення виконавчого комітету Одеської міської Ради народних депутатів від 05.03.87 № 123 Управлінню Одеської залізничної дороги була відведена земельна ділянка на пл.Январського повстання, тоді як спірний об'єкт нерухомості знаходиться за адресою Олексіївський майдан, 15-Б, та знаходиться на балансі Одеської технічної школи.

Документи, які б свідчать про перехід прав на земельну ділянку від Управління Одеської залізничної дороги до Одеської технічної школи та документи, які свідчать про зміну адреси відсутні.

Судовими інстанціями враховано довідку державного архіву Одеської області від 06.01.07 № 57/05-03, яка свідчить про відсутність даних про виділення земельної ділянки для будівництва споруди Технічної школи чи про виділення приміщення під відновлення та розміщення Технічної школи за адресою: м.Одеса, пл.Олексіївська, 15-Б.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що попередні судові інстанції встановили, що Технічна школа є структурним підрозділом Залізниці, має самостійний баланс, поточний рахунок, штамп і печатку, та діє на підставі Положення про Технічну школу Залізниці від 10.10.02 № НЮ-25/256.

Суди першої та апеляційної інстанцій приймаючи рішення та постанову врахували, що відповідно до ч. 2 ст. 141 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4 Закону України "Про залізничний транспорт" та Статуту Одеської залізниці Залізниця –це статутне територіально-галузеве об'єднання, засноване на державній власності і підпорядковане Державній адміністрації залізничного транспорту України та входить до сфери управління Міністерством транспорту України, а тому майно Залізниці є державною власністю і закріплюється за нею на праві повного господарського відання.

Управління об'єктами, які належать державі, покладено на Кабінет Міністрів України, та уповноважені центральні і місцеві органи виконавчої влади, а тому Залізниця не є власником майна і не володіє правом управління державним майном.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховуючи вимоги ст.ст. 1, 21, 27 Господарського процесуального кодексу України, де передбачено, що сторонами у судовому процесі є позивач та відповідач, якими можуть бути підприємства та організації, а третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що чинне процесуальне законодавство передбачає, що позовні вимоги можуть заявлятись не у власних інтересах, а в інтересах іншої особи, але у таких випадках фактичним позивачем є особа, в інтересах якої подано позов про захист її прав і законних інтересів.

Матеріалами справи підтверджено, що Залізниця заявила позовні вимоги в інтересах Міністерства, яке в даній справі виступає в процесуальному статусі третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 21 Господарського процесуального кодексу України позивачами є підприєм ства та організації, що подали позов або звернулись в інтересах інших суб’єктів господарювання, у випадках, передбачених законом, зокрема, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи мо жуть звертатися до господарського суду з позовними заявами з метою за хисту прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб. При цьому, у випад ках, якщо позов подано особою не у власних інтересах, а в інтересах іншої особи, позивачем є особа, в інтересах якої подано позов про за хисти прав, і законних інтересів.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ст.ст. 1, 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами заінтересованих підприємств і організацій, у тому числі громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, державних та інших органів, що звертаються до господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також прокурорів чи їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що попередні судові інстанції правомірно прийшли до висновку про те, що право на звернення з позовними заявами в інтере сах інших осіб слід диференціювати з правом певних осіб представляти інтереси визначених законом осіб.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає права суб'єкта, що володіє більш вузьким правом, яке визначено як "право господарського відання" звертатися до суду з позовом в інтересах суб'єкта, що володіє більш ширшим за своїм визначенням "правом управління майном", а тому попередні судові інстанції підставно прийшли до висновку, що Залізниця помилково звернулась до суду з позов у даній справі. Разом з тим, зазначені обставини не позбавляють Міністерства права звернення до суду у відповідності до діючого процесуального законодавства.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи, викладені Залізницею в касаційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення судовими інстанціями не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання які, стосуються оцінки доказів, але оцінка доказів, на підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про встановлення тих чи інших обставин справи, здійснюється за внутрішнім переконанням суду і їх перевірка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З врахуванням того, що з’ясування підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі в силу ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій було повно та всебічно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для залишення їх без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Одеської залізниці № ню-14/298 від 27.02.08 залишити без задоволення.

Постанову від 05.02.08 Одеського апеляційного господарського суду у справі № 6/313-07-7885 господарського суду Одеської області залишити без змін.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Г.Кравчук

О.Муравйов