ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2008 р.

№
39/497-07

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Головуючого:

Михайлюка
М.В.,

Суддів
:

Дунаєвської  Н.Г., Рибака
В.В.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу

ОСОБА_1

на  постанову

Дніпропетровського
апеляційного господарського суду  від
14.11.2007 року

у
справі

№
39/497-07 господарського суду Дніпропетровської області

за
позовом

ОСОБА_1

до третьої особи

ТОВ
"Стройснаб" ТОВ виробничо-комерційна фірма
"Древбумснабстрой"

про

зобов'язання
вчинити дії

за  участю представників  сторін:

позивача

не з'явились,

відповідача
третьої особи

не
з'явились, Науменко С.Б.,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням
господарського суду Дніпропетровської області від 25.09.2007 р.  (суддя: Ліпинський О.В.) позов задоволено:
зобов'язано відповідача вивести позивача зі складу учасників ТОВ
"Стройснаб". Зобов'язано відповідача повернути позивачу внесок до
статутного фонду у вигляді двох ангарів, розташованих за адресою: м.
Дніпродзержинськ, вул. Корчевського, 9а.

Постановою
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.11.2007 р. (судді:
Логвиненко А.О., Головко В.Г., Євстигнеєв О.С.) зазначене рішення скасовано та
прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Не
погоджуючись з постановою апеляційного господарського суду, позивач звернувся з
касаційною скаргою, у якій посилаючись на порушення апеляційним судом норм
матеріального та процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати
та припинити провадження у справі.

Перевіривши
матеріали справи, доводи касаційної скарги, правильність застосування судами
норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого
господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно
до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної
інстанції без змін, а скаргу без задоволення. Касаційна скарга залишається без
задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду
прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як
встановив апеляційний господарський суд, 01.03.2003 р. позивач та ТОВ
“Древбумснабстрой” уклали установчий договір, відповідно до якого засновано ТОВ
“Стройснаб”. Відповідно до статутних документів вказаного товариства його
учасниками є ТОВ “Стройснаб” з долею частки 70% та ОСОБА_1 з долею частки 30%
(т. 1, а.с.37-43, 10-23). При цьому, умовами установчого договору передбачено,
що позивач вносить свою частку до статутного фонду шляхом передання двох складів-ангарів,
загальною вартістю 45000 грн.

Факт передачі позивачем до
статутного фонду вищезазначених ангарів підтверджується протоколом зборів
учасників ТОВ “Стройснаб”, актом прийому-передачі (а.с.48-49) та не
заперечується відповідачем.

Предметом
позову є зобов'язати відповідача вивести зі складу учасників ТОВ
"Стройснаб" позивача та повернути йому внесок до статутного фонду.

Правовідносини
щодо корпоративних прав позивача регламентуються Законом України “Про
господарські товариства ”, ЦК України та Статутом ТОВ “Стройснаб”.

Відповідно
до ст.148 ЦК України учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право
вийти з товариства, повідомивши товариство про свій вихід не пізніше ніж за три
місяці до виходу, якщо інший строк не встановлений статутом. Оскільки Статутом
ТОВ “Стройснаб” інше не передбачено, позивач про свій намір вийти зі складу
учасників товариства повинен був повідомити відповідача не пізніше ніж за три
місяці до виходу. В якості доказів виконання зазначених вимог закону позивач надав
суду заяви, датовані 16.04.2007 р. і 16.05.2007р. (а.с.35,44) та лист ТОВ
“Древбумснабстрой” (а.с.45), в якому йдеться про те, що третю особу та
відповідача у березні 2007р.  повідомлено
про намір позивача вийти зі складу засновників товариства.

Апеляційний господарський суд прийшов до
правильного висновку, що позов про виведення позивача зі складу учасників ТОВ
“Стройснаб” не відповідає передбаченим законом способам захисту прав та
інтересів, а саме ст. 16 ЦК України.

Крім
того, відповідно до ст. 4 Закону України "Про господарські
товариства" ( далі - Закон) акціонерне товариство, товариство з обмеженою
і товариство з додатковою відповідальністю створюються і діють на підставі
установчого договору і статуту, повне і командитне товариство - установчого
договору. Установчі документи повинні містити відомості про вид
товариства, предмет і цілі його діяльності, склад засновників та учасників,
найменування та місцезнаходження, тощо. Відповідно до вимог ст. 51 Закону
Установчі документи товариства з обмеженою відповідальністю, крім відомостей,
зазначених у статті 4 цього Закону, повинні містити відомості про розмір часток
кожного з учасників, розмір, склад та порядок внесення ними вкладів.

З
аналізу вимог ст.ст. 41, 58, 59 Закону вбачається, що вищим органом товариства
з обмеженою відповідальністю є збори учасників. Вони складаються з учасників
товариства або призначених ними представників. До компетенції загальних зборів,
зокрема, належить внесення змін до статуту товариства, затвердження річних звітів
діяльності товариства.

З огляду на зазначене та п. 9.7
статуту відповідача, питання про вихід учасника із складу товариства та
внесення у зв'язку з цим змін до статутних документів, про порядок виплати
частки прибутку, передачу права власності на об'єкти нерухомості, що
знаходяться у відповідача відноситься до компетенції загальних зборів учасників
товариства, рішення на яких приймається учасниками товариства шляхом
голосування, таким чином реалізуються корпоративні права учасників товариства.

Апеляційний господарський суд прийшов до висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції норм матеріального права при вирішенні
спору у частині зобов'язання відповідача вивести зі складу учасників позивача,
а відтак правомірно відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Щодо вимог про зобов'язання ТОВ
“Стройснаб” повернути позивачу два ангари, які розташовані за адресою: м.
Дніпродзержинськ, вул. Корчевського,9а, то апеляційний господарський суд
зазначив, що на час внесення ОСОБА_1 до статутного фонду внеску у вигляді двох
ангарів, позивач не мав документів, що підтверджують його права власності на
об'єкти нерухомості, оскільки вказані ангари було введено в експлуатацію в
якості об'єктів нерухомості та зареєстровано у передбаченому законом порядку в
органах БТІ лише у 2005 р. (а.с.29). Земельна ділянка, на якій розташовано
спірні об'єкти нерухомості також не надавалась позивачу для розміщення на ній
вказаних об'єктів нерухомості, що підтверджується землевпорядною документацією.

Апеляційний господарський суд з'ясував, що
позивач в якості внеску до статутного фонду передав ангари, які в подальшому
відповідач перетворив у нерухомі речі. Так, відповідач отримав дозвіл на
здійснення будівельних робіт, виготовив технічний паспорт. Таким чином,
відповідно до п.8.7 установчого договору, у випадку виходу позивача з
товариства, він не може вимагати передання йому новостворених відповідачем
нерухомих речей, якими стали спірні ангари внаслідок зміни їх юридичного
статусу.

Крім того, відповідно до ст.54 Закону
України “Про господарські товариства” та ст.148 ЦК України учаснику, що
виходить з товариства виплачується вартість частини майна, пропорційна його
частці у статутному фонді. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може
бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

З аналізу наведених норм вбачається, що для
повернення учаснику вкладу внесеного до статутного фонду у натуральній формі
необхідна наявність одночасно декількох умов: вимога учасника та згода товариства.

Пунктом
9.7. статуту відповідача передбачено, що до виключної компетенції загальних
зборів учасників товариства відноситься питання щодо  передачі прав власності або похідних від
нього прав на об'єкти нерухомості, що знаходяться у володінні (користуванні,
розпорядженні) Товариства.

Водночас,
апеляційний господарський суд зазначив, що відсутні підстави вважати, що
позивач передав товариству лише право користуватися ангарами, оскільки п.4.5
Установчого договору та ст.7 Статуту ТОВ “Стройснаб” прямо передбачено, що
учасники товариства втрачають право власності на майно, передане ними до
статутного фонду. За таких обставин, вимоги позивача про зобов'язання ТОВ
“Стройснаб” передати йому об'єкти нерухомості не ґрунтуються на вимогах закону,
а тому не підлягають задоволенню.

Вищий
господарський суд України погоджується з висновками апеляційного господарського
суду щодо неможливості повернути позивачу вклад у зв'язку з тим, що після
внесення позивачем вкладу до статутного фонду останній було перетворено в новий
об'єкт, а саме - нерухоме майно. Крім того, суд не вправі зобов'язати
товариство вчинити дії, вирішення яких відноситься до виключної компетенції
загальних зборів товариства, оскільки це є втручанням у діяльність товариства.

З
огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла
до висновку про відсутність підстав для скасування постанови апеляційного
господарського суду, оскільки вона є законною та обґрунтованою.

Крім
того, відповідно до вимог ст. 1117 Господарського  процесуального
кодексу  України  касаційна
інстанція  не має  права
встановлювати  або  вважати
доведеними  обставини, які не
були  встановлені  у рішенні або
постанові  господарського суду або
відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність  того чи іншого
доказу,  про перевагу  одних
доказів  над  іншими,
збирати  нові  докази
або додатково  перевіряти  докази.

Враховуючи
наведене та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119,
11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ  :

Касаційну  скаргу залишити без задоволення.

Постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.11.2007 року у
справі № 39/497-07 залишити без змін.

Головуючий,
суддя
М. Михайлюк

Судді          :                                                                                                    Н.
Дунаєвська

В.Рибак