СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

20 травня 2008 року

Справа № 2-2/11758.1-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Волкова К.В.,

суддів                                                                      Дугаренко О.В.,

Черткової І.В.,

за участю представників сторін:

позивача: Бєзверхий Іван Олексійович, довіреність № б/н від 01.03.08;

відповідача: Новікова Ірина Миколаївна, довіреність №1Д від 01.01.08;

розглянувши апеляційну скаргу приватного підприємства "Ремсервіс" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Толпиго В.І.) від 14-26.02.2008 у справі № 2-2/11758.1-2007

за позовом приватного підприємства "Ремсервіс" (вул. 40 років Перемоги, 52,Глухів, Сумська обл.,41400)

до закритого акціонерного товариства "Крим-Лада" (пр. Перемоги, 211-а,Сімферополь,95000)

про стягнення 10543,18 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Ремсервіс" звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом про стягнення з закритого акціонерного товариства "Крим -Лада" заборгованості в розмірі 10543,18 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до договору №12/08-03 від 27.08.2003 року, укладеного між позивачем та Севастопольською філією закритого акціонерного товариства "Крим-Лада", за накладною №151а від 29.08.2003 року, позивач передав запчастини на загальну суму (без податку на додану вартість) 6382,00 грн. та 1276,40 грн. податку на додану вартість, разом 7658,40 грн. 01 квітня 2004 року між позивачем та Севастопольською філією закритого акціонерного товариства "Крим-Лада" був підписаний акт звірки взаємних розрахунків, відповідно до якого відповідач визнає наявність заборгованості перед позивачем у сумі 7658,40 грн.

Відповідач позовні вимоги позивача не визнав та вважає, що позивач не представив належних доказів отримання уповноваженою особою відповідача товару за договором 312/08-03 від 27.8.2003 року, а також що накладна №151-а, не є первісним документом встановленого зразка, не містить обов'язкових для заповнення даних, на те, що позивачем не представлена довіреність встановленого зразка на отримання товару уповноваженою особою, не представлені докази отримання товару директором Сівоконь, директор не є матеріально-відповідальною особою філіалу.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 21.09.2006 року у справі №2-9/1400-2006, яке було залишено без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 09.11.2006 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.07.2007 року рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 21.09.2006 року у справі №2-9/1400-2006 та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 09.11.2006 року скасовано, справу передано до господарського суду Автономної Республіки Крим на новий розгляд.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Толпиго В.І.) від 14-26.02.2008 року у справі №2-2/11758.1-2007 у позові відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення господарського суду скасувати.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду Латиніна О.А. від 20.05.2008 року у зв’язку з відпусткою у складі колегії було замінено суддів Голика В.С. та Гонтаря В.І. на суддів Черткову І.В. та Дугаренко О.В.

У судовому засіданні 20.05.2008 року представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечував та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Розглянувши повторно, в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України судова колегія встановила наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами був укладений договір від 27.8.2003р. № 12/08-03, у виконання зобов'язань за яким, позивач за накладною №151-а від 29 серпня 2003 року за дорученням від 03.01.2003 року №016, відпустив відповідачеві запасні частини на суму 7658,40 грн.

Вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції у зв’язку з наступним.

Міністерство фінансів України наказом N99 від 16.05.1996 року затвердило Інструкцію про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей.

Інструкція поширюється на підприємства, установи та організації, їхні відділення, філії, інші відособлені підрозділи та представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба,насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів, (підпункт 1.2 Інструкції).

Відповідно до пункту 5 Інструкції довіреність підписується керівником та головним бухгалтером підприємства або їх заступниками та особами, які на те уповноважені керівником підприємства. У тих випадках, коли бухгалтерський облік ведеться централізованою бухгалтерією, довіреність на одержання цінностей підписується керівником підприємства та головним бухгалтером централізованої бухгалтерії або їх заступниками та особами, ними на те уповноваженими.

Пунктом 6 Інструкції при виписуванні довіреності перелік цінностей, які належить отримати по ній (графа "Найменування цінностей" у бланку довіреності), наводиться обов'язково із зазначенням назви і кількості цінностей для одержання, незалежно від того, чи є такі відомості у документах на відпуск (наряді, рахунку, договорі, замовленні, угоді тощо) цінностей. Незаповнені рядки довіреності прокреслюються.

Міністерство статистики України у виконання заходів з реалізації Державної програми переходу України на міжнародну систему обліку і статистики наказом N192 від 21.06.1996 року затвердило типові форми первинного обліку М-2 "Довіреність", в тому числі на отримання цінностей.

Судова колегія дійшла до висновку, що довіреність від 03.01.2003 року №016, на яку посилається позивач, як на доказ отримання відповідачем матеріальних цінностей за накладною №151-а, не відповідає типовій формі довіреності, затвердженої Міністерством статистики України, не відповідає вимогам вищенаведеної інструкції.

Міністерство статистики України наказом №193 від 21.06.1996 року «Про затвердження типових форм первинних облікових документів з обліку сировини та матеріалів», затвердило типові форми з обліку сировини та матеріалів.

Відповідно до вищенаведеної інструкції накладна - вимога виписується в двох примірниках і підписується головним бухгалтером або особою, уповноваженою на це. Накладна - вимога зобов'язана містити в числі обов'язкових реквізитів графи: коди ОКПО відправника і одержувача, підставу (договір, наряд і інші документи), через кого отримано.

Документ під назвою «Накладна №151а»від 29.08.2003 року не містить кодів ЗКПО відправника і одержувача, підстави господарської операції, через кого отримано. Яка матеріально-відповідальна особа отримала товар також не вказано.

Таким чином, накладна №151-а від 29.08.2003 року, яка надана позивачем, не є первинним бухгалтерським документом встановленого зразка, не містить обов'язкових для заповнення даних, встановлених наказом Міністерства статистики України №193 від 21.06.1996 року для первинного документа «Накладна-вимога на відпуск матеріалів».

Відповідач надав копію накладної №151а від 29.08.2003 року, який відрізняється від накладної, наданої позивачем. На документі є відтиснення печатки приватного підприємства "Ремсервіс", підпис директора, підпис головного бухгалтера, проте відсутній підпис особи, яка здала товар, і особи, яка отримала товар.

Суд прийшов до висновку, що накладна №151а від 29.08.2003 року не є належним доказом отримання товару уповноваженою особою відповідача.

Позивач стверджує, що товар від постачальника отримував директор філії Сівоконь А.Ф., а посада директора філії дозволяє йому отримувати товар без довіреності встановленого зразка, проте доказів такого ствердження до суду не представив.

Посада директора філії не звільняє його від виконання вимог нормативних актів, якими регламентований порядок отримання товарно-матеріальних цінностей від постачальника.

Типова форма первинного документа «Довіреність»(типова форма «М-2) затверджена наказом Міністерства статистики України «Про затвердження типової форми первинного обліку»від 21.06.14996 року №192. Порядком обліку первинного документа «Довіреність», затвердженим наказом Міністерства фінансів України «Про затвердження Інструкції про порядок реєстрації виданої, поверненої і використаної довіреності на отримання цінностей»від 16.05.1996 року №99, встановлено, що сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, інструмент, товари, основні засоби і інші матеріальні цінності відпускаються покупцям тільки за дорученням покупця.

Довіреність повинна містити всі обов'язкові реквізити, найменування і кількість цінностей для отримання. У незаповнених рядах довіреності ставиться прочерк. Довіреність підписується керівником і головним бухгалтером.

Таким чином, довіреність №16 від 03.01.2003 року не є довіреністю встановленого зразка на отримання ТМЦ і не є доказом отримання товару уповноваженою особою філії відповідача.

Відповідно до наказу Міністерства статистики України «Про затвердження типових форм первинних бухгалтерських документів по обліку сировини і матеріалів»від 21.06.1996 року №193, податкова накладна не є первинним бухгалтерським документом і відповідно до підпункту 7.2.3 пункту 7.3 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»є звітним податковим і розрахунковим документом, який не фіксує факт господарської операції, а є документом, який підтверджує розрахунки з бюджетом по податку на додану вартість.

Податкова накладна не підписується покупцем товару, не завіряється його печаткою, а видається на вимогу покупця.

Відповідно до повідомлення Державної податкової адміністрації в місті Севастополі податкова накладна від 29.8.2003 року №151-а була включена до складу податкового кредиту з податку на додану вартість за серпень 2003 року, на підтвердження чого направила копію книги обліку придбання товарів (робіт, послуг). Державна податкова адміністрація в місті Севастополі також повідомила, що протягом 2003-2005 років до відшкодування з бюджету сум податку на додану вартість Севастопольська філія не заявляла.

Державна податкова адміністрація в місті Севастополі надала копії двох листів, які за її повідомленням є копіями з книги обліку придбання товарів (робіт, послуг).

Проте, судова колегія вважає, що ці листи не можна розглядати у якості належних доказів, оскільки, по-перше, немає копії титульного листа цієї книги, по-друге, ці листи завірені канцелярією Державної податкової інспекції в Гагарінському районі міста Севастополя, де оригіналу книги не може бути внаслідок того, що згідно Порядку ведення книги обліку придбання товарів (робіт і послуг), затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 30.5.1997року №165, 29.8.2003 року, книга знаходиться у платника податку на додану вартість.

Відповідач оригінал книги до суду не надав у зв'язку з її знищенням після часу необхідного для зберігання.

Довідка Глуховської державної податкової інспекції, на яку посилається позивач, не є доказом отримання товару уповноваженою особою відповідача, оскільки ґрунтується на даних податкового обліку позивача, а не первинних бухгалтерських документів відповідача.

Слід також відзначити той факт, що для завірення підпису директора філії на договорі №12/08-03 від 27.08.2003 року використовувалася печатка закритого акціонерного товариства "Крим -Лада", що не належить товариству, а підпис покупця на накладній 151-а від 29 серпня 2003 року завірений печаткою філії, яка введена в дію тільки 17.10.2003 року, що спростовує оформлення даних документів в той період часу, який вказаний на них. Докази того, що в серпні 2003 року філією відповідача використовувався інша печатка, містяться в матеріалах справи.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач не надав суду належних доказів отримання уповноваженою особою відповідача товару за договором №12/08-03 від 27.08.2003 року за накладною № 151-а, у зв’язку з чим підстав для задоволення позову не вбачається.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає апеляційну скаргу приватного підприємства "Ремсервіс" такою, що не підлягає задоволенню, оскільки рішення суду першої інстанції прийнято відповідно до вимог норм матеріального та процесуального права при повному з’ясуванні обставин справи.

Керуючись статтею 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного підприємства "Ремсервіс" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 14-26.02.2008 у справі № 2-2/11758.1-2007 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                            К.В. Волков

Судді                                                                                          О.В. Дугаренко

І.В. Черткова