ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2008 р.

№
20-11/418

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого

Кравчука
Г.А.,

суддів:

Мачульського
Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1

на
постанову

Севастопольського
апеляційного господарського суду від 24.01.2008 р.

у
справі

№
20-11/418

господарського
суду

м.
Севастополя

за
позовом

фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1

до

Фонду
комунального майна Севастопольської міської ради

про

спонукання
до укладення договору оренди

в судовому засіданні взяли участь  представники:

позивача:

ОСОБА_2,
дов. ВСС № 594659 від 30.06.2005 р.;

відповідача:

- не
з'явились;

В С Т А Н О В И В:

У
жовтні 2007 р. фізична особа -підприємець ОСОБА_1 (далі -Підприємець)
звернулась до господарського суду м. Сімферополя з позовною заявою, у якій
просила зобов'язати Фонд комунального майна Севастопольської міської ради (далі
-Фонд) укласти з нею угоду про продовження строку дії договору оренди № 149-06
від 12.06.2006 р.

Позовні
вимоги Підприємець обґрунтовував тим, що згідно з договором оренди № 149-06 від
12.06.2006 р. він є наймачем нежитлового приміщення, проте Фонд, в порушення
вимог ст. 777 Цивільного кодексу України, відмовляється укласти з ним угоду про
продовження строку дії вказаного договору, а вимагає укладення нового договору
оренди на інших умовах.

Рішенням
господарського суду від 04.12.2007 р. (суддя Дмитрієв В.Є.) в задоволенні
позовних вимог Підприємця відмовлено.

Постановою
Севастопольського апеляційного господарського суду від 24.01.2008 р. (колегія
суддів: Прокопанич Г.К., Ткаченко М.І., Плут В.М.) рішення господарського суду
від 04.12.2007 р. залишено без змін.

Вказані
рішення та постанова мотивовані тим, що договір оренди № 149-06 від 12.06.2006
р. припинив свою дію 24.05.2007 р. у зв'язку з закінченням строку, на який його
було укладено, після чого Фонд та Підприємство не дійшли згоди щодо істотних
умов укладення відповідного нового договору.

Підприємець
звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій
просить постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від
24.01.2008 р. і рішення господарського суду від 04.12.2007 р. скасувати та
прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. Викладені у
касаційній скарзі вимоги Підприємець обґрунтовує тим, що господарськими судами
попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових актів було порушено ст.
777 Цивільного кодексу України та ст. 17 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна".

Фонд
не скористався правом, наданим ст. 1112 Господарського
процесуального кодексу України, та відзив на касаційну скаргу Підприємця до
Вищого господарського суду України не надіслало, що не перешкоджає касаційному
перегляду судових актів, які оскаржуються.

Розглянувши
у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність
юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування
господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та
процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає, що касаційна скарга Підприємця не підлягає
задоволенню, враховуючи наступне.

Місцевим
та апеляційними господарськими судами встановлено та матеріалами справи
підтверджується, що:

- між
Фондом та Підприємцем укладено договір оренди № 149-06 від 12.06.2006 р.,
термін дії якого -до 24.05.2007 р.;

-
Фонд листом № 1468 від 01.06.2007 р. повідомив Підприємця про те, що договір
оренди № 149-06 від 12.06.2006 р. припинив свою дію у зв'язку з закінченням
строку, на який його було укладено.

Відповідно
до частин першої та другої ст. 17 Закону України "Про оренду державного та
комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням
сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов
договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору
він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були
передбачені договором.

Згідно
з частиною другою ст. 26 Закону України "Про оренду державного та
комунального майна України" договір оренди припиняється в разі, зокрема,
закінчення строку, на який його було укладено.

Наведене
свідчить, що лист Фонду № 1468 від 01.06.2007 р. відповідає вимогам ст. 17
Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та є
підставою для припинення договору оренди № 149-06 від 12.06.2006 р. у зв'язку з
закінченням строку його дії, що передбачено ст. 26 вказаного Закону.

Господарськими
судами попередніх інстанцій також встановлено та з матеріалів справи
вбачається, що Підприємець 19.04.2007 р. звернувся до Фонду з заявою, у якій
просив продовжити строк дії договору оренди № 149-06 від 12.06.2006 р.

Абзац
перший та другий частини першої ст. 777 Цивільного кодексу України
передбачають, що наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором
найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на
укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися
переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити
про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений
договором, а якщо він не встановлений договором, -в розумний строк.

Таким
чином, Підприємець, звернувшись 19.04.2007 р. до Фонду з заявою про продовження
строку дії договору оренди № 149-06 від 12.06.2006 р., скористався переважним
правом на укладення договору оренди на новий строк, яке передбачене ст. 777
Цивільного кодексу України.

Між
тим, абзац третій частини першої ст. 777 Цивільного кодексу України встановлює,
що умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У
разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне
право наймача на укладення договору припиняється.

Як
з'ясовано господарськими судами першої та другої інстанцій та свідчать
матеріали справи, Фонд запропонував Підприємцю укласти договір оренди на новий
строк, проте згоди щодо розміру відповідної орендної плати досягнуто не було.

Беручи
до уваги зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий та
апеляційний господарські суди обґрунтовано відмовили Підприємцю у задоволенні
позовних вимог.

На
підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає,
що відповідно до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України
постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від 24.01.2008 р.
ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин
справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального
та процесуального права, доводи касаційної скарги Підприємця не спростовують
висновків господарського суду другої інстанції, у зв'язку з чим підстав для її
скасування не вбачається.

Керуючись
ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та
11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський
суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну
скаргу фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду від 24.01.2008 р. у справі №
20-11/418 господарського суду м. Севастополя -без змін.

Головуючий
суддя
Г.А. Кравчук

Суддя
Г.М. Мачульський

Суддя
В.І. Шаргало