ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

22.04.08 р. Справа № 40/411

Суддя господарського суду Донецької області Підченко Ю.О.

При секретарі судового засіданні Пальчак О.М..

Розглянувши матеріали справи

за позовом відкритого акціонерного товариства “Сніжнянський завод хімічного машинобудування” м.Сніжне

до відповідача відділу державної виконавчої служби Ворошиловського районного управління юстиції м.Донецька

про стягнення 5 647 грн. 92 коп.

за участю:

представників сторін:

від стягувача Жигулін В.Д. – начальник юридичного бюро

від боржника не з’явився

від Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України Мандич І.А. – головний спеціаліст

Строк розгляду скарги відповідно до вимог ст.121-2 ГПК України, тому за аналогією закону та згодою сторін строк її розгляду згідно вимог ст. 69 ГПК України було продовжено на один місяць.

З метою усунення порушення змагальності та рівності сторін, та надання можливості боржнику надати свої пояснення щодо уточнених стягувачем вимог, у судовому засіданні з 12 год. 22.04.08р. до 13 год. 20 хвил. 22.04.08р. було оголошено перерву, що відповідає вимогам ст.77 ГПК України..

Суть питання: відкрите акціонерне товариство "Сніжнянський завод хімічного машинобудування" звернулося до господарського суду із скаргою відповідно до вимог статті 121-2 ГПК України про визнання постанови про закінчення виконавчого провадження від 28.12.07р. противоправною та зобов’язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України застосувати необхідні заходи щодо виконанню рішення у справі № 40/411 від 29.09.03р. у спосіб та порядок визначених судом.

Старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби – Роєнко Роман Володимирович, на виклик суду не з’явився, тому скарга розглядається за наявними в неї матеріалами виконавчого провадження.

Представник департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України скаргу вважає неправомірною, яка не підлягає задоволенню за наступними обставинами :

-          скарга за своєю формою та змістом не відповідає вимогам статті 85 ГПК України;

-          постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв’язку із ліквідацією боржника - відділу державної виконавчої служби Ворошиловського районного управління юстиції м. Донецька, було винесено на підставі наказу Міністерства юстиції України від 19.08.05р. за №1482/к, наказу Департаменту державної виконавчої служби від 19.08.05р. № 3/к та від 26.10.05р. за № 46/к;

-          припинення юридичних осіб здійснюється відповідно до загальної норми права передбаченої у ст. ст. 104, 107 ЦК України та спеціального законодавства зазначеного у статті 59 ГПК України;

-          матеріали виконавчого провадження за № 573/7 свідчать про те, що Державною податковою адміністрацією у Донецькій області на адресу старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту ДВС України надано відповідь, згідно якої значиться, що за даними обласних баз платника податків з вказаними реквізитами ( ДВС Донецької області припинено та знято з обліку 17.09.07р.;

-          відомості Державного комітету статистики України свідчать про те, що 14.09.07р. виконавчим комітетом Донецької міської ради відбулося державна реєстрація припинення юридичної особи – Державної виконавчої служби Донецької області;

-          стаття 11 Закону України " Про виконавче провадження" чітко визначає, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник, які обов’язково повинні мати статус юридичної особи;

-          таким чином, державний виконавець відповідно до вимог закону повинен застосовувати заходи примусового виконання наказу господарського суду тільки відносно юридичних осіб. На час проведення виконавчих дій учасника виконавчого провадження – державної виконавчої служби Донецької області не існувало.

Розглянувши заяву, вислухавши доводи представників стягувача та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, суд встановив:

До прийняття ухвали по результатам розгляду скарги, заявник використовуючи своє право передбачене ст.22 ГПК України уточнив предмет скарги, та наполягає на наступному:

- визнати дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України неправомірними у частині винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 28.12.07р.. Відносно решти частини скарги, щодо зобов’язання відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби прийняти необхідні заходи щодо примусового виконання рішення суду по справі № 40/411 від 16.09.03р. залишив за собою та підтвердив їх у судовому засіданні.

Матеріали справи та виконавчого провадження свідчать про те, що рішенням по справі №40/411 від 16.09.03р. з відділу державної виконавчої служби Ворошиловського районного управління юстиції м. Донецька на користь позивача шкоду в сумі 5 647 грн. 92 коп., витрати по держмиту в сумі 56 грн. 48 коп., витрати по судовому процесу в сумі 118 грн.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 24.03.04р. рішення господарського суду залишено без змін і воно набрало законної сили.

Скаргу мотивовано тим, що до наступного часу рішення суду у розумінні ст.129 Конституції України та ст.116 ГПК України не виконано, а дії відділу по виконанню рішення не відповідають вимогам Закону "Про виконавче провадження", далі Закон і є неправомірними.

Скаржник стверджує, що на протязі 4-х років органи державної виконавчої служби ухиляються від виконання рішення у спосіб та порядок визначених судом.

На його боці і Європейська конвенція "Про захист прав людини і основоположних свобод", м. Рим 1950р., далі Конвенція, яка є невід’ємною частиною національного законодавства, вказує, що розгляд справ та здійснення виконавчого провадження на території України повинно відповідати вимогам пункту 1 ст.6 цієї Конвенції та пункту 1 Протоколу №1 Конвенції.

З загальними правилами, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення

З метою захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів стягувач заявою звернувся до Страсбурзького суду, про що свідчить відмітка секретаріату суду від 29.01.07р. про прийняття його заяви.

У якості додаткового обґрунтування скарги стягувач посилається на те, що умисне невиконання виконавчою службою рішення суду, пов’язано нібито із ліквідацією Державної виконавчої служби у Донецької області.

Натомість, постанова про закінчення виконавчого провадження від 28.12.07р., яку було винесено державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби суперечить вимогам Конвенції та Закону України “ Про виконавче провадження”.

Стягувач посилається на те, що умисне невиконання старшиим державним виконавцем Роенко Р.В., як посадовою особою, рішення господарського суду містить ознаки злочину передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України і завдає шкоди правам і охоронюваним законам інтересам підприємству позивача, у тому числі призводить до тяганини і зайвого листування, що у свою чергу не надає авторитету судовим органам.

З урахуванням викладеного, стягувач пропонує суду надіслати на адресу першого керівника Департаменту державної виконавчої служби України окрему ухвалу, у зв’язку з невиконанням посадовими особами державної виконавчої служби своїх обов’язків та поставити до відома органи прокуратури щодо бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби та умисне не виконання судового акту.

Законодавець визначає такі поняття як: дії та бездіяльність державної виконавчої служби якщо вони пов’язані з протиправною поведінкою щодо невиконання юридичних обов’язків здійснювати дії у межах закону або повноважень будь-якої посадової особи не здійснювати дії які суперечать закону.

Під діями слід розуміти невиконання пасивних обов’язків – не здійснювати дії, які суперечать закону та неналежне ставлення до них.

Бездіяльність це – юридичний обов’язок діяти та фізичної можливості діяти за вимогами законодавства яке регулює ці правовідносини.

Постанова відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби від 22.11.07р. м. Київ свідчить про те, що виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду по справі № 40/411, виданого 29.09.03р. про стягнення з відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Донецької області на користь позивача шкоди в сумі 5 647 грн. 92 коп., витрат по держмиту в сумі 56 грн. 48 коп., витрат по судовому процесу в сумі 118 грн., - прийнято до виконання старшим державним виконавцем Роєнко Р.В., відповідно до вимог ст. ст. 3, 18, 24 Закону.

Однак, 28.12.07р. відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з посиланням на пункт 3 статті 37 Закону, з посиланням на ліквідацію боржника юридичної особи сторони виконавчого провадження. Підставою закінчення виконавчого провадження слугували листи Державної податкової адміністрації у Донецької області № 20545/10/29-013-2 від 18.12.07р. та лист Державного комітету статистики України від 12.12.07р. за № 18-14/339.

Дії Департаменту державної виконавчої служби у частині винесення спірної постанови про закінчення виконавчого провадження є неправомірними за наступними обставинами:

Згідно п.3 ч.1 ст. 37 Закону виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема у випадку ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов’язків чи вимог у виконавчому провадженню не допускає правонаступництва.

За змістом статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов’язків іншим юридичним особам – правонаступникам ( злиття, приєднання, поділу, перетворення). Порядок припинення юридичної особи знайшло своє відображення у статті 107 ЦК України , а її ліквідація викладено у статті 110 ЦК України.

Стаття 59 ГК України визначає, що реорганізація може проводитися також шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення.

Перетворення юридичної особи у вигляді зміни її організаційно-правової форми, відображено у статті 108 ЦК України. На час перетворення до нової юридичної особи переходять права та обов’язки попередньої юридичної особи.

Відповідно до статті 3 Закону, з урахувань змін, внесених Законом України № 2716 від 23.06.05р., визначено систему органів державної виконавчої служби, на які покладено реалізацію єдиної державної політики у сфері примусового виконання рішень.

Міністерство юстиції України прийнято наказ від 19.08.05р.№1482 про ліквідацію відділів державної виконавчої служби територіальних органів управління юстиції, а постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2005р. за № 711 затверджено Положення про Департамент державної виконавчої служби, Положення про державну виконавчу службу Автономної республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя та Положення про державну виконавчу службу у районах, містах (містах обласного значення), районах у містах, затверджено відповідними наказами Департаменту державної виконавчої служби №34/к від 22.09.05р. та №40/к від 29.09.05р.

У відповідності до ч.2 ст.86 Закону збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку передбаченому законом.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону шкода, завдана державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Оскільки відшкодування шкоди, заподіяної державним виконавцем, здійснюється за рахунок держави, у суду відсутні підстави припиняти провадження у справах або відмовляти у позові у зв12язку з ліквідацією відповідного підрозділу державної виконавчої служби.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Тобто, виконання рішення згідно Закону повинно здійснюватися безвідносно від того, який правовий статус мають органи державної виконавчої служби на час винесення судом рішення, постанови або ухвали та їх майбутнє виконання, у тому числі на час звернення до господарського суду стягувачів, боржників та державної виконавчої служби із скаргами відповідно до вимог ст. 121-2 ГПК України.

Таким чином, зважаючи на викладені обставини реформування системи органів державної виконавчої служби, та у зв’язку з цим ліквідація одного державного органу і створення замість нього іншого з покладенням на останнього відповідних функцій, не може бути підставою для закінчення виконавчого провадження про відшкодування збитків (шкоди), завданих неправомірними діями відділу державної виконавчої служби, якого ліквідовано.

Рішення суду обов’язково до виконання на усій території України згідно вимог ст. 129 Конституції України та ст. 115 ГПК України. Рішення у даній справі до наступного часу не виконано.

Підстав для можливого внесення виправлень до наказу, у зв’язку із нібито припущенної помилки у назві державної виконавчої служби суд не вбачає. Тому з’ясувавши обставини справи докази на їх підтвердження, матеріали виконавчого провадження, суд дійшов висновку, що скарга правомірна, відповідає вимогам статті 85 Закону і підлягає задоволенню.

У зв’язку з чим, і залежно від змісту скарги, слід визнати дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у частині винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 28.12.07р. неправомірними. Зобов’язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти усі необхідні заходи по примусовому виконанню наказу господарського суду Донецької області по справі №40/411 від 29.09.03р.

Відносно застосування заходів відповідно до вимог ст.90 ГПК України щодо відповідальності посадових осіб відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби, зокрема Роєнко Романа Володимировича до відповідальності та надіслання повідомлення до органів прокуратури слід зазначити наступне:

-           дійсно водночас судова практика свідчить про те, що у багатьох випадках підприємства, установи, організації та їх посадові особи ухиляються від виконання рішень господарських судів, що завдає шкоди правам і охоронюваним законом інтересів держави, юридичних та фізичних осіб, призводить до тяганини та зайвого листування і зрештою не додає авторитету судовим органам.

-          згідно статті 382 Кримінального кодексу України умисне невиконання посадовою особою рішення, ухвали чи постанови суду карається штрафом в певному розмірі;

-          відповідно до статті 112 Кримінально - процесуального кодексу України попереднє слідство у справах про злочин, передбачений статтею 382 Кримінально - процесуального кодексу України, проводиться слідчими прокуратури;

-          як свідчать усні пояснення стягувача , ним було здійснено звернення до органів прокуратури відповідно до статті 94 Кримінально-процесуального кодексу України про усунення порушення його прав та Закону. Однак підстав для порушення карної справи прокуратура не знайшла;

-          склад злочину, передбаченого частиною першою статті 382 КК України, є формальним, а його об’єктивна сторона вичерпується діяннями, з моменту вчинення якого злочин визнається закінченим і яке полягає: а) або в невиконанні судового акта, б) або в перешкоджанні його виконанню. З моменту невиконання судового акта злочин набуває триваючого характеру;

-          практика застосування статті 90 ГПК України передбачає виявлення судом у діяльності працівників порушення законності, що містять ознаки дії, переслідуваної у кримінальному порядку;

-          у таких випадках суд може, однак не зобов’язаний, надіслати повідомлення про це – для реагування та пропонувати правоохоронним органам про факт можливого порушення посадовими особами підприємств, установ та організацій законності на час виконання рішення суду;

-          як свідчать докази у справі, посадові особи відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби виконують свої обов’язки керуючись Законом України “ Про виконавче провадження”, однак припускають порушення його норм, що призводить до зайвого листування та тяганини судового процесу щодо примусового виконання рішення у спосіб та порядок визначених судом.

-          повідомлення такого характеру не є процесуальним документом і не може бути оскаржено стороною, про яку в ньому йдеться.

На підставі вищевикладеного, у задоволенні клопотання відкритого акціонерного товариства "Сніжнянський завод хімічного машинобудування" щодо надіслання повідомлення на адресу прокуратури та притягнення до відповідальності старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Роєнко Р.В. слід відмовити.

В ухвалі суду від 22.01.08р. по справі, в її описовій та мотивувальній частинах було припущено технічну помилку, а саме зазначено: ..... згідно вимог ст. 121-1 ГПК України ..., далі по тексту, тоді як потрібно було вказати: .... згідно вимог ст. 121-2 ГПК України..., далі по тексту.

Технічна помилка не впливає на суть скарги, а тому її слід виправити, та зазначити наступне: .... згідно вимог ст. 121-2 ГПК України., далі по тексту.

На підставі викладеного, керуючись пунктом 1 статті 6 Європейської конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод ", ст. 129 Конституції України, ст. ст. 11, 19, 24, 37, 85, 86 Закону України “Про виконавче провадження”, ст. 94, 382 Кримінального кодексу України, ст.112 Кримінально - процесуального кодексу України, ст.ст. 104, 107, 108 ЦК України 2003р., ст.59 ГК України, ст. ст. 77, 86, 89, 115, 116, 121-2 ГПК України суд

У Х В А Л И В:

1.Визнати доводи відкритого акціонерного товариства "Сніжнянський завод хімічного машинобудування" зазначені у скарзі правомірними.

2.Визнати дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у частині винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 28.12.07р. неправомірними.

3.Зобов’язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти усі необхідні заходи по примусовому виконанню наказу господарського суду Донецької області по справі №40/111 від 29.09.03р.

4.У задоволенні клопотання відкритого акціонерного товариства "Сніжнянський завод хімічного машинобудування" щодо надіслання повідомлення на адресу органів прокуратури та притягнення до відповідальності старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України Роєнко Р.В. відмовити.

5.Виправити технічну помилку зазначену у описовій та мотивувальній частинах ухвали суду від 22.01.08р., та зазначити наступне:....згідно вимог ст. 121-2 ГПК України..., далі по тексту.

Суддя Підченко Ю.О.