Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2008 р. Справа № 9/671-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Афанасьєв В.В., судді Бухан А.І. , Шевель О.В.

при секретарі Парасочці Н.В.

за участю представників сторін:

позивача –Галкіної І.В. –дов.

відповідача –не з‘явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вхідний № 396С/3-9) на рішення господарського суду Сумської області від 10 січня 2008 року у справі № 9/671-07

за позовом Приватного підприємства «Он Лайн Дніпро», м. Дніпропетровськ

до Приватного підприємства «Приватбудсервіс», м. Суми

про стягнення 113455,24 грн.

встановила:

Позивач, ПП «Он Лайн Дніпро», звернувся до господарського суду Сумської області з позовом, в якому після уточнення позовних вимог (т. 2 арк. справи 1-4), просив стягнути з відповідача на свою користь 90000 грн. основного боргу, 14969,59 грн. пені, 23385 грн. інфляційних, 6191,41 грн. річних, 100000 грн. моральної (немайнової шкоди), 1430,46 грн. держмита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 9075 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням господарського суду Сумської області від 10 січня 2008 року у справі № 9/671-07 (суддя Лущик М.С.) відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи. Позов задоволено частково. З відповідача на користь позивача стягнуто 90000 грн. основного боргу, 23385 грн. інфляційних, 6191,41 грн. річних, 14969,59 грн. пені, 1111,61 грн. витрат по держмиту та 59,56 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач з даним рішенням не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 10 січня 2008 року по справі № 9/671-07 та направити справу на новий розгляд. В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення господарським судом норм процесуального права, оскільки рішення суду прийняте без представника відповідача, незважаючи на подане ним клопотання про відкладення справи. Також, відповідач вважає, що позивачем завищені розрахунки пені у зв‘язку з тим, що працівники відповідача приступили до виконання робіт по договору значно пізніше авансового платежу, крім того, на вимогу суду між сторонами не здійснена звірка розрахунків.

Позивач заперечує проти апеляційної скарги відповідача, вважає рішення господарського суду Сумської області по даній справі законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення. Позивач вважає, що судом повно та всебічно досліджені всі обставини справи, та всі необхідні докази. У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що акт звірки розрахунків ним був направлений на адресу відповідача, про що до матеріалів справи надані відповідні докази, що стосується посилання відповідача на завищення розрахунків –позивач вважає таку позицію невірною, оскільки авансові платежі відповідачем здійснені лише частково, разом з тим, позивач виконав роботи у передбачені договором строки. Момент, з якого позивач повинен був приступити до виконання робіт, не обумовлювався в договорі. Щодо посилання відповідача на прийняття рішення без його участі, позивач вказує, що розгляд справи неодноразово відкладався, однак, відповідачем будь-яких доказів, які б свідчили про неправомірність розрахунків позивача, до суду не було надано.

В судове засідання повноважний представник відповідача не з‘явився, причину неявки суду не повідомив, хоча про час та місце засідання суду був повідомлений належним чином (ухвалу про прийняття апеляційної скарги до провадження представником відповідача отримано 29.02.2008 р., про що свідчить залучене до матеріалів справи повідомлення про вручення поштового відправлення). В попереднє судове засідання представник відповідача також не з‘явився, обґрунтовуючи свою неявку відсутністю юрисконсульта.

Враховуючи те, що явка представників сторін у судове засідання апеляційним господарським судом не була визнана обов‘язковою, а також те, що представник відповідача не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу відповідача за відсутності у судовому засіданні його повноважного представника.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши у судовому засіданні пояснення уповноваженого представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне:

звертаючись до місцевого господарського суду з позовною заявою, позивач посилався на те, що відповідач, в порушення умов укладеного договору, порушив строки оплати робіт, за що, згідно з умовами договору та нормами чинного законодавства, позивачем і нараховані штрафні санкції (пеня), інфляційні та річні. Також, позивач вказував на те, що неправомірними діями відповідача нанесено шкоду його діловій репутації, у зв‘язку з чим до стягнення заявлено моральну шкоду. Позивач зазначав, що він поніс витрати по сплаті послуг за юридичну допомогу, яка й була заявлена до стягнення з відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги позивача в частині основного боргу, пені, інфляційних та річних, місцевий господарський суд посилався на підтвердженість їх матеріалами справи та відповідність нормам чинного законодавства.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині моральної шкоди, місцевий господарський суд посилався на недоведеність факту заподіяння позивачу моральної шкоди та непідтвердженість цих вимог відповідними доказами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 9075 грн. витрат на правову допомогу, місцевий господарський суд посилався на те, що такі витрати не мають обов‘язкового характеру і факт наявності цих витрат і їх розмір не знаходяться в необхідному зв‘язку із заборгованістю, яку просить стягнути позивач.

Відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, місцевий господарський суд посилався на те, що відповідачем не надано ніяких доказів в підтвердження викладених ним в клопотанні обставин.

Як свідчать матеріали справи, 01.06.2005 року між сторонами по справі був укладений договір субпідряду № 157-05, відповідно до умов якого позивач (субпідрядник) зобов'язувався по завданню відповідача (генпідрядника) виконати роботи по монтажу і наладці системи приточно - витяжної вентиляції, кондиціювання та повітряного опалення супермаркету за адресою м. Суми вул. Новорічна, 8, а відповідач зобов'язувався прийняти та оплатити виконані роботи (п.1.1 договору).

Відповідно до п.3.1 договору, відповідач зобов'язувався оплатити виконані роботи шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позивача в національній валюті України на підставі виставленого рахунку Позивачем в порядку, вказаному в Додатку № 2 до договору субпідряду, а саме: до 10.07.2005 року у вигляді першого авансового платежу в розмірі 70000 грн.; до 10.08.2005 року у вигляді авансового платежу в розмірі 75000 грн.; остаточна сума в розмірі 15000 грн. - протягом 15-ти робочих днів з моменту підписання сторонами остаточного акту приймання - передачі виконаних підрядних робіт по договору.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджено матеріалами справи, на виконання п.1 додатку № 2 до договору відповідачем була сплачена сума першого авансового платежу в розмірі 70000 грн., шляхом перерахування на поточний рахунок позивача 15.07.2005 року - 45000 грн. та 29.07.2005 року - 25000 грн.

П. 6.1 договору початок робіт встановлено з моменту надходження на поточний рахунок субпідрядника першого авансового платежу, завершення робіт –через 30 календарних днів з моменту отримання другого авансового платежу.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується відповідачем, роботи по договору позивачем були виконані в повному обсязі в липні-жовтні 2005 року, про що свідчать підписані акти приймання виконаних підрядних робіт за липень 2005 року на 70000 грн., за жовтень 2005 року на 75000 грн., та остаточний акт за жовтень 2005 року на 15000 грн.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та не спростовується відповідачем, ним, в порушення умов договору та взятих на себе зобов'язань оплату виконаних робіт здійснив не в повному обсязі, а саме: не була сплачена сума авансового платежу в розмірі 75000 грн. до 10.08.2005 року та остаточна сума в розмірі 15000 грн. до 30.11.2005 року - протягом 15-ти робочих днів з моменту підписання сторонами остаточного акту приймання - передачі виконаних підрядних робіт.

Таким чином, станом на дату подання позовної заяви (жовтень 2007 року) заборгованість відповідача перед позивачем становила 90000 грн. Доказів оплати цієї суми відповідачем не надано, так само, як не надано і будь-яких належних доказів щодо спростування суми боргу.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог що звичайно ставляться.

Із врахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом зроблені вірні висновки щодо обґрунтованості позовних вимог позивача в частині стягнення основного боргу по договору.

Також, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом зроблені вірні висновки щодо безпідставності тверджень відповідача про невідповідність розрахунків через невиконання позивачем умов п. 11. 10 договору щодо оплати генпідряднику за послуги генпідряду суми в розмірі 3% від загальної суми договору. Ні даним пунктом договору, ні іншими його положеннями не передбачено вирахування такої суми із загальної суми виконаних робіт, а тому, у разі дійсної несплати вказаних послуг, відповідач має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Відповідно до п.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення (відповідно до поданих розрахунків) 23385 грн. інфляційних втрат за період з вересня 2005 року (прострочення другого авансового платежу) по листопад 2007 року включно та 6191,41 грн. - 3 % річних за період з 10.07.2005 року (з дати прострочення першого авансового платежу) по 07.12.2007 року (дата подання до суду заяви про уточнення позовних вимог). Розрахунок сум інфляційних втрат та річних зроблено у відповідності з нормами чинного законодавства (т. 1 арк. справи 140-141), а тому рішення суду у цій частині є обґрунтованим.

Також, відповідно до п. 9.5. договору та положень чинного законодавства позивачем нараховано та заявлено до стягнення 14969,59 грн. пені за період з 13.10.2006 року по 12.10.2007 року із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ (т. 1 арк. справи 140).

Враховуючи те, що під час розгляду справи відповідач не подав клопотання про застосування строків позовної давності щодо пені, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом обґрунтовано позовні вимоги в частині пені задоволені у повному обсязі.

Що стосується посилання відповідача на завищення позивачем розрахунків пені у зв‘язку з тим, що працівники відповідача приступили до виконання робіт по договору значно пізніше авансового платежу, колегія суддів зазначає, що такі твердження є безпідставними, оскільки умовами договору не встановлено конкретного строку початку робіт.

Що стосується посилання відповідача на відсутність звірки розрахунків, колегія суддів зазначає, що акт звірки розрахунків не є єдиним доказом наявності чи відсутності боргу та оцінюється судом в сукупності з іншими доказами. Як встановлено матеріалами справи, сума боргу у розмірі 90000 грн. підтверджена належними доказами та не спростована відповідачем. Таким чином, на думку колегії суддів, відсутність вказаного акту звірки не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи суду в частині відмови у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 9075 грн. витрат на правову допомогу, оскільки витрати позивача на юридичні та консультаційні послуги не мають обов'язкового характеру і факт наявності цих витрат і їх розмір не знаходяться у необхідному зв'язку із заборгованістю, яку просить стягнути позивач. Також, за змістом ст. ст. 44, 48 Господарського процесуального кодексу України, до складу судових витрат відносяться зроблені стороною витрати за отримання лише послуг адвокатів, а не будь-яких інших представників.

Також, колегія суддів погоджується і з висновками місцевого господарського суду в частині відмови у стягненні моральної шкоди в розмірі 100000 грн., оскільки позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди та такі вимоги не підтверджені відповідними доказами.

Судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки відповідачем не надано ніяких доказів в підтвердження викладених ним в клопотанні обставин. Відповідно до ст. 77 ГПК України, відкладення розгляду справи є правом, а не обов‘язком суду. При цьому, суд відкладає розгляд справи лише у разі неможливості вирішення спору у даному засіданні.

Як свідчать матеріали справи, місцевим господарським судом у відповідності до ч. 2 ст. 4-3 ГПК України сторонам були створені необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. Так, справа у місцевому господарському суді розглядалася 2,5 місяці, розгляд справи тричі відкладався, в тому числі і за клопотаннями відповідача. Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом права відповідача не були порушені.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що розгляд апеляційної скарги також був відкладений за клопотанням відповідача, однак, представник відповідача жодного разу в судові засідання апеляційного господарського суду не з‘являвся, обґрунтованих доказів неможливості бути присутнім у судових засіданнях жодного разу не надав, що свідчить про зловживання відповідачем своїми правами та штучне затягування судового процесу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача у зв’язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю і відсутністю фактів, які б підтверджували наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення. Твердження відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі, зроблені при довільному трактуванні норм діючого законодавства і дійсних обставин справи, на їх підтвердження не надано відповідно до ст. 33, 36 ГПК України доказів з посиланням на конкретні норми матеріального та процесуального права, які б могли бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п.1 ст. 103, ст. 105 ГПК України,

постановила:

Рішення господарського суду Сумської області від 10 січня 2008 року у справі № 9/671-07 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Головуючий суддя Афанасьєв В.В.

суддя Бухан А.І.

суддя Шевель О.В.