ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 37/565

11.03.08

За позовом

Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз»

До

Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

Про

визнання недійсною угоди № 31/19-48644 від 25.05.2007 року про зарахування зустрічних однорідних вимог по договору № 06/07-189 від 31.01.2007 року та договору № 10/1-560 від 19.03.2001 року

В засіданнях брали участь представники сторін:

Від позивача : Янкевич Л.Д.- представник за довіреністю № 11 від 02.01.2008 року; Котовська О.М.- представник за довіреністю № 09 від 02.01.2008 року;

Від відповідача : Лебедюк Ю.А.- представник за довіреністю № 249/10 від 29.12.2007 року; Мицько Р.М.- представник за довіреністю № 247/10 від 29.12.2007 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз»до Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»про визнання недійсною угоди № 31/19-48644 від 25.05.2007 року про зарахування зустрічних однорідних вимог по договору № 06/07-189 від 31.01.2007 року та договору № 10/1-560 від 19.03.2001 року.

Ухвалою суду від 12.11.2007 р. порушено провадження у справі 37/565 та призначено розгляд справи на 04.12.2007 р.

19.11.2007 року Дочірня компанія «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»звернулась до Верховного Суду України з касаційною скаргою на постанову Вищого господарського суду України від 16.10.2007 року № 05-5-42/11155.

Справа № 37/565 була направлена до Вищого господарського суду України для передачі до Верховного Суду України.

Постановою Верховного Суду України від 27.12.2007 було відмовлено Дочірній компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»в порушенні провадження з перегляду у касаційному порядку постанови Вищого господарського суду України від 16.10.2007 року № 05-5-42/11155, а матеріали справи направлені до місцевого суду для розгляду по суті.

За резолюцією В.о. Голови Господарського суду міста Києва справу № 37/565 було передано для подальшого розгляду судді Кондратовій І.Д.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2008 року розгляд справи було призначено на 05.02.2008 року о 11-10.

Представник позивача в судовому засіданні 05.02.2008 року надав суду уточнення позовних вимог, відповідно до якого просить суд визнати недійсним односторонній правочин Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»№ 31/19-4864 від 25.05.2007 року про зарахування зустрічних однорідних вимог по договору № 06/07-189 від 31.01.2007 року та договору № 10/1-560 від 19.03.2007 року.

Представник відповідача в судовому засіданні 05.02.2008 року подав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнає та просить відмовити позивачу в їх задоволенні, посилаючись на те, що всі необхідні умови для здійснення зарахування були наявні у ДК «Газ України», а саме, наявність зустрічності у зобов'язаннях між сторонами, однорідності та вчасності вимог, а тому відповідачем було правомірно проведено зарахування. Крім того, відповідач звертає увагу суду на той факт, що в Господарському суді міста Києва розглядалась справа № 32/426 за позовом ВАГ «Рівнегаз»до ДК «Газ України»про стягнення заборгованості та штрафних санкцій у розмірі 9 110 276,91 грн. за невиконання умов договору про надання послуг з транспортування природного газу № 06/07-189 від 31.01.07р. Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.07р. у справі № 32/426 в задоволенні позовних вимог ВАТ «Рівнегаз»було відмовлено повністю. Підставою для відмови в задоволенні позовних вимог була та обставина, що заборгованість ДК «Газ України»за надані послуги з транспортування природного газу була погашена в повному обсязі шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, в тому числі і заявою ДК «Газ України»№ 31/19-7568 від 26.07.07р. яка с предметом судового спору у даній справі. Вирішуючи спір у справі № 32/426 Господарський суд міста Києва досліджував як питання існування заборгованості ДК «Газ України»перед ВАТ «Рівнегаз», так і питання існування правових підстав для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог. В рішенні від 19.10.2007р. у справі № 32/426 Господарський суд м. Києва зазначив, що у ДК «Газ України»існували всі правові підстави для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог, в тому числі і заявою № 31/19-7568 від 26.07.07р. Отже, рішенням господарського суду встановлено та перевірено правомірність заяв ДК «Газ України»про зарахування зустрічних однорідних вимог, а тому за твердженням відповідача правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Крім того, в судовому засіданні 05.02.2008 року представники сторін подали суду клопотання про продовження строку вирішення спору по справі № 37/565. Подане клопотання судом було задоволено, та ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2008 року було продовжено строк вирішення спору.

У судовому засіданні 05.02.2008 р., відповідно до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України судом оголошено перерву до 25.02.2008 року о 10-40, про що представники сторін були повідомлені належним чином.

Представник позивача в судове засідання 25.02.2008 року не з’явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні було оголошено ухвалу про відкладення розгляд справи до 11.03.2008 року.

В судовому засіданні 11.03.2008 року за згодою представників сторін було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25 червня 2007 року Дочірня компанія «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»надіслало на адресу Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз»заяву про зарахування зустрічних однорідних позовних вимог № 31/19-6309.

Відповідно до вищевказаної заяви відповідач зменшив дебіторську заборгованість позивача на суму 219848,27 грн. за договором № 10/1-560 від 19.03.2001 року та відобразив в бухгалтерському обліку цю суму як зменшення кредиторської заборгованості відповідача за договором від 31.01.2007 року № 06/07-189.

09.07.2007 року Відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз»надіслало на адресу Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»лист № 1576, в якому повідомило про розгляд заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог, зазначивши, що подана заява не може бути прийнята ним до виконання, оскільки право на стягнення заборгованості підтверджене судовим рішенням № 14/231 повинне бути реалізоване процесуальних формах, встановлених законодавством про виконавче провадження.

Позивач звернувся до суду з вимогою про визнання недійсним правочину, внаслідок якого Дочірня компанія «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»в односторонньому порядку припинила зобов’язання Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»та Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз» на суму 219848,27 грн., в т.ч. ПДВ- 36641,38 грн., за договорами від 19.03.2001 року № 10/1-560 та від 31.01.2007 року № 06/07-189, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Підставами для визнання недійсним даного правочину позивач вбачає ту обставину, що вимоги по договорах від 19.03.2001 року № 10/1-560 та від 31.01.2007 року № 06/07-189 не є однорідними, оскільки по одному договору надавались послуги по транспортуванню природного газу, а по іншому –послуги по постачанню природного газу. Крім того, позивач вказує на те, що стягнена через суд заборгованість –це юридично неоднорідна з іншою грошовою вимогою. Позивач вважає, що зарахування можливе лише при проведенні виконавчого провадження в період його добровільного виконання по заяві боржника, тобто позивача.

Дочірня компанія «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з тієї підстави, що при здійсненні зарахування зустрічних вимог було дотримано всіх необхідних вимог статті 601 Цивільного кодексу України, а тому відповідно Дочірньою компанією «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»було правомірно проведено зарахування на підставі вищевказаної заяви.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В силу статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Згідно статті 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Таким чином суд зазначає, що зарахування здійснюється за наявності наступних умов :

1)          вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов’язань, між двома особами, де кредитор одного зобов’язання є боржником іншого. Те саме повинно бути і з боржником;

2)          вимоги мають бути однорідними, тобто в обох зобов’язаннях повинні бути речі одного роду;

3)          необхідно, щоб за обома вимогами настав строк виконання, оскільки не можна пред’явити до зарахування вимоги за таким зобов’язанням, яке не підлягає виконанню.

Отже, зарахування є одностороннім правочином, для нього достатньо заяви однієї сторони.

Згідно частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до листа ВАСУ від 01.07.1996 року № 01-8/241 припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги - це одностороння угода, яка оформляється заявою однієї з сторін. Якщо друга сторона не погоджується з проведенням зарахування, спір підлягає вирішенню по суті з урахуванням усіх матеріалів і обставин справи.

В розумінні статті 601 Цивільного кодексу України необхідною умовою для здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог є те, щоб за обома вимогами вже настав строк виконання, оскільки неможливо пред’явити до зарахування вимоги за таким зобов’язанням, яке не підлягає виконанню.

У статті 602 Цивільного кодексу України вказано вичерпний перелік підстав при наявності яких зарахування зустрічних вимог не допускається, зокрема :

1)          про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я абр смертю;

2)          про стягнення аліментів;

3)          щодо довічного утримання (догляду);

4)          у разі спливу позовної давності;

5)          в інших випадках встановлених договором або законом.

Договором, нормами чинного законодавства не встановлено заборону здійснювати зарахування зустрічних однорідних вимог на стадії виконання рішення.

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Факти, які відповідно до закону вважаються встановленими, не доводяться при розгляді справи.

Суд звертає увагу, що наявність заборгованості позивача перед відповідачем на суму 19169576,32 грн. за договором № 10/1-560 від 19.03.2001 року встановлена постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27.07.2006 року № 14/231, яка була залишена без змін Постановою Вищого господарського суду міста Києва від 29.11.2006 оку № 14/231.

Заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 219848,27 грн., в т.ч. ПДВ- 36641,38 грн., за договором від 31.01.2007 року № 06/07-189 сторонами визнається та не оспорюється.

Судом не приймається до уваги посилання позивача на те, що вимоги не є однорідними, оскільки як встановлено судом, однорідність вимог полягає в тому, що як за договором від 31.01.2007 року № 06/07-189 так і за договором № 10/1-560 від 19.03.2001 року існує грошове зобов’язання сторін, тобто кожна із сторін виступає як кредитором так і боржником. Суд відзначає, що є хибними та неправомірними твердженням позивача про те, що вимоги сторін за договорами від 19.03.2001 року № 10/1-560 та від 31.01.2007 року № 06/07-189 не є однорідними, оскільки по одному договору надавались послуги по транспортуванню природного газу, а по іншому –послуги по постачанню природного газу, з огляду на те, що на однорідність вимог не впливає природа договорів, а має значення лише природа зобов’язання, в даному випадку зобов’язання обох сторін є грошовими, тобто однорідними.

Крім того, суд звертає увагу, що Закон України «Про виконавче провадження»згідно його преамбули дійсно визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Проте даний закон не містить заборону здійснити під час виконавчого провадження залік зустрічних однорідних вимог та припинити відповідні правовідносини. Відсутні такі норми як в процесуальному, так і матеріальному законодавстві, більш того, статтею 602 Цивільного кодексу України не передбачені випадки недопустимості зарахування зустрічних однорідних вимог за вищевикладених обставин. Позивач помилково ототожнює процедуру виконання рішення з зустрічною однорідною вимогою, оскільки в даному випадку зустрічною вимогою є сума боргу, а не рішення суду, яким визначено, підтверджено та стягнуто цю суму боргу.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено суду належними засобами доказування неможливість зарахування зустрічних однорідних вимог, яке було проведено відповідно до заяви відповідача № 31/19-6309 від 25.06.2007 року. Більш того, протилежне встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2007 року № 32/426, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду № 32/426 від 23.01.2008 року та має преюдиціальне значення в силу статті 35 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні спору між сторонами по даній справі.

За таких обставин, судом встановлено, що докази, надані позивачем не підтверджують обставини, на які позивач посилається в обгрунтування позовних вимог та були спростовані доводами відповідача. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання недійсним одностороннього правочину Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»№ 31/19-4864 від 25.05.2007 року про зарахування зустрічних однорідних вимог по договору № 06/07-189 від 31.01.2007 року та договору № 10/1-560 від 19.03.2007 року не є законними, обґрунтованими та доведеними, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 49, витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, та керуючись ст.ст. 32, 33, 35, 44, 49, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.          В позові відмовити повністю.

2.          Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя

І.Д. Кондратова

Дата підписання

рішення 12.03.2008 року