ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" березня 2008 р.

Справа № 9/34-08-962

За позовом: Компанії "Alfa Trade N.V." (АТ "Альфа Трейд Н. В.);

До відповідача: Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт"

про стягнення 227789,77 дол. США

Суддя Бакланова Н.В.

Представники:

Від позивача: Лисенко О.П. за довіреністю

Від відповідача: Остапов В.В. дов. №6 від 02.01.2008р.

СУТЬ СПОРУ: Позивач - Компанія "Alfa Trade N.V." звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з відповідача Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" заборгованості в сумі 227789,77 дол. США .

Відповідач позовні вимоги не визнає з підстав, викладених у відзиві..

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до умов зовнішньоекономічних контрактів № 120607 Z та № 120607 N від 12.06.2007р., № 300707N від 30.07.2007р., № 080807N1 від 08.08.2007р., № 080807N2 від 08.08.2007р., № 290807 N від 29.08.2007р., № 070907 N от 07.09.2007г., № 151107N від 15.11.2007р., укладених між компанією PIRE CHEMICAL LLC»(Продавець) та ВАТ «Нікопольський завод феросплавів», ВАТ «Запоріжський завод феросплавів»(Покупці) закуплений та ввезений на територію України у митному режимі «імпорт»товар (марганцева та нікелева руда).

Позивачем укладений договір № ALF-01 від 05.01.2003р. з компанією LTD»(Turks and Calcos Islands) та договір № ALF-06 від 25.06.2003р, укладений з компанією Enterprises, Inc.», відповідно до яких позивач зобов’язаний надати послуги по організації та здійсненню операцій по прийому з морських суден вантажу (марганцевої та нікелевої руди), організації зберігання і навантаження на залізничні вагони для доставки на станції Нікополь та Запоріжжя Придніпровської залізниці.

Позивачем 30.12.2005 року з ДП «Іллічівський морський торговельний порт», яке діяло як управна сторона на підставі договору від 28.02.2003р. № 81-0 про спільну діяльність, укладений договір № 299, предметом якого є організація та здійснення операцій по прийому від суден, які прибувають на адресу позивача (вантажовласника) імпортних та/чи транзитних вантажів (руди кольорових металів). 18 травня 2007 року між тими ж сторонами був укладений договір № 169, предметом якого також є організація та здійснення операцій по прийому від суден, які прибувають на адресу позивача (вантажовласника) імпортних та/чи транзитних вантажів (руди кольорових металів).

На виконання умов договорів № 299 від 30.12.2005р. та № 169 від 18.05.2007р. портом здійснені операції по прийому від суден та відвантаженню на залізничні вагони імпортного вантажу (марганцевої та нікелевої руди), наданий комплекс транспортних послуг, до яких входить: вивантаження вантажу із судна, зачистка трюмів, внутрішньопортове експедирування, подання-забирання вагонів, зберігання вантажу на складі порту, зачистка складу, навантаження на залізничний транспорт, візировка накладних.

Вартість наданих послуг розрахована відповідачем на підставі Збірника тарифів на роботи та послуги, що надаються вантажовласникам морськими торговими портами, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 31.10.1995р., узгодженого з Мінекономіки, Держстандартом, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.12.1995р. (із змінами та доповненнями), а також Місцевими тарифами, затвердженими начальником порту, узгодженими у договорах № 299 від 30.12.2005р. та № 169 від 18.05.2007р. Відповідачем до вартості наданих послуг у відповідності з пп.3.1.1. п.3.1. ст. 3; п.4.1. ст. 4; пп.6.1.1. п.6.1. ст. 6 Закону України «Про податок на додану вартість»(із змінами та доповненнями) включений ПДВ, розрахований за ставкою 20%.

За надані транспортні послуги відповідачем виставлені наступні рахунки: И9/4991 від 31.10.2007р.; И9/5336 від 26.11.2007р.; И9/5592 від 12.12.2007р.; И9/5608 від 12.12.2007р.; И9/ 5809 від 21.12.2007р.; И9/5836 від 25.12.2007р. И9/5894 від 26.12.2007р.; И9/391Р від 11.02.2007; на загальну суму 1366738,30 дол. США, у тому числі ПДВ 227789,77 дол. США, які позивачем оплачені повністю, включаючи ПДВ.

Позивач вважає, що при розрахунку вартості наданих транспортних послуг відповідачем невірно визначений об’єкт оподаткування ПДВ та не враховані особливості оподаткування операцій поставки послуг, пов’язаних з перевезенням (переміщенням) пасажирів та вантажів транзитом через територію України.

Відповідач позовні вимоги не визнає з огляду на наступне.

На підставі договорів №299 від 30.12.2005р. та № 169 від 18.05.2007р., укладених між портом та позивачем, портом здійснено операцію по прийому від суден та відвантаженню на ж/д вагони імпортного вантажу та надано комплекс транспортних послуг позивачу.

За надані послуги портом були виставлені рахунки до яких згідно п.п..3.1.1, 3.1.2 п.3.1 ст. 3, п.п. 4.3 ст. 4, п.п.6.1.1 п.6.1 ст. 6 Закону України „Про податок на додану вартість” з урахуванням змін та доповнень, внесених Законом України від 25.03.2005р. №2505-ІV, нараховувався ПДВ за ставкою 20%.

Відповідно до п.2.4 ст. 2 Закону платником ПДВ є будь-яка особа, що імпортує товари (супутні послуги) на митну територію України для їх використання на митній території України.

Згідно з п.3.1.1. ст. 3 Закону об’єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг місце надання яких знаходиться на митній території України. Згідно п.3.1.2 ст. 3 Закону об’єктом оподаткування є також операції платників податку з ввезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі „Імпорт”. Приймаючи до уваги, що відповідно зі ст. 6 Митного кодексу, митний кордон співпадає з державним кордоном, а територія порту є митною територією України, портом правомірно розраховано ціну робот (послуг) до якої додано ПДВ за ставкою 20%. Що стосується товарів, то вони ввозяться на митну територію України для вільного обігу та використання без обмежень строку їх перебування.

У своєму позові позивач, на думку відповідача, невірно застосовує норми Закону України „Про податок на додану вартість, а саме: у даному випадку неправомірним є застосування нульової ставки ПДВ відповідно до п. 1.15 ст. 5 та п. 6.2.4 ст. 6 Закону України "Про ПДВ'", оскільки необхідно існування у сукупності наступних умов:

а) Виконання операцій, пов'язаних з переміщенням вантажів транзитом через територію України.

Оскільки згідно з договором, послуги, надавались Портом відносно товарів Позивача, які прямували на територію України для вільного користування в Україні без подальшого переміщення через територію України, а це відповідно до ст. 188 МК України є імпортом.

Той факт, що вантажі не пройшли митного оформлення в Порту не дає підстав для звільнення супутніх імпорту послуг від ПДВ.

Окрім цього підтвердженням того, що в даному випадку мова їде саме про імпорт є те, що пункт 3.1 Договору встановлює, що вартість вантажо-розвантажувальних робіт встановлюється відповідно до Збірника тарифів на роботи та послуги, що надаються вантажовласникам морськими портами України в залежності від руху вантажу: при транзиті 1.5 дол. США за тону при імпорті 2,9 дол. США за тону перевантаженого вантажу. Позивач сплачує вантажо-розвантажувальні роботи по ставці 2,9 дол. США за тонну, що також підтверджує, що вантаж є імпортним і повинні оподатковуватися супутні послуги.

б)          Виконання операцій, пов'язаних з поставкою послуг платником податку.

Згідно з п. 3.1.2 ст. З Закону "Про ПДВ". об'єктом оподаткування є операції платників податку з ввезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі імпорту.

Підтвердженням того, що надані послуги є супутніми є те, що згідно 1.14 ст. 1 Закону України "Про ПДВ" супутні послуги - це послуги, вартість яких включається відповідно до норм митного законодавства до митної вартості товарів, що імпортуються. Відповідно до п.п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 266 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена, або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на завантаження, розвантаження та обробку товарів, пов'язані з їх транспортуванням. З наведеної норми вбачається, що надані портом послуги є супутніми та відповідно до пп. 3.2 ст. З Закону України "Про ПДВ" є об'єктом оподаткування ПДВ та в ніякому разі не можуть бути звільнені від нього.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав.

Надані відповідачем по договорам № 299 від 30.12.2005р. та № 169 від 18.05.2007р. транспорті послуги відповідно до Державного класифікатора України ДК 009-2005 «Класифікація видів економічної діяльності»(КВЕД), затвердженого наказом Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 26.12.2005р. № 375, віднесені до транспортних послуг, пов’язаних з перевезенням вантажів.

Вантажі, відносно яких портом надаються транспортні послуги по договорам № 299 від 30.12.2005р., № 169 від 18.05.2007р., та здійснюється транспортне експедирування позивачем відповідно до договорів № ALF-2003-01 від 05.01.2003р. та № ALF03-06 від 25.06.2003р., ввезені на територію України в митному режимі «імпорт»згідно з умовами контрактів № 120607 Z та № 120607 N від 12.06.2007р., № 300707N від 30.07.2007р., № 080807N1 від 08.08.2007р., № 080807N2 від 08.08.2007р., № 290807 N від 29.08.2007р., № 070907 N от 07.09.2007г., № 151107N від 15.11.2007р. укладених між компанією CHEMICAL LLC»(Продавець) та ВАТ «Нікопольський завод феросплавів», ВАТ «Запоріжський завод феросплавів»(Покупці). Як вбачається з наданих позивачем документів (коносаментів, нарядів на відвантаження, залізничних квитанцій) вантаж прибув у порт Іллічівськ, був перевантажений на залізничний транспорт та під «митним контролем»був переміщений до пунктів ввозу на митну територію України (пунктів проведення митних процедур - станції Нікополь, Запоріжжя Ліве).

Як вбачається з матеріалів справи, вантаж прибував у порт Іллічівськ, перевантажувався на залізничний транспорт і в момент його вивантаження з суден в порту Іллічівськ був взятий під митний контроль Одеської митниці, що підтверджується відміткою на залізничних квитанціях. Тобто, переміщення зазначеного вантажу здійснювалося у порядку митного транзиту під митним контролем від пункту, розташованого на митному кордоні України - пункту ввезення на митну територію України до митного органу, розташованого на митній території України, у відповідності до ч.3 п.1 ст.155 Митного кодексу України.

Так як, ввезення товарів на митну територію України здійснюється після завершення митного оформлення у заявленому митному режимі в пункті проведення митного оформлення, до проведення митного оформлення товари вважаються не ввезеними на митну територію України, і відповідно імпорт товару здійснюється лише після закінчення процедури митного оформлення.

Відповідно п. 23 ст. 1 Митного кодексу України переміщення товарів через митний кордон України у вантажних відправленнях –це переміщення товарів через митний кордон України при здійсненні експортно-імпортних операцій, а також інших операцій, пов'язаних із ввезенням товарів на митну територію України, вивезенням товарів за межі митної території України або переміщенням їх митною територією України транзитом.

Стаття 110 Митного кодексу України визначає засоби та способи переміщення товарів, а саме: згідно ч. 1 названої статті кодексу переміщення товарів через митний кордон України здійснюється засобами авіаційного, водного, автомобільного, залізничного, трубопровідного транспорту, а також лініями електропередачі.

Також статтею 40 Митного кодексу України передбачено, що усі товари і транспортні засоби, що переміщуються через митний кордон України підлягають митному контролю.

Пунктом 15 ст. 1 Митного кодексу України визначено поняття „митного контролю” –це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своєї компетенції з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку.

Згідно ст. 43 Митного кодексу України товари і транспортні засоби перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно з заявленим митним режимом. У разі ввезення на митну територію України товарів і транспортних засобів митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України і закінчується після здійснення у повному обсязі митного оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України.

Митне оформлення передбачає виконання митним органом дій (процедур), які пов'язані із закріпленням результатів митного контролю товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, і мають юридичне значення для подальшого використання цих товарів і транспортних засобів (п. 14 ст. 1 Митного кодексу України). Митне оформлення вважається завершеним після виконання митним органом митних процедур, визначених ним на підставі Митного кодексу України відповідно до заявленого митного режиму (ч. 3 ст. 77 вказаного Кодексу).

Виходячи з викладеного момент закінчення митного оформлення у заявленому режимі співпадає з моментом завершення митного контролю.

Ч. 1, 3 ст. 63 Митного кодексу України передбачено, що навантаження, вивантаження, перевантаження, усунення пошкоджень упаковки, розпакування, упакування, перепакування товарів, митне оформлення яких не закінчено, може здійснюватися з дозволу митного органу. Користування та розпорядження товарами і транспортними засобами, митне оформлення яких не закінчено, забороняються, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Також згідно ст. 71 Митного кодексу України митне оформлення товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України резидентами (крім громадян), крім випадків переміщення товарів і транспортних засобів через територію України у режимі транзиту, здійснюється митними органами, у зонах діяльності яких розташовані ці резиденти.

У разі ввезення товару резидентами, які розташовані у зоні діяльності митних органів, зона діяльності яких знаходиться на території України, здійснюється переміщення ввезених товарів між двома митними органами (від пункту ввезення на митну територію України –до митного органу, розташованого на митній території України, та що здійснює митне оформлення ввезених товарів).

Переміщення товарів під митними контролем між митними органами здійснюється у вигляді транзитних перевезень.

Відповідно до ст. 155 Митного кодексу України транзитні перевезення поділяються на внутрішній та прохідний митний транзит. Прохідний митний транзит –це переміщення товарів під митним контролем від одного пункту пропуску, розташованого на митному кордоні України, –пункту ввезення на митну територію України –до іншого пункту пропуску, розташованого на митному кордоні України, –пункту вивезення за межі митної території України. Внутрішнім митним транзитом вважається переміщення товарів під митним контролем: 1) від пункту пропуску, розташованого на митному кордоні України, –пункту ввезення на митну територію України - до митного органу, розташованого на митній території України; 2) від митного органу, розташованого на митній території України, до пункту пропуску, розташованого на митному кордоні України, –пункту вивезення за межі митної території України; 3) від одного митного органу, розташованого на митній території України, до іншого митного органу, розташованого на митній території України.

Ст. 156 Митного кодексу України визначені умови здійснення транзиту товарів, Так, товари, що переміщуються транзитом, повинні: 1) залишатися у незмінному стані, крім природних втрат, і не використовуватися з іншою метою, крім транзиту; 2) бути доставленими до митного органу призначення у строк, визначений митним органом відправлення.

Під час транзиту товарів на митній території України з дозволу та під контролем митного органу можуть здійснюватися окремі операції (перевантаження, вивантаження, навантаження, перепакування) з такими товарами без зміни їхніх властивостей та товарного вигляду.

Відповідно до ст. 200 Митного кодексу України транзит –це митний режим, відповідно до якого товари і транспортні засоби переміщуються під митним контролем між двома митними органами або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-якого використання таких товарів і транспортних засобів на митній території України.

Умови переміщення товарів у режимі транзиту передбачені ст. 201 Митного кодексу України, а саме: товари, що переміщуються транзитом, повинні: 1) перебувати у незмінному стані, крім змін внаслідок природного зношення або втрат за нормальних умов транспортування та зберігання; 2) не використовуватися на території України ні з якою іншою метою, крім транзиту; 3) у випадках, визначених законодавством України, переміщуватися за наявності дозволу на транзит через територію України, який видається відповідними уповноваженими органами; 4) у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, переміщуватися встановленими маршрутами та шляхами; 5) бути доставленими до митного органу призначення у строк, що визначається відповідно до чинних в Україні нормативів на перевезення вантажів, виходячи з виду транспорту, маршруту, відстані до кінцевого пункту та інших умов перевезення.

Основною ознакою, що відрізняє митний режим „транзит” від транзитних перевезень вантажів під митним контролем є те, що транзитні перевезення вантажів, що знаходяться під митним контролем, здійснюються відносно вантажів, які переміщаються в митних режимах „експорт”, „імпорт” і „транзит”.

Також суд зазначає, що посилання відповідача на Закон України „Про транзит вантажів” є необґрунтованими, оскільки відповідно до преамбули цього Закону він визначає засади організації та здійснення транзиту вантажів авіаційним, автомобільним, залізничним, морським і річковим транспортом через територію України. У даному випадку товари, щодо яких відповідачем надавались послуги, прямували на митну територію України.

Таким чином, ввезення товарів на митну територію України здійснюється після завершення митного оформлення у заявленому митному режимі в пункті проведення митного оформлення. До проведення митного оформлення товари вважаються неввезеними на митну територію України, і відповідно імпорт товару здійснюється лише після закінчення процедури митного оформлення. У зв'язку з цим спростовуються заперечення відповідача, що вантаж, який не пройшов митне оформлення, щодо якого відповідачем надавались супутні послуги, є імпортним.

Крім того, умовами зовнішньоекономічних контрактів купівлі –продажу, укладених між компанією Chemical LLC”(Продавець) та ВАТ “Нікопольський завод феросплавів”, ВАТ “Запорізький завод феросплавів”(Покупці), поставка товару (марганцевої та нікелевої руди) здійснювалась на умовах DDU –станція призначення товару. У відповідності з умовами Інкотермс –2000, саме положень DDU (станція призначення товару), до контрактної вартості товару включаються і витрати по транспортуванню товару від порту перевантаження до станції призначення. Зазначені обставини передбачені також умовами розділу 4 вищезазначених зовнішньоекономічних контрактів.

Отже, вартість супутніх послуг, які були надані Державним підприємством „Іллічівський морський торговельний порт” компанії FA TRADE N.V.”(Бельгія) за договорами № 299 від 30.12.2005р. та № 169 від 18.05.2007р. включена до контрактної вартості вантажу, що імпортується, так як відповідно до п.1.14. Закону України „Про податок на додану вартість” (із змінами та доповненнями) супутні послуги –це послуги, вартість яких включається відповідно до норм митного законодавства до митної вартості товарів, що експортуються або імпортуються.

Згідно п.4.3 ст. 4 Закону України „Про податок на додану вартість” (із змінами та доповненнями) для товарів, які імпортуються на митну територію України платниками податку, базою оподаткування є договірна (контрактна) вартість таких товарів, але не менша митної вартості, зазначеної у ввізній митній декларації з урахуванням витрат на транспортування, навантаження, розвантаження, перевантаження та страхування до пункту перетину митного кордону України, сплати брокерських, агентських, комісійних та інших видів винагород, пов'язаних з ввезенням (пересиланням) таких товарів, плати за використання об'єктів інтелектуальної власності, що належать до таких товарів, акцизних зборів, ввізного мита, а також інших податків, зборів (обов'язкових платежів), за винятком податку на додану вартість, що включаються у ціну товарів (робіт, послуг) згідно із законами України з питань оподаткування. Визначена вартість перераховується в українські гривні за валютним (обмінним) курсом Національного банку України, що діяв на кінець операційного дня, що передує дню, в якому товар (товарна партія) вперше підпадає під режим митного контролю відповідно до митного законодавства.

П. 3.1.2 ст. 3 Закону України „Про податок на додану вартість” (із змінами та доповненнями) передбачено у якості об’єкта оподаткування ПДВ, зокрема, ввезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі імпорту або реімпорту.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить до висновку, що фактично надані Державним підприємством „Іллічівський морський торговельний порт” послуги (операції по прийому від суден та відвантаженню на залізничні вагони імпортного вантажу (марганцевої та нікелевої руди), комплекс транспортних послуг, до яких входить: відвантаження вантажу із судна, зачистка трюмів, внутрішньо портове експедирування, подання-забирання вагонів, зберігання вантажу на складі порту, зачистка складу, навантаження на залізничний транспорт, візування накладних) є по своїй природі супутніми, надавалися вони компанії TRADE N.V.”(Бельгія) до фактичного ввезення вантажу на митну територію України у режимі „імпорт”, у зв’язку з чим вартість наданих послуг, що також передбачалося умовами зовнішньоекономічних контрактів, входила до загальної контрактної вартості вантажу і у відповідності до п.4.3 ст. 4 Закону України „Про податок на додану вартість” складала базу оподаткування операцій по ввезенню товарів (супутніх послуг) у митному режимі „імпорт”.

Отже, фіскальна функція держави у таких випадках реалізується шляхом сплати до Державного бюджету України суми ПДВ, нарахованої на загальну контрактну вартість вантажу, до якої вже включена вартість супутніх послуг, а отже додаткове включення Державним підприємством „Іллічівський морський торговельний порт” суми ПДВ до вартості наданих супутніх послуг є безпідставним та неправомірним.

Згідно глави 83 Цивільного кодексу України, положення якої застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином, витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією з сторін у зобов’язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов’язана повернути потерпілому це майно; особа зобов’язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Приймаючи до уваги усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що донарахована відповідачем у складі вартості наданих послуг сума податку на додану вартість за ставкою 20% донарахована неправомірно. Сума, отримана Державним підприємством „Іллічівський морський торговельний порт” у розмірі 227789,77 дол. США, отримана неправомірно та безпідставно, а тому підлягає поверненню позивачу у відповідності до ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Статтею 3 Закону України „Про податок на додану вартість” визначено об’єкт оподаткування податком на додану вартість. Зокрема, згідно п. 3.1 ст. 3 вказаного Закону об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України, в тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору) для погашення заборгованості заставодавця, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу у користування лізингоотримувачу (орендарю); ввезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі імпорту або реімпорту.

Відповідно до п.1.14. того ж Закону супутні послуги –це послуги, вартість яких включається відповідно до норм митного законодавства до митної вартості товарів, що експортуються або імпортуються.

Виходячи зі змісту ст. 267 Митного кодексу України, для визначення митної вартості товарів до ціни угоди при цьому додаються, якщо вони не були раніше до неї включені, витрати на доставку товарів до аеропорту, порту чи іншого місця ввезення товарів на митну територію України, зокрема, витрати на транспортування, навантаження, вивантаження, перевантаження та перевалку товарів.

Згідно умов наявних в матеріалах справи зовнішньоекономічних контрактів, поставка товару здійснювалась на умовах DDU –станція призначення товару. У відповідності з умовами Інкотермс –2000 до контрактної вартості товару включені і витрати по транспортуванню товару від порту перевантаження до станції призначення. Зазначені обставини передбачені також умовами розділу 4 вищезазначених контрактів.

Таким чином, вартість супутніх послуг, які були надані портом за договорами № 299 від 30.12.2005р. та № 169 від 18.05.2007р., включена до контрактної вартості товару, що імпортується, та згідно з п. 4.3. ст. 4 Закону України „Про податок на додану вартість” (із змінами та доповненнями) є базою оподаткування об’єкта оподаткування –операцій по ввезенню товарів (супутніх послуг). Операції з поставки послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України портом не здійснювались, оскільки надані відповідачем послуги є супутніми. Отже, при оподаткуванні операцій з надання супутніх послуг повинні застосовуватися положення п.п. 3.1.2. п. 3.1. ст. 3 та п. 4.3. ст. 4 Закону України „Про податок на додану вартість” (із змінами та доповненнями).

Крім того, п.п. 6.2.4. п.6.2. ст. 6 Закону України „Про податок на додану вартість” (із змінами та доповненнями) визначений особливий порядок оподаткування податком на додану вартість операцій поставки послуг, пов’язаних з перевезенням (переміщенням) вантажу транзитом через територію України, а саме: операції з поставки послуг платником податку, пов'язані з перевезенням (переміщенням) пасажирів і вантажів транзитом через територію України, оподатковуються у порядку, передбаченому пунктом 5.15 ст. 5 Закону України „Про податок на додану вартість”. Так, пункт 5.15 ст. 5 названого Закону передбачає, що операції з поставки послуг по перевезенню (переміщенню) пасажирів та вантажів транзитом через територію і порти України звільняються від оподаткування.

Виходячи з наведеного та з характеру наданих відповідачем послуг, суд вважає, що при оподаткуванні операцій, що здійснюються відповідачем, мають застосовуватися положення п.п. 6.2.4. п. 6.2. ст.6 Закону України „Про податок на додану вартість”.

Як вбачається з матеріалів справи, податок на додану вартість при імпорті товару, стосовно якого портом надавались супутні послуги, сплачено позивачем у повному обсязі.

За таких обставин, оскільки відповідач отримав безпідставно грошові кошти в розмірі 84897,21 дол. США, вказана сума підлягає поверненню позивачу відповідно до глави 83 Цивільного кодексу України, положення якої застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події, а також положення якої застосовуються до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином, витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією з сторін у зобов’язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. А у відповідності зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані докази в сукупності, господарський суд вважає, що позовні вимоги цілком обґрунтовані та відповідають вимогам чинного законодавства, у зв’язку з чим підлягають задоволенню.

На підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, –

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з валютного рахунку Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт», діючого в межах договору №81-0 про спільну діяльність від 22.02.2003р. (68001, Одеська область, м.Іллічівськ, пл. Труда, 6 Код , account beneficiary: 1840 in Marine Transport Bank, Illichevsk, Branch, SWIFT: MTBAUA2D Through correspondent account: 00 USD, SWIFT: COBADEFF COMMERZBANK AG Frankfurt-am-Main, Germany) на користь компанії Trade N.V.»(Бельгія, 2000 Антверпен, вул. Ван Куікстраат 1 БЮС 16), р/р 320-0050854-96 СВИФТ BBRUBEBB 200, банк Брюссель Ламберт 2000 Антверпен, Метрополь вул. Ланге Гастхьюисстат, 14) суму заборгованості в розмірі 227 789 (двісті тисяч двадцять сім сімсот вісімдесят дев’ять) доларів США 77 цент, 848 (вісімсот сорок вісім) доларів США 97 центів державного мита та 23 (Двадцять три) долари США 36 центів витрат на ІТЗ судового процесу.

Рішення суду набирає чинності в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Бакланова Н.В.