СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

13 травня 2008 року

Справа № 2-15/5119.3-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Антонової І.В.,

суддів                                                                      Котлярової О.Л.,

Дугаренко О.В.,

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився, Український державний геологорозвідувальний інститут;

позивача: не з'явився, Кримське відділення Українського Державного геологорозвідувального інституту;

відповідача: Богатирьов Дмитро Анатолійович, доручення б/н від 13.05.08, державне підприємство Міністерства оборони України "Кримвійськбуд";

відповідача: Добров Юрій Іванович, довіреність №2/1040 від 31.08.20, Управління Південного оперативного командування Міністерства оборони України;

відповідача: Бєрнєвік Іван Володимирович, доручення №2/268 від 12.05.20, Управління Південного оперативного командування Міністерства оборони України;

третьої особи: Добров Юрій Іванович, довіреність № 220/27/д від 11.01.08, Міністерство оборони України;

прокурор: Бучко Роман Васильович, посвідчення № 299 від 28.09.20, військовий прокурор Південного регіону України;

розглянувши апеляційне подання військового прокурора Південного регіону України на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Іщенко І.А.) від 27 березня 2008 року у справі № 2-15/5119.3-2007

за позовом           Українського державного геологорозвідувального інституту (вул. Автозаводська, 78,Київ,04114)

в особі Кримського відділення (пр. Кирова, 47/2,Сімферополь,95017)

до          Управління Південного оперативного командування Міністерства оборони України (Штабной пров. 1,Одеса,65030)

державне підприємство Міністерства оборони України "Кримвійськбуд" (вул. Залізнична, 5,Сімферополь,95043)

3-тя особа Міністерство оборони України (Повітрянофлотський пр-т, 6,Київ 1,01001)

за участю військового прокурора Південного регіону України (65012, м. Одеса, вул. Пироговська, 11)

ВСТАНОВИВ:

Український державний геологорозвідувальний інститут в особі Кримського відділення звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим із позовною заявою до квартирно-експлуатаційного Управління Південного оперативного командування Міністерства оборони України та державного підприємства Міністерства оборони України „Кримвійськбуд” про розірвання договору № 18 від 24 квітня 1991 року про дольову участь в будівництві житла, укладеного між інститутом мінеральних ресурсів Міністерства геології СРСР та квартирно-експлуатаційним Управлінням Одеського військового округу, та про стягнення з відповідача грошових коштів, переданих на будівництво V блок-секції житлового будинку по вул. Бетховена в м. Сімферополі згідно з договором про дольову участь в житловому будівництві № 18 від 24 квітня 1991 року у розмірі 740891,92 грн..

Ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від 02 березня 2004 року державне підприємство Міністерства оборони України „Кримвійськбуд” та квартирно-експлуатаційного Управління Південного оперативного командування виключені з числа відповідачів. Належним відповідачем залучено Управління Південного оперативного командування, м. Одеса. Державне підприємство Міністерства оборони України „Кримвійськбуд” залучено у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від 16 березня 2004 року у порядку статті 29 Господарського процесуального кодексу України до участі в справі залучено військового прокурора Південного регіону України.

Ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від 15 березня 2005 року третю особу –державне підприємство Міністерства оборони України „Кримвійськбуд” залучено до участі в справі у якості другого відповідача.

Позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, остаточно він просив розірвати договір № 18 від 24 квітня 1991 року в частині будівництва п’ятої блок секції та магазину 180-ти квартирного житлового будинку в м. Сімферополі по вул.. Бетховена. Від позовних вимог в частині стягнення збитків в сумі 470842,37 грн. та суми перехідного авансу на будівництво 5-ої блок секції в розмірі 86242,07 грн. позивач відмовився.

Справа неодноразово розглядалась різними судовими інстанціями.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 27 березня 2008 року у справі № 2-15/5119.3-2007 (суддя Іщенко І.А.) позов Українського державного геологорозвідувального інституту в особі Кримського відділення задоволений частково.

Розірвано договір № 18 від 24 квітня 1991 року про дольову участь у житловому будівництві, укладений між інститутом мінеральних ресурсів Міністерства геології СРСР, правонаступником якого є державний геологорозвідувальний інститут в особі Кримського відділення, та квартирно - експлуатаційним управлінням Одеського військового округу, правонаступником якого є Управління Південного оперативного командування Міністерства оборони України, в частині будівництва п’ятої блок-секції та магазину за адресою: АРК, м. Сімферополь, вул. Бетховена, 111.

У задоволенні позову до державного підприємства Міністерства оборони України „Кримвійськбуд” відмовлено.

В частині стягнення збитків у розмірі 470842, 37 грн. та авансу у розмірі 86242, 07 грн. провадження у справі припинено, у зв'язку з відмовою позивача від позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, військовий прокурор Південного регіону України звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційним поданням, в якому просить скасувати рішення господарського суду Автономної Республіки Крим та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до Управління Південного оперативного командування.

Доводи апеляційного подання обґрунтовані невідповідністю рішення суду фактичним обставинам справи, а також порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, військовий прокурор Південного регіону України стверджує, що місцевим господарським судом були неправомірно застосовані норми Цивільного та Господарського кодексів України, які набули чинності з 01 січня 2004 року, оскільки їх дія не розповсюджується на правовідносини сторін у даній справі.

Також, на думку прокурора, судом першої інстанції належним чином не досліджувалося питання про зміну сторонами умов договору № 18 від 24 квітня 1991 року щодо об’єкту будівництва, а висновок суду про те, що протокол технічної наради від 11 грудня 1992 року містить зміни до спірного договору та доповнення не відповідає дійсним обставинам справи.

Крім того, прокурор посилається на неправомірність прийняття судом першої інстанції у якості доказу у справі висновку судово-бухгалтерської експертизи, оскільки вказаний висновок, на думку прокурора, не дозволяє встановити фактичну заборгованість сторін.

У судове засідання, призначене на 13 травня 2008 року, представник позивача не з’явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином рекомендованою кореспонденцією, що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи, що відповідно до частини 2 статті 101 Господарського-процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі, судова колегія вважає можливим розглянути скаргу за відсутності нез’явившегося представника позивача.

Переглянувши постанову суду першої інстанції в порядку статей 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія встановила наступне.

09 лютого 1990 року та 11 січня 1991 року виконавчим комітетом Сімферопольської міської ради були прийняті рішення № 48/4 „Про дозвіл інституту мінеральних ресурсів проведення проектно - дослідницьких робіт" для будівництва житлового будинку по вул. Бетховена, 111 у м. Сімферополі та рішення № 35 ,.Про часткову зміну рішення міськвиконкому № 48/4 від 08 лютого 1990 року", зміст яких передбачав необхідність будівництва продовольчого магазину та аптеки.

29 травня 1990 року був підписаний протокол сумісної наради представників військової частини № 52714 та інституту мінеральних ресурсів СРСР по будівництву 180-ти квартирного житлового будинку з прибудовано-вбудованим магазином і аптекою в м. Сімферополі по вул. Бетховена", затверджений заступником командувача Одеського військового округу по будівництва і розквартирування військ, та директором інституту мінеральних ресурсів Міністерства геології.

24 квітня 1991 року між інститутом мінеральних ресурсів Міністерства геології СРСР, правонаступником якого є позивач - державний геологорозвідувальний інститут в особі Кримського відділення та квартирно-експлуатаційним управлінням Одеського військового округу, правонаступником якого є Управління Південного оперативного командування, було укладено договір № 18 про „Про пайову участь в житловому будівництві".

За умовами вказаного договору Український державний геологорозвідувальний інститут (замовник за договором) зобов'язався збудувати 180-ти квартирний житловий будинок по вул. Бетховена у м. Сімферополі за умови виконання протоколу від 11 квітня 1991 року і передати половину житлової площі збудованого будинку позивачеві, а позивач зобов'язався прийняти дольову участь у будівництві шляхом передачі грошових коштів у розмірі 50 % кошторису будівництва.

З матеріалів справи вбачається, що протоколом наради з будівництва 180-ти квартирного будинку від 11 квітня 1991 року було розподілено зобов'язання сторін, які знайшли своє відображення і в договорі, генеральним підрядником будівництва визначено військову частину № 52714.

Протоколом технічної наради з подальшої забудови вул. Бетховена у м. Сімферополі між учасниками будівництва та пайовиками від 11 листопада 1992 року, підписаного сторонами та затвердженим командуючим військами Одеського військового округу, у порядку виконання договору було вирішено, що пайовик –позивач у справі, дольову участь перераховує у рахунок авансу на будівництво на розрахунковий рахунок військової частини № 73515, правонаступником якої є державне підприємство Міністерства оборони України „Кримвійськбуд".

Факт правонаступництва підтверджується директивою Міністра оборони України від 25 листопада 1997 року № 115/1/5828 та наказом Міністра оборони України від 29 січня 1998 року № 27.

Протоколом технічної наради від 11 грудня 1992 року ухвалено 3 черги будівництва: 1 черга –36-тиквартирний житловий будинок з теплопунктом, теплотрасою та інженерними мережами; 2 черга –34-х квартирний житловий будинок з магазином; 3 черга –34-х квартирний житловий будинок з аптекою. Пунктом 5 даного протоколу зазначено генпідрядника –військову частину № 73515.

Відповідно до пункту 5 цього протоколу генпідрядником зазначено військову частину № 73515, що також підтверджується листами державного підприємства Міністерства оборони України „Кримвійскбуд”.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 01 квітня 1994 року було побудовано 4 блок-секції житлового будинку на 158 квартир, з яких 59 було надано (передано) державному геологорозвідувальному інституту.

Матеріалами справи також підтверджується неодноразове перерахування Українським державним геологорозвідувальним інститутом коштів на будівництво житлового будинку за договором на рахунок військової частини № 73515.

Наказом Міністра оборони України № 27 від 29 січня 1998 року було створено державне підприємство Міністерства оборони України „Кримвійськбуд”, яке, згідно з даним наказом, є правонаступником фондів та майна військової частини № 73515.

31 грудня 1999 року згідно з наказом Комітету України з питань геології та використання надр № 237 Український державний інститут мінеральних ресурсів був приєднаний до Українського державного геологорозвідувального інституту як його підрозділ без права юридичної особи.

Вважаючи, що відповідачами порушуються зобов’язання за договором № 18 про дольову участь у будівництві від 24 квітня 1991 року, Український державний геологорозвідувальний інститут в особі Кримського відділення звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим із даною позовною заявою.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційного подання, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення виходячи з наступного.

В обґрунтування апеляційного подання військовий прокурор Південного регіону України посилається на безпідставне застосування місцевим господарським судом норм Цивільного та Господарського кодексів України з огляду на те, що дані правовідносини не підпадають під їх дію.

Однак, судова колегія не може погодитися з цими доводами, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, прийнятого 16 січня 2003 року, Цивільний Кодекс України застосовується до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правовідносини між сторонами виникли до 01 січня 2004 року, але вони не припинені в порядку, встановленому статтями 216-223 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, тому при розгляді справи підлягає застосуванню як Цивільний кодекс УРСР в редакції 1963 року, так і Цивільний кодекс України в редакції 2003 року.

Так, у відповідності до статті 154 Цивільного кодексу УРСР якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає.

Протокол технічної наради з подальшої забудови вул. Бетховена у м. Сімферополі від 11 грудня 1992 року, який, як стверджує прокурор, не має юридичної сили та не породжує зобов’язань сторін, був підписаний уповноваженими представниками як інституту мінеральних ресурсів Міністерства геології СРСР, так і представниками квартирно-експлуатаційного управління Одеського військового округу, а також командувачем військової частини № 73515.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що протокол технічної наради від 11 грудня 1992 року складений з додержанням встановленої законодавством форми, а, отже, є належним доказом зміни та доповнення умов договору № 18 від 24 квітня 1991 року.

Що стосується посекційного фінансування будинку та механізму розрахунків при цьому за договором від 24 квітня 1991 року, виконання зобов’язання покладено на третю особу, військову частину № 52714, в порядку статті 160 Цивільного кодексу УРСР, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що перерахування грошових коштів безпосередньо третій особі (підряднику) не є порушенням умов договору.

У зв’язку з тим, що суду не було надано акту звірення взаєморозрахунків між сторонами за договором № 18 від 24 квітня 1991 року, факт перерахування грошових коштів на виконання умов договору підтверджується лише наявними у справі матеріалами.

Судом був встановлений факт перерахування позивачем коштів на рахунок військової частини № 73515 на будівництво об'єкту договору, що підтверджується банківськими виписуваннями, актом перевірки виконання договірних зобов'язань до будівництва житлового будинку „0447" у м. Сімферополі, які здійснювались військовою частиною № 73515 з 21 по 22 квітня 1994 року.

Згідно з наявним у матеріалах справи актом звірення сплати виконаних робіт з будівництва житлового будинку „0447" III-ої і ІV-ої блок-секції, підписаного 16 травня 1994 року військовою частиною № 73515 та інститутом мінеральних ресурсів, вартість будівництва складає 3053 млн. крб., підлягає фінансуванню інститутом мінеральних ресурсів - (позивачем) 1438 млн. крб., фактично сплачено 1015 млн. крб., передано матеріалів на 599 млн. крб., за площу, отриману в рахунок виконання технічних умов, - 141 млн. крб..

Різниця сплачених і необхідних до сплати коштів склала 317 млн. крб., яка зарахована в якості авансу на будівництво V-ої секції з інженерними мережами.

Відповідно до висновку судово-бухгалтерської експертизи № 173 від 11 лютого 2004 року, позивачем за період з 01 вересня 1994 року по 01 вересня 1995 року було перераховано кошти на будівництво житлового будинку за договором № 18 від 24 квітня1991 року „Про пайову участь в житловому будівництві" на розрахунковий рахунок військової частини № 73515 у розмірі 675540,10 грн. (з урахуванням застосування індексів інфляції на суму у карбованцях). Експертом також зроблено висновок про необхідність виключення з суми боргу вартості матеріалів, заявлених позивачем у загальній сумі позову, оскільки сторонами не було надано документів у підтвердження передачі або приймання матеріалів у рахунок виконання договору.

Судова колегія не погоджується з доводами прокурора про безпідставність посилання суда при вирішенні даного спору на висновок бухгалтерської експертизи, оскільки згідно з частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Судова колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення відповідачем умов договору № 18 від 24 квітня 1991 року „Про пайову участь в житловому будівництві” виходячи з наступного.

Так, Управлінням Південного командування Міністерства оборони України не були виконані зобов'язання пункту 2 договору в частині передачі житлової площі збудованого будинку за адресою: м. Сім ферополь, вул. Бетховена на суму 675540,10 грн..

Згідно зі статтями 161, 162 Цивільного кодексу УРСР, який діяв у період виникнення відносин між сторонами у даній справі, зобов'язання повинні ви конуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відпо відно до вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом.

Статтями 525, 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо ін ше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших ак тів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відпові дно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності зі статтею 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні ви конувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах зви чайно ставляться.

Стаття 213 Цивільного кодексу УРСР передбачає, що якщо внаслідок прострочення бо ржника виконання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Частиною 1 статті 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'я зання, або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інте реси якого порушено.

Крім того, відповідно до частини 3 статті 612 Цивільного кодексу України якщо внаслідок прострочення боржника ви конання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Аналіз даних правових норм дає підстави для висновку про обґрунтованість позовних вимог Кримського відділення Українського державного геологорозвідувального інституту про розірвання договору № 18 від 24 квітня 1991 року „Про пайову участь в житловому будівництві”, а також про стягнення збитків в сумі 589298, 03 грн..

Враховуючи, що державне підприємство Міністерства оборони України „Кримвійськбуд” не є стороною за договором № 18 від 24 квітня 1991 року та не має зобов'язань перед позивачем, відмова позивачеві у задоволенні позову, заявленого до державного підприємства Міністерства оборони України „Кримвійськбуд”, є правомірною.

У зв’язку з відмовою позивача від позовних вимог в частині стягнення збитків в 86242,07 грн. (обчислених з урахуванням встановлених індексів інфляції виходячи із суми 317 млн. крб.) та авансу на будівництво 5-ої блок секції в сумі 470842,37 грн., суд першої інстанції обґрунтовано припинив провадження у справі в цієї частині на підставі пункту 4 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Місцевим господарським судом було правомірно встановлено, що відмова позивача від позову не порушує чії-небудь законні права та охоронювані законом інтереси.

Перелік викладеного свідчить про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, з дослідженням всіх обставин у справі, у зв’язку з чим підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційне подання військового прокурора Південного регіону України залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 27 березня 2008 року у справі № 2-15/5119.3-2007 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  І.В. Антонова

Судді                                                                                О.Л. Котлярова

О.В. Дугаренко