ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

05.05.2008

Справа №2-17/14089-2007

за позовом ВАТ "Племінний завод "Славне", с.Славне, Роздольненського району

до відповідача Приватного сільськогосподарського підприємства "Чернишевське", с.Чернишевське, Роздольненського району

про розірвання договора оренди, зобов’язання повернення майна та стягнення 12 375,00 грн.

Суддя В.І. Гайворонський

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача - Мельник В.Д. представник, дов. № 01/25 від 06.02.08р.

Від відповідача - Дергачов І.О. представник дов. від 22.01.08р. №07юр

Сутність спору: Позивач звернувся з позовом згідно якого просить розірвати договір оренди транспортного причепа від 09.04.05р., зобов’язати відповідача повернути транспортний причеп та стягнути заборгованість у сумі 12 375 грн., у зв’язку з тим, що строк дії договору з 09.04.05р. по 09.05.05р., однак відповідач майно не повернув та орендну плату не вносить.

Відповідач в відзиві позов не визнав та вказав що вважає що договір вступає у силу з моменту передачі майна, що повинно підтверджуватись актом прийому - передачі майна. Однак вказаний акт відсутній.

Відповідач також вважає договір неукладеним, оскільки не вказані всі суттєві умови.

Відповідач також вказує, що договір укладений з його сторони не уповноваженою особою.

По справі оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд,-

в с т а н о в и в:

Згідно договору оренди №1 від 09.04.05р. позивач, іменований «орендодавець» надає відповідачу, іменованому «орендар» в оренду тракторний причеп РЖТ-16, інвентарний №491, державний №85-05 ХЖТ.

Згідно п.3.1 договору орендна плата складає 15 грн. за день.

Згідно п.4.1 строк дії договору з 09.04.05р. по 09.05.05р., з рахуванням п. 2.2 договору.

Згідно п.2.2 договору орендар повертає передано йому у оренду майно по вимоги орендодавця.

Суд вважає що позов підлягає задоволенню частково, при цьому виходить з наступних підстав:

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Законом не передбачена недійсність договору у даному випадку. Зацікавленою стороною також не надано доказів того що договір визнаний недійсним судом. Таким чином договір є дійсним і, відповідно, у суду не має підстав не приймати його до уваги.

Якщо відповідач вважає що договір не відповідає законодавству (не вказані усі суттєві умови, підписаний не уповноваженою особою) він вправі був звернутися до суду з вимогою про визнання договору недійсним по відповідним підставам.

При цьому також необхідно відмітить що виходячи із закріпленого ст. 129 Конституції України принципу діспозитивності сторін суд не повинен розглядати будь – які інші вимоги, які не заявлені зацікавленою особою.

Так, ст. 129 Конституції України закріплений принцип змагальності сторін, та їх рівності перед Законом та судом, а також передбачено що сторона вільна у наданні суду доказів та у доказуванні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 8 Конституції України вона має вищу юридичну силу та її норми є нормами прямої дії.

Про необхідність дотримання принципу диспозитивності сторін також вказується в постанові Верховного Суду України від 20.05.2002 року № 02/132 (справа № Д12/12) по аналогічному випадку, а в постанові Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 року “Про застосування норм Конституції України при здійсненні правосуддя” вказується, що суди вправі застосовувати безпосередньо норми Конституції як норми прямої дії.

Таким чином суд вправі розглянути справу по тим матеріалам, що надані сторонами. В матеріалах справи відсутні докази того що договір визнаний судом недійсним.

Оскільки відповідні докази не представлені суду до прийняття цього рішення, немає підстав їх залучати до матеріалів справи після винесення рішення по цій справі.

Таким чином у суду не існує підстав не приймати до уваги умови договору.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов’язання повинні виконуватись.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Зацікавленою стороною не надане доказів того, що до березня 2007р. від сторони по договору були заперечення.

Претензією від 14.03.07р. позивач повідомив відповідача про відмову від договору.

Тобто, згідно ст. 764 ЦК України та п.4.1 договору строк дії договору закінчився 10.03.07р.

Оскільки строк дії договору закінчився, відповідно, розірваним він бути не може.

Таким чином вимога про розірвання договору задоволенню не підлягає.

Вимога про стягнення заборгованості в сумі 12 375, 00грн. підлягає задоволенню частково, при цьому суд виходить з наступних підстав:

Згідно позову вказану заборгованість позивач визначає як заборгованість по орендної платі.

Згідно п. 3.1. договору позивач повинен сплачувати орендну плату із розрахунками 15 грн. за день.

Однак, заборгованість по орендної платі може бути стягнута за період дії договору, оскільки, якщо строк дії договору закінчився, відповідно, майно не може бути знаходитись у оренді.

У даному випадку ч.2 ст. 785 ЦК України передбачена сплата не орендної плати, а неустойки.

При цьому необхідно відмітить що виходячи із закріпленого ст. 129 Конституції України принципу діспозитивності сторін суд не вправі розглядати інші підставі, якими позов не обґрунтовується.

Більш того розгляд таких підстав буде грубим порушенням прав відповідача, який вправі знати про підстави позову та заперечувати щодо них.

Таким чином заборгованість по орендної платі може бути стягнута за період з 09.04.05р. по 09.03.07р. та складає 10 500грн. (15*700).

Договором не вказан строк сплати орендної плати. Однак, згідно ч.5 ст. 762 ЦК України орендна плата у даному випадку підлягає сплаті щомісячно.

Відповідачем не надано доказів того що орендна плата сплачена.

Таким чином заборгованість підлягає стягненню у сумі 10 500грн.

При цьому необхідно відмітить що посилання відповідача на відсутність акту приймання – передачі не може мати правового значення, оскільки умовами договору такий акт не передбачений.

Те що відповідач отримав об’єкт оренди підтверджується матеріалом перевірки Раздольненського РО ГУ МВД України в АР Крим, в якому є пояснення виконавчого директора відповідача Кондакова А.С., згідно якого договір підписаний керівником відповідача Дельдекіним В.В. з його усного дозволу та причіп знаходиться у відповідача на відповідальному зберіганні, у зв’язку з наявністю заборгованості позивача перед відповідачем.

Посилання Кондакова А.С. на те що причеп не повертається, у зв’язку з наявністю заборгованості позивача не має правового значення, оскільки у даному випадку таке утримання не передбачене умовами договору та діючим законодавством. Якщо позивач не сплатив відповідачу заборгованість вона підлягає стягненню у порядку передбаченому діючим законодавством.

Окрім цього, суду відповідач заявив що причеп був привезений на зберігання. Відповідно, при розгляді цієї справи відповідач не посилається на те, що він утримає причеп за заборгованість.

Окрім цього, у зв’язку з взаємовиключними обставинами, на які посилався відповідач при перевірки органом внутрішніх справ та в суді, є підстави критично віднестись до заперечень відповідача.

Окрім цього, згідно ст. 766 ЦК України, якою регулюються правові наслідки не передання майна наймачеві, якщо наймодавець не передає наймачеві майно, він має право вимагати передачі майна та відшкодування збитків чи відмовитись від договору та відшкодувати збитки.

Таким чином вказаною статтею не передбачене що орендар має право не виконувати умов договору щодо зобов’язань по сплаті орендної плати.

Окрім цього, відповідачем не надане доказів що він звертався до позивача у зв’язку з невиконанням їм обов’язків по передачі майна.

Посилання на те що причеп знаходиться на відповідальному зберіганні не може бути прийняте до уваги, оскільки відповідачем не надано суду доказів існування відповідного договору.

Згідно ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона булла одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідачем не надано доказів повернення позивачу майна.

Таким чином вимога про зобов’язання повернути причеп підлягає задоволенню.

Судові витрати згідно ч.5 ст. 49 ГПК України підлягають розподілу наступним чином:

Оскільки одна позовна вимога нематеріального характеру задоволена, а друга ні, відповідно витрати по держмиту за вимоги нематеріального характеру підлягають відшкодуванню позивачу відповідачем у сумі 42,5грн. (85:2).

Згідно підпункту б п.2 ст. 3 Декрету КМУ «Про державне мито» держмитом сплачується не кожна вимога нематеріального характеру, а відповідна заява.

Витрати по держмиту матеріального характеру відшкодуються пропорційно задоволеним вимогам та складають 105грн.

Таким чином витрати по держмиту підлягають відшкодуванню в сумі 147,5грн. (42,5 + 105)

Витрати по інформаційно – технічному забезпеченню судового процесу підлягають розподілу наступним чином:

Оскільки інформаційно – технічне забезпечення судового процесу сплачується за вимоги як матеріального характеру, так і нематеріального характеру, відповідно до вимог нематеріального характеру відноситься Ѕ інформаційно – технічного забезпечення судового процесу та складає 59 грн. Оскільки одна вимога нематеріального характеру задоволена, а друга ні, відповідно інформаційно – технічному забезпеченню судового процесу по вимогам нематеріального характеру підлягають відшкодуванню у сумі 29,5гн. (59:2).

Судові витрати по інформаційно – технічному забезпеченню судового процесу по вимогам матеріального характеру підлягають відшкодуванню пропорційно задоволеним вимогам та складають (12375 : 10500 = 1,178571428 - коофіциент пропорційності; 59 : 1,178571428 = 50,06)

Таким чином витрати по інформаційно – технічному забезпеченню судового процесу підлягають відшкодуванню в сумі 79,56грн.(29,5 + 50,06)

На підставі вищевикладеного, а також керуючись ст. ст. 44,49,82,84,85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов’язати Приватне сільськогосподарське підприємство "Чернишевське" (Роздольненський район, с.Чернишевське, вул. Кірова, 2а, р/р260044820 КРД АППБ «Аваль», МФО 324071, ОКПО 31680841) повернути ВАТ "Племінний завод "Славне" (Роздольненський район, с. Славне, вул. Леніна, 14 р/р 1188 АКБ «ЧБРР» МФО384577, ОКПО 00854204) тракторний причеп РЖТ-16, інвентарний №491, державний №85-05 ХЖТ.

Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства "Чернишевське" (Роздольненський район, с.Чернишевське, вул. Кірова, 2а, р/р260044820 КРД АППБ «Аваль», МФО 324071, ОКПО 31680841) на користь ВАТ "Племінний завод "Славне" (Роздольненський район, с.Славне, вул. Леніна, 14 р/р 1188 АКБ «ЧБРР» МФО384577, ОКПО 00854204) заборгованість у сумі 10 500грн., судові витрати: по державному миту у сумі 147,5грн., по інформаційно – технічному забезпеченню судового процесу в сумі 79,56грн.

Видати накази.

У частині розірвання договору оренди тракторного причепу РЖТ-16, інвентарний №491, державний №85-05 ХЖТ від 09.04.05р. між ВАТ "Племінний завод "Славне" та ПСП "Чернишевське" та стягнення 1875,00грн. заборгованості в позові відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Гайворонський В.І.