донецький апеляційний
господарський суд
Постанова

Іменем України

12.02.2008
р.
справа №16/191пн

Донецький
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Шевкової  Т.А.

суддів

Діброви  Г.І. , Стойка  О.В.

за
участю представників сторін:

від
позивача:

ОСОБА_1.,
ОСОБА_3. дов. № ВЕХ 648424 від 17.09.2007р.,

від
відповідача:ОСОБА_2.,
ОСОБА_4. дов. № ВЕТ 374558 від 23.07.2007р.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2м. Маріуполь Донецької
області

на
рішення господарського суду

Донецької області

від

22.11.2007
року

по
справі

№16/191пн
(Манжур В.В.)

за
позовом

Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 м. Маріуполь Донецької
області

доСуб'єкта підприємницької діяльності
- фізичної особи ОСОБА_2м. Маріуполь Донецької області

про

усунення
перешкод у користуванні майном

В С Т А Н О В И В :

Суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1 м. Маріуполь Донецької
області звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до
Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_2м. Маріуполь
Донецької області про усунення перешкод в користуванні майном шляхом
забезпечення    проходу через 1/2 частину
воріт за адресою: АДРЕСА_1 та  демонтажу
незаконно збудованої шлакоблочної стіни між домобудуванням АДРЕСА_2.

Позивач,
в обґрунтування своїх вимог, посилався на порушення з боку відповідача приписів
ст.ст. 317, 319, 321 Цивільного Кодексу України, на ті обставини, що позивач,
як власник, не має можливості користуватися своїм майном через утворення йому
перешкод щодо проходу до своєї власності (частини будівлі) в зв'язку із
збудування шлакоблочної стіни між домобудуванням АДРЕСА_2.

Позивач,
у додатку до позовної заяви від 09.10.2007р., не посилаючись на норми
Господарського процесуального кодексу України, просив суд      встановити земельний сервітут у вигляді
права проходу через земельну    ділянку
відповідача, розташовану від огорожі та воріт з боку вул. Мар`їнська балка
уздовж гаражу по його довжині до кута та стіни кімнати (Лит.7), загальною
площею приблизно 13 кв.м.; зобов`язати відповідача усунути  перешкоди у володінні та користуванні майном
шляхом демонтажу незаконно збудованої шлакоблочної стіни між
домобудуваннямАДРЕСА_1.

Господарський
суд прийняв дані уточнення позовних вимог і визнав їх поданими в порядку
встановленому ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Господарський
суд Донецької області рішенням від 22.11.2007р. по справі № 16/191пн позовні
вимоги задовольнив, встановив земельний сервітут у вигляді права проходу через
земельну ділянку відповідача та зобов'язав
СПД ОСОБА_2. усунути перешкоди в користуванні майном позивача шляхом
демонтажу незаконно збудованої шлакоблочної стіни між домобудуванням АДРЕСА_2.

ОСОБА_2
м. Маріуполь Донецької області, не погоджуючись з рішенням господарського суду,
подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Донецької
області від 22.11.2007р. скасувати та припинити провадження у справі.

Заявник
апеляційної скарги вважає рішення господарського суду Донецької області
прийнятим з порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права,
зокрема, ст.ст.12, 22, 81-1, 43, 57, 62 ч.1, 81 ч.1, 85 ч.1, 87 Господарського
процесуального кодексу України.

Заявник
скарги в апеляційній скарзі зазначила про те, що у неї був зареєстрований шлюб
з ОСОБА_1., та що за договором купівлі-продажу від 21.06.2002р. нею був
придбаний один житловий будинок АДРЕСА_2.

При
розірванні шлюбу та при здійсненні розподілу майна житловий будинок поділено
між чоловіком та жінкою, що знайшло відображення у мировій угоді, яка
затверджена Жовтневим районним судом м. Маріуполя, ухвалою від 20.10.2003р. у
справі № 2-1525/03, та після затвердження якої пізніше нею збудована
шлакоблочна стіна між будинком АДРЕСА_2.

Заявник
скарги вважає, що господарський суд прийняв заяву позивача до розгляду в порушення
вимог статті 12 ГПК України, оскільки житловий будинок був придбаний подружжям
і не являвся об'єктом господарської діяльності, тому спір підлягає розгляду
місцевим судом.

Заявник
скарги вважає, що господарський суд дійшов до помилкового висновку про те, що
ОСОБА_2. вчиняла дії, які перешкоджали ОСОБА_1.
користуватися його майном.

Крім
того, з рішення господарського суду слід, що позивачу в користування виділено
46м.кв. земельної ділянки, а не 13м.кв, як зазначено в позовній заяві, що
означає виділення земельного сервітуту на право користування всією дворовою
земельною ділянкою.

Заявник
скарги надав клопотання про залучення до матеріалів справи документів:
державного акту про право власності на земельну ділянку ЯЕ №703484 від
20.12.2007р., довідки ТОВ Проектно-експертна фірма «Землі Приазовья»№ 2008/75
від 25.01.2008р., квитанції про оплату експертного висновку, експертного
висновку № 288/10 від 27.12.2006р., викопіровки з квартальної зйомки, копії
договору купівлі-продажу будинку від 21.06.2002р.

Неможливість
подання даних документів суду першої інстанції заявник скарги обґрунтував тим,
що до Управління земельних ресурсів він звернувся у 2006р. з питання
приватизації земельної ділянки, 31.10.2006р. був оплачений та отриманий
експертний висновок, 18.06.2007р. була здійснена оплата та прийняти документи
для приватизації ділянки і лише 20.12.2007р. був виданий державний акт про
право власності на земельну ділянку.

Колегією
суддів дані документи прийняті у судовому засіданні та залучені до матеріалів
справи, оскільки заявник скарги надав обґрунтоване клопотання, в порядку статті
101 ГПК України, про неможливість подання даних документів суду першої
інстанції з причин, що не залежали від нього.

У
судовому засіданні представник заявника скарги повністю підтримав вимоги
апеляційної скарги.

Суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1 м. Маріуполь Донецької
області просив рішення господарського суду від 22.11.2007р. у справі № 16/191пн
залишити без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим, апеляційну
скаргу просив залишити без задоволення.

Колегія
суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до
ст.ст.28-29 Закону України “Про судоустрій” та ст.101 Господарського
процесуального кодексу України на підставі встановлених фактичних обставин
переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо
застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального
права, що мають значення для справи.

Відповідно
до ст.129 Конституції України, ч.4 ст.9 Закону України “Про судоустрій в
Україні”, статей 44, 811 Господарського процесуального
кодексу України здійснено запис судового процесу технічними засобами та
складено протокол.

Відповідно
до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду
справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами
апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно  до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 29.12.1976 року № 5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини
справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності -на
підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад
і змісту законодавства України.

Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для
даної справи, висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки
є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Заслухавши
пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального
права, колегія суддів вважає, що рішення суду не відповідає вищевказаним
вимогам і підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Відповідно
до вимог статті 1 Господарського процесуального кодексу України право на
звернення до господарського суду мають Підприємства,  установи, організації, інші юридичні особи (у
тому  числі  іноземні),
громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення
юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта  підприємницької  діяльності
(далі  - підприємства  та
організації)  згідно   з
встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх  порушених або оспорюваних прав і охоронюваних
законом інтересів, а  також  для
вжиття передбачених  цим  Кодексом
заходів,  спрямованих  на запобігання правопорушення.

За
приписами статті 2 Господарського процесуального кодексу України господарський
суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які
звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних
законом інтересів.

Згідно
приписів даної статті громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи, мають право звертатися до господарського суду лише у
справах, які стосуються безпосередньо їх господарської діяльності.

Поняття
«господарська діяльність»наведено у статті 3 Господарського кодексу України:
під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру,
що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для
досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку,
є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва -підприємцями. Господарська
діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна
господарська діяльність).

Згідно
приписів статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські
зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання  або між суб'єктами господарювання і
негосподарюючими суб'єктами -  юридичними
особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Колегією
суддів Донецького апеляційного господарського суду при розгляді доводів позивача
щодо усунення перешкод для здійснення господарської діяльності і перевірки,
наданих в обґрунтування цих доводів, документів встановлено наступне.

Договір
купівлі-продажу житлового будинку від 21.06.2002р., на якій посилається позивач
в обґрунтування своїх вимог, був укладений між фізичними особами ОСОБА_5,
ОСОБА_6 (Продавці) та фізичною особою ОСОБА_2 (Покупець), яка в подальшому
змінила прізвище на ОСОБА_2.

В
пункті 1 договору купівлі-продажу будинку від 21.06.2002р. зазначено, що його
предметом є купівля-продаж жилого будинку під номером шістдесят п'ять «А»з
належними до нього господарськими та побутовими
спорудами, що знаходиться в місті Маріуполі, Мар'їнська балка на
земельній ділянці 444,00, належній Маріупольській міській Раді народних
депутатів. На зазначеній земельній ділянці розташовано один жилий будинок, літ
А-1, жилою площею 30,6кв.м., нежила прибудова літ А1-1, гараж літ В, два сараї
літ Г,б, теплиця, уборна літ Д, забор та огорожа.

ОСОБА_2
в момент укладення договору купівлі-продажу житлового будинку перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1., і у зв'язку із розірванням шлюбу було
поділене спільне майно за умовами мирової угоди, затвердженою ухвалою
Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 20.10.2003р. у справі № 2-1525/03.

Згідно
витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Маріупольського Бюро
технічної інвентаризації № 2821528 від 13.02.2004р. -  за ОСОБА_1. зареєстровано у приватній
власності 1/2 частка будинку, за адресою АДРЕСА_1, а за ОСОБА_2. згідно  витягу про реєстрацію права власності на
нерухоме майно Маріупольського Бюро технічної інвентаризації № 10141830 від
20.03.2006р. - 1/2 частка вищевказаного будинку була зареєстрована  як приватна форма власності.

З
матеріалів справи слід, що ОСОБА_1. зареєстрований як суб'єкт підприємницької
діяльності 11.11.1998р., що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця, а ОСОБА_2 . зареєстрована як суб'єкт підприємницької
діяльності 22.12.2003р, про що зазначено в довідці державного реєстратора № 932300.

Позивач,
Суб'єкт підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1 м. Маріуполь
Донецької області, вважаючи, що житловий будинок був придбаний для здійснення
підприємницької діяльності, а умови мирової угоди не дозволяють йому
користуватися його частиною будинку, в уточнених позовних вимогах просив
господарський суд    встановити земельний
сервітут у вигляді права проходу через земельну    ділянку відповідача, розташовану від
огорожі та воріт з боку вул. Мар`їнська балка уздовж гаражу по його довжині до
кута та стіни кімнати (Лит.7), загальною площею приблизно 13 кв.м. та
зобов`язати відповідача усунути
перешкоди у володінні та користуванні майном шляхом демонтажу незаконно
збудованої шлакоблочної стіни між домобудуваннямАДРЕСА_1.

Однак,
його твердження про те, що житловий будинок використовується для здійснення
господарської діяльності ним та його колишньою дружиною -ОСОБА_2., яка також є
суб'єктом підприємницької діяльності,
спростовуються тим, що спірний будинок був придбаний, як житловий будинок
і після розірвання шлюбу був зареєстрований як приватна власність на ОСОБА_2 та
ОСОБА_1., що підтверджується витягами про реєстрацію права власності на
нерухоме майно Маріупольського Бюро технічної інвентаризації.

Позивачем
наданими документами не підтверджено використання житлового будинку для
здійснення підприємницької діяльності, та факт переводу житлового будинку із
стану житлового в нежитлове приміщення для використання у виробничих потребах.

Колегією
суддів прийняті до уваги ті обставини, що ОСОБА_2. 20.12.2007р. отриманий
державний акт Серія ЯЕ № 703484 на право власності на земельну ділянку, площею
0,0182га, розташовану по АДРЕСА_1, цільовим призначенням для будівництва та
обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Позивачем
не надано документів, підтверджуючих факт оформлення відповідних документів, на
право власності на належну йому земельну ділянку.

Наданий
позивачем договір оренди б/н від 10.10.2006р., укладений позивачем з СПД
ОСОБА_7, не приймається судовою колегією у якості доказу використання позивачем
1/2 частини будинкуАДРЕСА_1, для здійснення підприємницької діяльності,
оскільки лише сам факт укладення договору не може бути доказом здійснення
підприємницької, господарської діяльності. Інших доказів використання позивачем
1/2 частини будинку № 65А для здійснення господарської діяльності позивачем
суду не надано.

З
урахуванням вищевикладеного, Донецький апеляційний господарський суд дійшов до
висновку, що взаємовідносини сторін взагалі не підпадають під регулювання норм
Господарського кодексу України, як акту законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері, оскільки між сторонами по справі склалися
не господарські, а цивільні правовідносини. До врегулювань правовідносин сторін
цього Договору, який є договором купівлі-продажу житла, слід застосовувати
норми Цивільного кодексу України.

Господарським
договором купівлі-продажу майна є тільки договір, за яким передане у власність
іншій стороні майно з метою здійснення підприємницької діяльності, тобто майно для
виробничо-технічних цілей тощо. У випадку використання майна з іншою метою,
наприклад, для проживання навіть і суб'єктів підприємницької діяльності, як
фізичних осіб, договір купівлі-продажу житла не підпадає під регулювання норм
господарського кодексу України і спори, підставою яких є такий договір, не
можуть розглядатися в господарських судах України.

Господарський
спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: а) участь у спорі
суб'єкта господарювання; б) наявність між сторонами, по-перше, господарських
відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом
України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге,
спору про право, що виникає з відповідних відносин; в) відсутність у законі
норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Статтею
12 ГПК України вказаний вичерпний перелік справ, що підвідомчі господарським
судам. Підвідомчість -це визначена законом сукупність повноважень господарських
судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції.

У
господарських судах мають вирішуватися усі спори, що виникають з господарських
договорів між суб'єктами господарювання.

Частиною
3 статті 22 Закону України “Про судоустрій України” передбачено, що місцеві
господарські суди розглядають справи, які виникають з господарських
правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх
підсудності. Згідно з частиною 1 статті 21 Господарського процесуального
кодексу України сторонами в судовому процесі -позивачами і відповідачами
-можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Таким
чином, господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження, коли
склад учасників спору відповідає статті 1 Господарського процесуального кодексу
України, а правовідносини, щодо яких виник спір, носять господарський характер.

В
даному випадку, правовідносини сторін за цим Договором не носять господарський
характер, тому дана справа не підвідомча господарському суду.

Враховуючи
вищевикладене, судова колегія вважає, що рішення від 22.11.2007р. у справі
№16/191пн прийнято господарським судом з порушенням правил предметної
підсудності, оскільки місцеві господарські суди можуть розглядати тільки
справи, підвідомчі господарським судам, тобто судом порушені норми
процесуального права, а саме ст.ст. 1, 12, 13 ГПК України, що є в будь-якому
випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

За
таких обставин, рішення господарського суду Донецької області від 22.11.2007р.
у справі №16/191пн підлягає скасуванню, апеляційна скарга -задоволенню,
провадження по справі №16/191пн припиненню на підставі п.1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно
до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті
державного мита підлягають віднесенню на позивача.

Керуючись
ст.ст. 1, 2, 12, 13, 49, п.1. ст. 80, ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105  Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну
скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_2м. Маріуполь
Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від
22.11.2007р. у справі №16/191пн задовольнити.

Рішення
господарського суду Донецької області від 22.11.2007р. у справі №16/191пн
скасувати.

Провадження
по справі № 16/191пн за позовом Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_1 м. Маріуполь Донецької області до Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_2м. Маріуполь Донецької області про
встановлення земельного сервітуту у вигляді права проходу через земельну
ділянку відповідача, розташовану від огорожі та воріт з боку вул. Мар`їнська
балка уздовж гаражу по його довжині до кута та стіни кімнати (Лит.7), загальною
площею приблизно 13 кв.м. та про зобов`язання відповідача усунути  перешкоди у володінні та користуванні майном
шляхом демонтажу незаконно збудованої шлакоблочної стіни між
домобудуваннямАДРЕСА_1 припинити.

Стягнути
з Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 м. Маріуполь
Донецької області на користь Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_2м. Маріуполь Донецької області 42грн. 50коп. суми державного мита
сплаченого при звернені з апеляційною скаргою.

Господарському
суду Донецької області згідно з вимогами статті 117 Господарського
процесуального кодексу України видати наказ у відповідності до вимог, які
встановлені до виконавчого документу Законом України “Про виконавче
провадження”.

Повернути
Суб'єкту підприємницької діяльності -фізичній особі ОСОБА_2 м. Маріуполь Донецької
області 42грн. 50 коп. суми державного мита, як надмірно сплаченого при
зверненні з апеляційною скаргою, із виданням Донецьким апеляційним
господарським судом довідки.

Головуючий          Т.А.
Шевкова

Судді:          Г.І.
Діброва

О.В.
Стойка

Повний
текст постанови підписаний 18.02.2008р.

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС