ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

17.06.2008

Справа №2-17/2149-2008А

За позовом Джанкойського міського центра зайнятості, м.Джанкой

до відповідача ВАТ «Джанкойський машинобудівельний завод», м.Джанкой

про стягнення 2 381,22 грн.

Суддя В.І. Гайворонський

при секретарі судового засідання

Нозріної Т.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача – Прасолова І.В. представник дов. 301-07/1044 від 21.05.08р.

Від відповідача – не з’явився

Сутність спору: Позивач звернувся до господарського суду АР Крим з позовом про стягнення 2 381,22 грн. несплати страхових внесків на випадок безробіття.

Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про час слухання справи наперед повідомлений належним чином - рекомендованою поштою з повідомленнями по вручення.

Від відповідача надходили клопотання про те щоб відкласти справу на кінець другого кварталу 2008р. до моменту повернення документації вилученої податковою міліцією.

Згідно Розрахункової відомості про нарахування і перерахування страхових внесків до Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття за 1 півріччя 2007 р. недоїмка по страховим внескам на випадок безробіття на 01.07.2007р. становить 92 419,81грн.,

Згідно розрахункової відомості про нарахування і перерахування страхових внесків у Фонд загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття за 2007р., поданою відповідачем у порядку звітності 17.01.08р. у ВАТ «ДМЗ» недоїмка по страховим внескам на випадок безробіття збільшилась на 01.01.08р. та становить 94 801,03грн.

По справі проголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Розглянувши матеріали справи, суд, -

в с т а н о в и в:

ВАТ «Джанкойський машинобудівельний завод» зареєстроване як платник внесків на загальнообов’язкове державне соціальне страхування України на випадок безробіття за №10700001 підтверджується копією Розрахункових відомостей про нарахування і перерахування страхових внесків до Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття за перше півріччя 2007р. та за 2007р.

Відповідно до п.п.2.п.2 ст.35 Закона 1533 „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” працедавці зобов'язані своєчасно сплачувати внески в розмірах встановленим Законом України від 11.01.2001р. №2213 «Про розмір внесків на деякі види загальнообов'язкового державного страхування», зокрема на загальнообов'язкове державне соціальне страхування України на випадок безробіття.

Порядок обчислення і сплати внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування України на випадок безробіття визначений Інструкцією про порядок числення і сплати внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття і обліку їх надходження до Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування на випадок безробіття і обліку їх надходження до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, затвердженою Наказом Міністерства праці і соціальної політики України №339 від 18.12.2000р., зареєстрований в Міністерстві юстиції України 16.01.2001р. 330/5221.

Факт наявності заборгованості по сплаті внесків у Фонд загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття підтверджується розрахунковим відомостям за 1 півріччя 2007 р. та за 2007р., у яких сам відповідач вказує про заборгованість підлягаючу сплаті.

Згідно статті 202 ЦК України вказані розрахунки є правочином.

У встановленому Законом порядку вказані правочини недійсними не визнані, і згідно статті 204 ЦК України у суду немає підстав не приймати їх до уваги.

З урахуванням позовних вимог, підлягає стягненню сума 2 381,22 грн.

Відповідач не представив доказів погашення заборгованості, а також доказів в обґрунтування заперечень.

Оскільки відповідні докази по справі не представлені до винесення постанови, немає підстав їх залучати до матеріалів справи після прийняття постанови по цій справі.

Якщо відповідач погасив заборгованість до прийняття цієї постанови, або ж у встановленому Законом порядку указаний правочин буде визнан недійсними, він вправі звернутися в суд з завою про перегляд цієї постанови за нововиявленими обставинами.

Посилання відповідача про те що у нього податкова міліція вилучила документацію не може бути прийняте до уваги.

Так, відповідач не довів обставини, на які посилається.

Ст. 129 Конституції України передбачено, що сторона вільна в наданні суду доказів та доказуванні перед судом їх переконливості, а також закріплений принцип змагальності сторін, та їх рівності перед Законом та судом.

Згідно ст. 8 Конституції України вона має вищу юридичну силу та її норми являються нормами прямої дії.

Про необхідність дотримання принципу диспозитивності сторін також указується в постанові Верховного Суду України від 20.05.2002 року № 02/132 (справа № Д12/12) по аналогічному випадку, а в постанові Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 року “Про застосування норм Конституції України при здійсненні правосуддя” вказується, що суди вправі застосовувати безпосередньо норми Конституції як норми прямої дії.

Відповідачем не надано будь-яких доказів того що податкова міліція вилучила у нього документацію яка має відношення до розгляду справи.

Окрім цього, якщо документація дійсно була вилучена, відповідач вправі був звернутись до податкової міліції з відповідним запитом для отримання копій документів необхідних для розгляду цієї справи.

Будь-яких доказів про те що відповідач звертався до податкової міліції та йому було відмовлене, відповідачем не надане.

Виходячи із закріпленого у ст. 129 Конституції України принципу диспозитивності сторін суд не вправі з власної ініціативи збирати докази в інтересах зацікавленої особи.

Окрім цього відповідач вправі був необхідні відомості по сплаті коштів витребувати з банку.

Окрім цього, якщо відповідачем борг був сплачений – при отриманні відповідних доказів він вправі звернутись з заявою про перегляд постанови з нововиявленими обставинами.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню.

Позивач, згідно ст. 81 ЦК України є юридичною особою публічного права. Відповідно, відношення, які виникають при реалізації ним своїх повноважень є публічно-правовими відношеннями і підлягають розгляду за нормами КАС України згідно п. 4 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, яка є відносно інших норм спеціальною, у тому числі у відношенні норм по відповідачу.

Згідно Постанови Верховного Суду України № 06/035 від 24.01.2006 року та Постанови Верховного Суду України від 06.07.2006 року № 06/246 (справа № 14/3 об пн), а також згідно Постанов Верховного Суду України від 24.01.2006 року у справах №№ 11/268, 6/140, 23/178, 11/261, 13/212, 11/206, 11/266, 27/231 аналогічні спори повинні розглядатися за нормами КАС України.

Згідно ч.2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у даному випадку відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись ст. ст. 94, 162-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з відповідача ВАТ «Джанкойський машинобудівельний завод» (96100, м.Джанкой, вул. Промислова, 7, ідентифікаційний код 00231878) 2 381,22грн. на користь Джанкойського міського центра зайнятості (96100, м.Джанкой, вул. Леніна, 8/1, ідентифікаційний код 20742815, р/р 0087, код платежу 50040100, одержувач ОФСС на випадок безробіття м. Джанкой в УГК в АРК МФО 824026).

Ст. 254 КАС України передбачено, що постанова першої інстанції, якщо інше не встановлено КАСУ, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений КАСУ, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена у порядку і строки, передбачені ст. 186 КАСУ країни у Севастопольський апеляційний господарський суд, якою встановлено, що: про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАСУ - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Гайворонський В.І.