ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2008 р. Справа № 13/104/06

Позивач          Відкрите акціонерне товариство “Теплоенергомонтаж”,

вул. Леніна, 30, Дзержинський р-н., м. Харків, 61000

в особі Южно-Українського монтажного управління відкритого акціонерного товариства “Теплоенергомонтаж”промзона, а/с № 81, м. Южноукраїнськ, Миколаївська обл., 55000

Відповідач          Державне підприємство “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”, Вул. Вєтрова, 3, м. Київ, 01032

в особі відокремленого підрозділу “Южно-Українська АЕС”

Промзона, а/с № 20, м. Южноукраїнськ, Миколаївська обл., 55000

суддя Дубова Т.М.

ПРИСУТНІ:

Від позивача            Полоз В.І. дов. № 445 від 27.02.08р.

Від відповідача          Гурова А.А. дов. від 06.03.2008р.

СУТЬ СПОРУ: про стягнення заборгованості у сумі 738176,20 грн. за договором

№ 3-Р-2000 ЮУ від 05.01.2000р.

Заявою від 07.05.08р. позивач відмовився від зміни позовних вимог від 07.11.06р.

Враховуючи, що відповідно до ст.22 ГПК України, позивач скористався своїм правом до прийняття рішення, справа розглядається за первісним позовом.

Відповідач проти позову заперечує з тих підстав, що 24.07.01р. позивачем було пред’явлено вимогу про сплату заборгованості за договором № 3-Р-2000 ЮУ від 05.01.2000р., що склалася станом на 23.07.01р. шляхом пред’явлення претензії № 330-02 від 23.07.01р. Зазначена вимога була відповідачем визнана. І з часу коли скінчився строк оплати вимоги почав свій перебіг строк позовної давності, тобто з 01.08.01р., який скінчився 31.07.04р. Таким чином, позивач пропустив строк позовної давності . Відповідач заявив клопотання про застосування судом строку позовної давності. Крім того, відповідач просив врахувати факти встановлені постановами Одеського апеляційного господарського суду та Вищого господарського суду України по справі № 8/5/06

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд-

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить стягнути з відповідача 738176,20 грн. за договором № 3-Р-2000 ЮУ від 05.01.2000р. заборгованості за виконані роботи за липень –листопад 2000р., січень-квітень 2001р.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного:

05.01.2000р. сторони уклали договір № 3-Р-2000 ЮУ , згідно якого позивач повинен був виконати певні роботи примірною вартістю 700000 грн., а відповідач розрахуватися за виконані роботи згідно актів здачі-прийому виконаних робіт (п.3.2 договору).

В подальшому додатковою угодою № 1 від 15.01.2001р. сторони продовжили термін договору до 31.03.01р. та визначили додаткову вартість робіт у 215000 грн.

Згідно актів прийомки виконаних робіт за липень –листопад 2000р. січень-квітень 2001р. (т.1 арк.спр. 10-64), підписаних представниками обох сторін, позивач виконав, а відповідач прийняв роботи по ремонту обладнання енергоблоків на загальну суму 738176,20 грн. без зауважень.

Оскільки в договорі строк для розрахунку між сторонами не був визначений позивач, посилаючись на лист № 50/08-08-06 від 06.01.06р., вважає, що відповідач повинен був оплатити вимогу, викладену у цьому листі у семиденний строк, згідно ст. 530 ЦК України. Таким чином вважає, що строк позовної давності не був ним пропущений.

Відповідач не заперечив виконання робіт на визначену суму, доказів оплати не надав, але заявив клопотання про застосування строку позовної давності та просить в позові відмовити з цих підстав.

За змістом ст.332 ЦК УРСР, ст.837 ЦК України за договором підряду підрядник зобов”язується на свій ризик виконати роботу за завдінням замовника, а замовник зобов”язуєтсья прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідач свої зобов”язання щодо оплатити виконаних робіт не виконав.

Між тим, посилання відповідача на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, передбачений ст.ст. 256, 257 ЦК України, приймаються судом до уваги, а клопотання про застосування строків позовної давності підлягає задоволенню, оскільки згідно п.п.4, 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред”явлення, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Правовідносини між сторонами виникли у 2000р., згідно останніх актів здачі-прийому виконаних робіт продовжувались до квітня 2001р.

Претензія № 330-02 від 23.07.01р., в якій визначено про загальну заборгованість в сумі 1980944,92 грн. по двом договорам, у тому числі і договором № 3-Р-2000 ЮУ від 05.01.2000р. отримана позивачем 24.07.01р. за вхідним № 5526 (т.1 арк.спр.22).

Таким чином, відповідно до ст. 165 ЦК УРСР, відповідач повинен був розрахуватись 01.08.01р., тому строк позовної давності сплинув 31.07.2004р., тобто після введення в дію ЦК України. Отже, Цивільного Кодексу України розповсюджується на правовідносини між сторонами.

Згідно ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу.

Між тим, акт звірки, на який посилається позивач, було складено 01.03.03р. (т.2 арк.спр.41), тобто під час дії Цивільного кодексу України в редакції 1964р. Згідно статті 79 ЦК УРСР перерва строку позовної давності шляхом вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу передбачалась лише між громадянами, а не юридичними особами.

Крім того, визначений акт не є доказом переривання перебігу строку позовної давності, у розумінні ч. 1 ст. 265 ЦК України, про що визначено в постановах Одеського апеляційного господарського суду від 18.07.06р. та ВГСУ від 28.11.06р. по справі № 8/5/06 (т.1 арк.спр. 106-110, 132-137). У вказаних постановах апеляційної та касаційної інстанціях претензія № 330-02 від 23.07.01р. визнана, як доказ пред’явлення вимоги відповідно до ст. 165 ЦК УРСР.

Відповідно до ст.35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Стосовно пояснень позивача від 15.04.08 щодо неналежним чином оформленої претензії № 330-02 від 23.07.01р. не спростовують факту пред’явлення вимоги відповідно до ст. 165 ЦК УРСР, підписаною уповноваженою особою, про що свідчать акти виконаних робіт, підписаних тією ж особою , і які є підставою позову.

Щодо акту від 05.02.04р. , то він не приймається судом як доказ визнання відповідачем боргу, оскільки не містить відомості щодо якого договору відбувалась звірка та посилань на документи первинного бухгалтерського обліку, не підписаний повноваженою особою відповідача та скріплений печаткою загального відділу, а не гербовою печаткою .

Відповідно до ч.ч.3, 4 статті 267. ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, вищенаведене свідчить, що позивачем пропущено строк позовної давності (позов пред”явлено 03.10.06, строк сплив 31.07.04р. ), позивач клопотання про поновлення строку позовної давності не заявляв, поважних причин не навів, клопотання відповідача про застосування строку позовної давності підлягає задоволенню, а в позові слід відмовити, судові витрати слід віднести на позивача.

Керуючись ст. ст. 49,82-85 ГПК України, ст.ст. . 256, 257 , 264, 267 ЦКУ, господарський суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене у 10-дений строк.

Рішення оформлено у відповідності зі ст. 84 ГПК України та підписано суддею 08.05.2008

Суддя Т.М.Дубова