ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

"28" лютого 2008 р.           Справа № 5/004-08

Суддя господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., розглянувши справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “Гейзер –Ронг”, м. Харків

до

Приватного підприємства “ТГЛ”, м. Біла Церква

про

стягнення 11838,97 грн.

за участю представників:

позивача:

не з’явились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином

відповідача:

не з’явились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином

суть спору:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю “Гейзер –Ронг” (далі –Позивач) до Приватного підприємства “ТГЛ” (далі –Відповідач) про стягнення 11838,97 грн., з яких 9143,54 грн. –основний борг, 2314,35 грн. інфляційних втрат та 381,08 грн. –3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов’язань щодо повного розрахунку за договором поставки.

Присутній в судовому засіданні 05.02.2008р. представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та просить суд їх задовольнити з мотивів викладених в позові.

Позивач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в судове засідання 28.02.2008р. не з’явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи ухвалами суду від 08.01.2008 р. та 05.02.2008 р., в судове засідання двічі не з’явився, відзиву на позовну заяву не надіслав, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що неявка в судове засідання сторін у справі не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи відповідно до ст. 75 ГПК України за відсутності представників сторін за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю “Гейзер –Ронг” та Приватним підприємством “ТГЛ” було укладено договір поставки від 01.02.2006 р. (далі –договір), згідно умов якого позивач –(постачальник) прийняв на себе зобов’язання передати у власність відповідача –(покупця) товар, а покупець зобов’язався прийняти товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах договору (п. 1.1 договору).

Згідно п. 1.2 договору, предметом поставки являються: промислові товари, запасні частини і комплектуючі до них.

Згідно п. 3.3 договору, товар вважається переданим відповідачу в момент фактичної передачі, що підтверджується підписом представника відповідача в накладних на товар.

У відповідності до п. 4.2 договору, відповідач оплачує позивачу товар на підставі рахунку - фактури.

На виконання умов договору позивач по накладній № 650 від 26.07.2006 р. передав у власність відповідача товар на загальну суму 21818,94 грн., а відповідач на підставі довіреності серії ЯЛЮ від 26.07.2006 р. № 12819 прийняв вказаний товар.

Судом встановлено, що відповідач свої договірні зобов’язання щодо здійснення розрахунку за поставлений товар виконав частково в зв’язку з чим за останнім рахується заборгованість в розмірі 9143,54 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідача була надіслана претензія за № 81 від 20.06.2007 р. про сплату заборгованості в сумі 9143,54 грн. В підтвердження надіслання претензії до матеріалів справи додано копію повідомлення про вручення поштового відправлення № 6014413. Однак, зазначена претензія позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Станом на день розгляду справи за відповідачем рахується заборгованість в сумі 9143,54 грн. Доказів сплати зазначеної заборгованості відповідач суду не подав.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, суд вважає, що позивачем правомірно заявлено позов про стягнення 9143,54 грн. заборгованості.

Крім того, позивач на підставі ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 2314,35 грн. та 3% річних в розмірі 381,08 грн. від простроченої суми за весь час прострочення виконання грошового зобов’язання.

Проте, обґрунтований розрахунок заявленої до стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат, який вимагав суд, з зазначенням строку настання зобов’язання відповідача здійснити розрахунок за поставлений товар та з зазначенням доказів які підтверджують настання вказаного строку, позивачем не подано.

У зв’язку з чим, суд дійшов висновку, про залишення позову в частині стягнення інфляційні втрати в розмірі 2314,35 грн. та 3% річних в розмірі 381,08 грн. без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу відповідно до статті 49 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 43, 33, 44, 49, 75, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства “ТГЛ” (09113, Київська область, м. Біла Церква, вул. 50- річчя Перемоги, 97, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Гейзер –Ронг” (м. Харків, вул. Академіка Вальтера, 10-А, кв. 41, ) 9143 (дев’ять тисяч сто сорок три) грн. 54 коп. –заборгованості, 91 (дев’яносто одну) грн. 43 коп. –витрат по сплаті державного мита та 91 (дев’яносто одну) грн. 13 коп. – витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. Позовні вимоги в частині стягнення інфляційні втрати в розмірі 2314,35 грн. та 3% річних в розмірі 381,08 грн. залишити без розгляду.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду Київської області набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному або касаційному порядку.

Суддя Подоляк Ю.В.