ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2008 р.

№ 16/788/07

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Миколаїв,

на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 31.01.2008

зі справи № 16/788/07

за позовом Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" в особі його Миколаївської дирекції (далі –Дирекція), м. Миколаїв,

до Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі –Відділення АМК)

про визнання недійсним рішення від 31.07.2007 № 12 та стягнення 500 грн.,

за участю представників сторін:

позивача – Криворот Т.А., Лобанової О.В., Мамчура В.О.,

відповідача –Концуренко О.В.,

ВСТАНОВИВ:

Дирекція звернулася до господарського суду Миколаївської області з позовом про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Відділення АМК від 31.07.2007 № 12-ріш "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі –Рішення), а також просило зобов'язати відповідача повернути позивачеві сплачені ним 500 грн. штрафу.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 27.11.2007 (суддя Фролов В.Д.) у позові відмовлено. Прийняте судове рішення мотивовано прийняттям відповідачем оспорюваного акта з дотриманням приписів чинного законодавства.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 31.01.2008 (колегія суддів у складі: Величко Т.А. –головуючий суддя, судді Бойко Л.І., Жукова А.М.) рішення місцевого господарського суду зі справи скасовано та позов задоволено частково: Рішення визнано недійсним; в іншій частині позову відмовлено. Постанову апеляційного суду мотивовано: недоведенням обставин, які мають значення для справи і які Відділенням АМК визнано встановленими; невідповідністю висновків, викладених у Рішенні, обставинам справи; прийняттям Рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Водночас відмову в задоволенні вимог Дирекції щодо повернення суми штрафу, добровільно сплаченого позивачем до державного бюджету України, мотивовано відсутністю у Відділення АМК відповідних повноважень.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Відділення АМК просить постанову апеляційного суду зі справи скасувати внаслідок її прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права та залишити в силі рішення місцевого суду.

Дирекція подала відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила про безпідставність її доводів та просила постанову апеляційного суду зі справи залишити без змін, а скаргу –без задоволення.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Згідно з частиною другою статті 4 цього ж Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. В свою чергу, статтею 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” встановлено, що рішення органів Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду. Отже, спір у даній справі підвідомчий господарським судам та має бути розглянутий за правилами Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України).

Таку ж правову позицію викладено в інформаційному листі Верховного Суду України від 26.12.2005 № 3.2-2005.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення судами першої і апеляційної інстанцій обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями в справі встановлено, що:

- 31.07.2007 адміністративною колегією Відділення АМК прийнято Рішення (а.с. 58-61), яким:

·          визнано, що Дирекція протягом періоду часу, який розглядається у справі, займає монопольне становище на ринку послуг з реалізації вроздріб періодичних друкованих видань у Миколаївській області (крім м. Миколаєва) з часткою, що перевищує визначений законом показник 35%, та не зазнає значної конкуренції, оскільки має розгалужену мережу роздрібної торгівлі періодичними друкованими виданнями;

·          дії Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" (далі –Підприємство), які полягали у прийнятті наказів від 26.09.2003 № 375 та від 10.09.2004 № 402, що неоднозначно визначають порядок врахування транспортних витрат при формуванні тарифів, та дії його структурного підрозділу - Дирекції, що полягають у встановленні в договорах на реалізацію періодичних видань вроздріб умови, якою видавець зобов'язується перерахувати кошти за перевезення періодичних друкованих видань внутрішньообласними маршрутами, в той час як відповідно до нормативних документів витрати на транспортування видань враховуються в торговельній надбавці, визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку реалізації періодичних видань вроздріб, що визнається таким відповідно до пункту 1 частини другої статті 13 цього Закону, а саме: встановлення таких умов реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку;

·          за вчинення порушення, вказаного в пункті 2 Рішення, на Підприємство накладено штраф у сумі 500 грн.;

·          Дирекцію зобов'язано припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом приведення договорів на реалізацію періодичних видань вроздріб у відповідність з чинним законодавством та нормативними документами, про що повідомити територіальне відділення у двомісячний термін з дня одержання Рішення;

- Рішення Відділення АМК обґрунтовано тим, що: Дирекція, будучи суб'єктом монополії на ринку послуг з реалізації вроздріб періодичних друкованих видань у Миколаївській області з часткою, що перевищує визначений законом показник 35%, зловживало монопольним становищем, укладаючи з видавцями договори на реалізацію вроздріб періодичних друкованих видань на території Миколаївської області в цілому, а не окремі договори по районах Миколаївської області, за що Дирекція отримувала винагороду у вигляді торговельної надбавки; наказом Підприємства від 26.09.2003 № 375 затверджено тарифи на перевезення періодичних видань вроздріб; наказом Підприємства від 10.09.2004 № 402 затверджено Методику розрахунку цін та визначення торговельної надбавки (націнки) на товари, що реалізуються через мережу Підприємства, положення якої щодо витрат на транспортування в період їх дії по-різному застосовувалися Дирекцією.

Апеляційним господарським судом додатково встановлено, що:

- Дирекцію створено для здійснення функцій Підприємства на території Миколаївської області у сфері надання послуг поштового зв'язку споживачам. Основний вид діяльності –це діяльність національної пошти. До інших видів діяльності входить, зокрема, надання послуг з розповсюдження періодичних видань по передоплаті;

- відповідачем: не проведено дослідження ринку надання послуг з реалізації періодичних видань вроздріб, яке визначило б об'єктивні обсяги реалізації періодичних видань вроздріб за 2005-2006 роки в Миколаївській області усіма суб'єктами підприємницької діяльності, які надають цю послугу, для яких надання цієї послуги є єдиним видом діяльності; не здійснено розрахунок часток суб'єктів господарювання на вказаному ринку; не складено перелік продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів) товару - потенційних конкурентів, покупців, які можуть продавати (постачати, виробляти), придбавати (споживати, використовувати) той самий або/та аналогічний товар на ринку (тобто потенційних конкурентів, які можуть надавати аналогічні послуги);

- Відділення АМК визнало Дирекцію монополістом на ринку послуг з реалізації вроздріб періодичних друкованих видань у Миколаївській області (крім м. Миколаєва) без дотримання порядку визначення монопольного (домінуючого) становища, передбаченого пунктом 2 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб’єктів господарювання на ринку (далі - Методика), затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 № 49-р та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.04.2002 за № 317/6605;

- відповідач порушив пункти 8.6 та 11.1 Методики, обмежившись лише інформацією про конкурентів, наданою позивачем;

- наказом Підприємства від 26.09.2003 № 375 затверджено тарифи на оброблення та перевезення періодичних видань вроздріб, які в подальшому змінено наказом від 19.12.2003 № 494;

- позивачем надавалися послуги з продажу періодичних друкованих видань на договірних умовах за тарифами, встановленими наказами Підприємства від 26.09.2003 № 375 та від 19.12.2003 № 494, що підтверджується довідкою від 19.04.2006 (а.с. 186);

- відповідно до наказу Підприємства від 18.10.2007 № 402 з 01.01.2008 діють нові тарифи на оброблення та перевезення періодичних видань вроздріб (а.с. 189);

- згадані накази Підприємства поширюються на всю територію України (діють на загальнодержавному ринку);

- видання наказів від 26.09.2003 № 375 та від 10.09.2004 № 402 мало місце не з боку Дирекції, а з боку Підприємства, а їх виконання є обов’язком Дирекції;

- у діях Дирекції з проведення розрахунків при реалізації періодичних видань вроздріб за договором комісії на продаж періодичних друкованих видань від 01.01.2005 № 26/5-СД, який діяв і в 2006 році, відсутнє порушення чинного законодавства з питань визначення цін (тарифів), що підтверджується довідкою державної інспекції з контролю за цінами в Миколаївській області від 19.04.2006 (а.с. 186).

Причиною виникнення спору зі справи є питання щодо правомірності прийнятого Рішення.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 12 Закону України від 11.01.2001 № 2210 "Про захист економічної конкуренції" (далі –Закон № 2210):

- суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо:

на цьому ринку у нього немає жодного конкурента;

не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин;

- монопольним (домінуючим) вважається становище суб'єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції;

- монопольним (домінуючим) також може бути визнане становище суб'єкта господарювання, якщо його частка на ринку товару становить 35 або менше відсотків, але він не зазнає значної конкуренції, зокрема внаслідок порівняно невеликого розміру часток ринку, які належать конкурентам.

Згідно з пунктом 1.1 Методики її розроблено відповідно до Законів України "Про захист економічної конкуренції" та "Про Антимонопольний комітет України".

Відповідно до пункту 1.2. Методики вона встановлює порядок визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку і призначена для аналізу діяльності суб'єктів господарювання, груп суб'єктів господарювання та споживачів з виробництва, реалізації, придбання товарів, надання послуг, виконання робіт на загальнодержавних та регіональних ринках. Об'єктами для визначення монопольного (домінуючого) становища є: суб'єкти господарювання; групи суб'єктів господарювання - декілька суб'єктів господарювання, які діють на ринку в певних товарних та територіальних (географічних) межах; обставини, які визначають на відповідному товарному ринку умови здійснення господарської діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів, надання послуг, виконання робіт, а також умови придбання та використання зазначених товарів, робіт, послуг.

Згідно з пунктом 2 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання може включати в себе такі дії: встановлення об'єктів аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища, а саме суб'єкта господарювання (групи суб'єктів господарювання), конкретного товару (продукції, роботи, послуги), який випускається, постачається, продається, придбавається (споживається, використовується) цим (цими) суб'єктом (суб'єктами) господарювання; складання переліку товарів (робіт, послуг), щодо яких має визначатися монопольне (домінуюче) становище суб'єкта господарювання і які мають ознаки одного товару, товарної групи; складання переліку основних продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів) товарів (товарних груп); визначення товарних меж ринку; визначення територіальних (географічних) меж ринку; встановлення проміжку часу, стосовно якого має визначатися становище суб'єктів господарювання на ринку - визначення часових меж ринку; визначення обсягів товару, який обертається на ринку; розрахунок часток суб'єктів господарювання на ринку; складання переліку продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів) товару (товарної групи) - потенційних конкурентів, покупців, які можуть продавати (постачати, виробляти), придбавати (споживати, використовувати) той самий або/та аналогічний товар (товарну групу) на ринку; визначення бар'єрів вступу на ринок та виходу з ринку для суб'єктів господарювання, які продають (постачають, виробляють), придбавають (споживають, використовують) або можуть продавати (постачати, виробляти), придбавати (споживати, використовувати) той самий або/та аналогічний товар (товарну групу) на ринку; встановлення монопольного (домінуючого) становища суб'єкта (суб'єктів) господарювання на ринку.

Відповідно до пункту 8.6 Методики розрахунок часток суб'єктів господарювання на ринку за відсутності достовірної інформації про обсяги товарів (товарних груп), які продаються (постачаються, виробляються) або придбаваються (споживаються, використовуються), може здійснюватися на основі оцінок відповідних показників, наявних виробничих потужностей або інших показників, які свідчать про обсяги продажу (постачання, виробництва) або придбання (споживання, використання) товарів (товарних груп) на ринку.

Пунктом 11.1 Методики передбачені джерела інформації, які можуть бути використані для визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку.

Згідно з статтею 3 Закону України від 26.11.2003 № 3659 "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 2210 державний контроль за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції, захист інтересів суб'єктів господарювання та споживачів від його порушень здійснюються органами Антимонопольного комітету України.

Частинами першою та другою статті 13 Закону № 2210 передбачено, що монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, зокрема обмеження конкурентоспроможності інших суб'єктів господарювання, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку; зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку визнається, зокрема:

встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку;

часткова або повна відмова від придбання або реалізації товару за відсутності альтернативних джерел реалізації чи придбання.

Відповідно до частини другої статті 50 Закону № 2210 порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є, зокрема, зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Згідно з пунктами 2 та 6 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 № 5 (в редакції розпорядження Антимонопольного комітету України від 29.06.1998 № 169-р) та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 06.05.1994 за № 90/299, розгляд справ здійснюється на засадах рівності сторін перед законом та органами Антимонопольного комітету України (далі - Комітет), які розглядають справи; державному уповноваженому Комітету підвідомчі справи про порушення у вигляді, зокрема, зловживання монопольним (домінуючим) становищем, антиконкурентних узгоджених дій, якщо наслідки порушення мають місце на ринку, що охоплює декілька регіонів, чи на загальнодержавному ринку.

Отже, суд апеляційної інстанції на відміну від місцевого господарського суду, встановивши безпідставність притягнення Дирекції до відповідальності за дії, які мали місце з боку Підприємства (видання відповідних наказів), а також наявність порушень приписів Методики щодо порядку визначення меж ринку та монопольного (домінуючого) становища на ньому, дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності визнання Рішення недійсним.

У свою чергу, доводи касаційної скарги не спростовують викладеного і стосуються оцінки судом фактичних обставин справи. Касаційна ж інстанція відповідно до частини другої статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Водночас, беручи до уваги межі повноважень відповідача, суд апеляційної інстанції також правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог стосовно зобов’язання саме Відділення АМК повернути суму штрафу, сплаченого позивачем до державного бюджету України.

Таким чином, постанова суду апеляційної інстанції зі справи відповідає встановленим нею фактичним обставинам, прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права і передбачені законом підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 31.01.2008 зі справи № 16/788/07 залишити без змін, а касаційну скаргу Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України –без задоволення.

Суддя            В.Селіваненко

Суддя            І.Бенедисюк

Суддя                                                                                            Б.Львов