СУД
Ухвала

Іменем України

28
лютого 2008 року

Справа
№ 2-16/8261-2007А

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого
судді
Плута В.М.,

суддів
Горошко Н.П.,

Гонтаря В.І.,

секретар
судового засідання                                        Наконечний О.В.

за участю
представників сторін:

прокурора: не з'явився;

позивача:
Чурочкіна Андрія
Борисовича, довіреність № 2454/9/10-014 від 03.12.07;

відповідача:
ОСОБА_1, паспорт НОМЕР_1;

розглянувши
апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим на
постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Омельченко В.А.) від 01.11.2007 у справі №
2-16/8261-2007А

за
позовом           прокурора міста Алушти (вул. Леніна,
44,Алушта,98500)

в
інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у місті Алушті
Автономної Республіки Крим (вул. Леніна 22-а,Алушта,98500)

до суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 АДРЕСА_1, м. Алушта, 98500); (м. Алушта, АДРЕСА_2)

про
стягнення 6120,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор
м. Алушти звернувся до господарського суду АР
Крим з адміністративним позовом в інтересах держави в особі Державної
податкової інспекції в м. Алушті до СПД ОСОБА_1 про стягнення суми податкового
боргу в розмірі 6120,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що за відповідачем
числиться податковий борг, який виник в результаті несплати донарахованих сум
по акту документальної перевірки.

Постановою
господарського суду АР Крим від 01.11.2007 року у справі № 2-16/8261-2007А у
задоволенні позовних вимог прокурора м. Алушта відмовлено.

При
прийнятті постанови суд першої інстанції, встановив, що відповідач має
податковий борг в сумі 6120,00 грн. Та даний факт підтверджується податковими
вимогами № 1/350 від 07.10.2003 року, № 2/456 від 25.12.2003 року, а також
випискою з особового рахунку, одна при цьому прокурором АР Крим та податковим
органом порушено положення підпункту 15.2.1 пункту 15.2 статті 15 Закону
України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами
та державними цільовими фондами”
стосовно того, що податкове зобов'язання може бути стягнуто протягом 1095
календарних днів від дня узгодження податкового зобов'язання.

Не
погодившись з постановою господарського суду АР Крим, Державна податкова
інспекція в м. Алушта звернулась до Севастопольського апеляційного
господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на
апеляційне оскарження, постанову суду першої інстанції скасувати, позов
прокурора м. Алушти задовольнити.

Ухвалою
Севастопольського апеляційного господарського суду від 20.02.2008 року
Державній податковій інспекції в м. Алушта було поновлено строк на апеляційне
оскарження, апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до
слухання.

Доводи
позивача в апеляційній скарзі полягають у тому, що відповідачем скоєно дію, які
свідчить про визнання боргу, що тягне за собою переривання перебігу позовної
давності та надає підстави для задоволення позовних вимог.

Представник
позивача у судовому засіданні з доводами апеляційної скарги не погодився,
вважає оскаржувану постанову суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

Розпорядженням
в. о. голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 27.02.2008
суддю Борисову Ю.В. замінено на суддю Горошко Н.П.

Прокурор
у судове засідання не з'явився, своїм процесуальним правом на участь у судовому
засіданні не скористався, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи,
що чинне законодавство не обмежує коло представників юридичних осіб при
розгляді адміністративної справи,  а
також те, що згідно з пунктом 4 статті 196 Кодексу адміністративного
судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб,  які беруть участь у справі,  належним чином повідомлених про дату, час і
місце апеляційного розгляду,  не
перешкоджає  судовому  розгляду справи, судова колегія вважає
можливим розглянути скаргу за відсутності прокурора.

27
лютого 2008 року у судовому засіданні було оголошено перерву до 28 лютого 2008
року.

Переглянувши
постанову суду першої інстанції в порядку статті 195 Кодексу адміністративного
судочинства України, вислухавши пояснення присутніх у судовому засіданні
представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої
інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції виходячи з
наступного.

Суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_1 зареєстрований виконавчим комітетом
Алуштинської міської ради 27.06.1997 року на податковому обліку в Державній
податковій інспекції в м.Алушті з 08.07.1997 року.

Як
вбачається з матеріалів справи, 10.09.2003 року Державною податковою інспекцією
в м. Алушті була проведена документальна перевірка дотримання СПД ОСОБА_1.
вимог податкового законодавства за період з 01.01.2000 року по 31.12.2002 року,
за результатами якої складено акт № 70 /17-30/.

В
ході перевірки встановлені порушення вимог податкового законодавства, що
підтверджується актом перевірки № 70/17-30/ від 10.09.2003 року.
Результатом перевірки та виявлених порушень з`явилось донарахування податків в
сумі 518,20 грн., в тому числі: фіксованого податку за серпень 270,00 грн.,
єдиного податку за серпень 50,00 грн., прибуткового податку з заробітної
плати найманих працівників 198,20 грн.

На
підставі акту перевірки від 10.09.2003 року за №70/17-30/ податковим
органом були винесені податкові повідомлення-рішення № /0/1288 від
11.09.2003 року по фіксованому податку на доходи фізичних осіб на суму 270,00
грн., № /0/1289 від 11.09.2003 року по прибутковому податку на суму
198,20 грн., нараховано фінансові санкції на суму 396,40 грн., також винесені
податкові повідомлення-рішення № /0/1287 від 11.09.2003 року по
єдиному податку в сумі 50,00 грн. та № /0/1286 від 11.09.2003 року
яким також нараховано фінансові санкції по ПДВ в сумі 6120,00  грн.

Вказані
податкові повідомлення-рішення отримані відповідачем 11.09.2003 року, що
підтверджується підписом відповідача на корінцях податкових повідомлень
(а.с.11).

Таким
чином, відповідач має податковий борг в сумі 6120,00 грн., що підтверджується
податковими вимогами № 1/350 від 07.10.2003 року, № 2/456 від 25.12.2003 року
(а.с.12, 15), а також випискою з особового рахунку (а.с.18-22).

Надаючи
правову оцінку заявленим позовним вимогам судова колегія виходить з наступного.

Відповідно
до підпункту 5.2.3. пункту 5 статті 5 Закону України „Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами”, податкове зобов'язання платника податків, нараховане контролюючим
органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається
узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за
винятком   випадків, визначених
підпунктом 5.2.2 цього пункту.

У
зв'язку з відмовою відповідача у самостійному погашенні податкового зобов'язання,
йому були направлені податкові вимоги від 07.10.2003 року, № 1/350 та від
25.12.2003 року за № 2/456.

Згідно
з підпунктом 5.4.1 пункту 5.4 статті 5 Закону України „Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими
фондами”, узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником
податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу
платника податків.

Пунктом
11 статті 10 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” передбачено,
що органи державної податкової служби уповноважені подавати до господарського
суду позови до підприємств, організацій про стягнення заборгованості перед
бюджетом та державними цільовими фондами за рахунок їх майна.

Однак,
судом першої інстанції зроблено вірно встановлено, що прокурором та позивачем
не дотримані положення підпункту 15.2.1 пункту 15.2 статті 15 Закону України
„Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами”, відповідно до якого у разі коли податкове
зобов'язання було нараховане податковим органом до закінчення строку давності,
визначеного у пункті 15.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з
відмовою у самостійному погашенні податкового зобов'язання, може бути стягнутий
протягом 1095 календарних днів від дня узгодження податкового зобов'язання.

Уданому
випадку, за наявності відмови відповідача від самостійного погашення
податкового зобов'язання, податковим органом не дотримано строки стягнення
вказаного зобов'язання.

При
цьому, судова колегія не може визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги
про те, що листом від 11.03.2007 року СПД ОСОБА_1. погодився з фактом існування
податкового боргу. Так, із змісту вказаного листа вбачається, що відповідач
працюючи за фіксованим податком на ринку одночасно зареєструвався у якості
платника податку на додану вартість, при тому, що норми податкового
законодавства такої вимоги не ставили. Відповідач прямо зазначає, що працюючи
за єдиним податком він не був зобов'язаний являтись платником ПДВ та вважає, що
перед державою з податку на додану вартість боржником не являться.

У
зв'язку з цим, відсутні підстави вважати, що СПД ОСОБА_1. погодився з
існуванням боргу та даний факт є підставою для переривання перебігу позовної
давності та підставою для задоволення позовних вимог.

Згідно
з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при
вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Частиною
1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна
сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, тобто за
наявності обставин, що звільнюють від доказування.

У
даному випадку, прокурором та позивачем обґрунтованість позовних вимог не
доведено, у зв'язку з чим, суд першої інстанції правомірно відмовив у їх
задоволенні.

Статтею
200 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд
апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову
або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом
апеляційної інстанції встановлено, що постанова суду першої інстанції у даній
справі відповідає вимогам статті 200 Кодексу адміністративного судочинства
України, у зв`язку з чим, підстави для її скасування або зміни відсутні.

Керуючись статтями 195, 198
п.1, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1.
Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в місті Алушта залишити без
задоволення.

2.
Постанову господарського суду Автономної республіки Крим від 01 листопада 2007
року у справі № 2-16/8261-2007А залишити без змін.

Суд
апеляційної інстанції роз`яснює сторонам у справі, що відповідно до пункту 5
статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала
суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова
Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Ухвалу суду апеляційної
інстанції може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 211,
212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                        В.М.
Плут

Судді
Н.П. Горошко

В.І. Гонтар