ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

11.03.08                                                                                           Справа № 4/144-21/30

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді                                                             Процика Т.С.

суддів                                                                                Городечної М.І.

Кузя В.Л.

при секретарі судового засідання Трускавецькому В.П.

розглянув           у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Либідь»( далі ТзОВ «Либідь»)

на рішення          Господарського суду Львівської області від 06.11.2007р.

у справі           № 4/144-21/30

за позовом           ТзОВ «Либідь», м. Хмельницький

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія БК»(далі ТзОВ «Компанія БК»), м. Львів

про           стягнення 118 289, 67 грн.

за участю представників:

від позивача           –не з’явився;

від відповідача           –Ємченко О.А., Перунов В.В. –представники.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 19.02.2008р., з підстав зазначених у ньому, внесено зміни у склад колегії суддів, введено у склад колегії суддів замість судді Процика Т.С. суддю Юркевича М.В.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 11.03.2008р., з підстав зазначених у ньому, внесено зміни у склад колегії суддів, введено у склад колегії суддів замість судді Юркевича М.В. суддю Процика Т.С.

Представникам учасників судового процесу права і обов’язки, передбачені ст.22 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), роз’яснено.

11 березня 2008р. на адресу Львівського апеляційного господарського суду надійшла телеграма і факсограма з клопотанням від скаржника про відкладення розгляду справи у зв’язку із участю повноважного представника ТзОВ «Либідь»у судовому засіданні у Вищому адміністративному суді України.

Апеляційним господарським судом розгляд цієї справи у судовому засіданні відкладався з підстав, зазначених в ухвалах від 15.01.2008р. та 19.02.2008р., а також у судовому засіданні 12.02.2008р. оголошувалась перерва до 19.02.2008р.

Враховуючи ті обставини, що розгляд цієї справи апеляційним господарським судом неодноразово відкладався, у судовому засіданні оголошувалась перерва, в учасників судового процесу було достатньо часу щоб здійснити усі дії (подати докази, клопотання тощо), які вони вважали за необхідне щодо даного спору; а також те, що у засіданнях апеляційного господарського суду представники учасників судового процесу дали пояснення, доводи та заперечення, висловили свою думку з питань, які виникли під час розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги за відсутності представника скаржника (позивача).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.11.2007 року у справі № 4/144-21/30, суддя Масловська Л.З., у позові відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване положеннями норм п.1 ч.1 ст.41, ч. 1 ст.45, ст.46, ст.332 Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР), ч.1 ст.335, Цивільного кодексу України (далі ЦК України) а також зокрема тим, що з матеріалів справи, зокрема, робочого проекту, вбачається, що у дев’ятиповерховому торговому комплексі Товариства з обмеженою відповідальністю «Либідь», розташованого за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам’янецька, 21 планувалось встановлення автоматичної установки водяного пожежогасіння у приміщеннях першого-третього поверхів. Матеріалами справи, зокрема, листуванням, рахунками, у яких поряд із матеріалами (які закуплялись) зазначалась вартість робіт, платіжними дорученнями про оплату повних сум, зазначених у рахунках, поясненнями сторін підтверджується, що монтажні та пусконалагоджувальні роботи на вказаному об'єкті здійснював відповідач. Місцевий господарський суд дійшов до висновку, що відповідач забезпечував виконання передбачених проектною документацією робіт необхідними матеріалами, безпосередньо виконував роботи, а позивач їх оплачував у відповідності до виставлених рахунків, що доводить фактичне укладення між сторонами договору підряду.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТзОВ «Либідь», позивач у справі, подало апеляційну скаргу та додаткові пояснення до апеляційної скарги, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області у справі № 4/144-21/30 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ТзОВ «Либідь»до ТзОВ «Компанія БК» про стягнення зайво сплачених коштів на суму 117968,07 грн. задоволити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач відзначив зокрема, що рішення суду по справі винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права, а тому підлягає скасуванню. Скаржник вказав, що при розгляді справи у першій інстанції зі сторони позивача було подано документи та розрахунки, які підтверджували факти купівлі зі сторони ТОВ «Либідь»комплектуючих і матеріалів для здійснення підрядних робіт, та факт того, що вартість виконання робіт зі сторони виконавця робіт істотно завищена. Суд безпідставно відмовив у призначенні судової економічної (бухгалтерської) експертизи, що, на думку скаржника, не дало можливості суду встановити фактичні обставини справи і призвело до винесення неправильного рішення. Також, ТзОВ «Либідь»звернуло увагу апеляційного господарського суду на неправильну оцінку місцевим господарським судом експертного висновку № 2676 судової будівельно-технічної експертизи від 30.07.2007р. щодо підтвердження виконання робіт з матеріалів відповідача.

Скаржник зазначив, що відповідачем, на відміну від позивача, не надано жодних первинних документів, які б підтверджували факт придбання матеріалів, що використані при виконанні робіт. Позивач переконаний, що висновок суду про недоведеність позивачем факту придбання ТМЦ для виконання будівельних робіт не відповідає дійсності.

Посилаючись на ст.ст. 153, 334 Цивільного кодексу Української РСР та ст. 843 ЦК України, скаржник стверджує, що суд дійшов невірного висновку про укладення між сторонами договору підряду. На його думку, між сторонами не було узгоджено суми договору, а оплата за виконані роботи повинна була проводитись після виконання та здачі робіт.

ТзОВ «Компанія БК», відповідач у справі, подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Господарського суду Львівської області від 06.11.2007р. у цій справі залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача –без задоволення з підстав правомірності і обґрунтованості рішення. Вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі обставини справи та правомірно відмовлено в позові. Зокрема відзначив, що скаржником не подано суду належних та допустимих доказів використання належних йому матеріалів при встановлені автоматичної установки водяного пожежогасіння у його торговому комплексі. Водночас представник відповідача вважає, що в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують виконання робіт з матеріалів відповідача.

Представники сторін у судових засіданнях підтримали свої доводи та заперечення, викладені відповідно в апеляційній скарзі, додаткових поясненнях та у відзиві на апеляційну скаргу, а також у поясненнях, наданих у судових засіданнях.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, суд встановив наступне.

Відповідно до положень норм ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов’язана повернути майно потерпілому.

Наявність договірних відносин між сторонами виключає застосування вказаної норми та задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції у тому, що безпідставним є твердження позивача про відсутність укладеного між сторонами договору підряду, а саме: не досягнуто згоди з усіх істотних умов (не складено кошторис на виконання робіт та не узгоджено суми договору) з огляду на наступне.

Положеннями норм статті 154 ЦК УРСР встановлено, що коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась. Якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та інше, підписаними стороною, яка їх надсилає. У передбачених законом випадках договір може бути укладений шляхом прийняття до виконання замовлення.

Згідно з ст. 156 ЦК УРСР коли пропозиція укласти договір зроблена усно без зазначення строку для відповіді, договір вважається укладеним, якщо друга сторона негайно заявила особі, яка зробила пропозицію, про прийняття цієї пропозиції. Якщо така пропозиція зроблена в письмовій формі, договір вважається укладеним, коли відповідь про прийняття пропозиції одержана протягом нормально необхідного для цього часу.

Як встановлено місцевим господарським судом і це вбачається з матеріалів справи, відповідачем було надано позивачу рахунки № 0000711 від 18.03.2003р. та № 0001513 від 17.06.2003р. із зазначенням переліку матеріалів, їх ціни та вартістю монтажних робіт. Цими діями відповідач зробив письмову пропозицію позивачу на укладення договору виконання робіт з власних матеріалів.

Позивач відповів на вказану пропозицію шляхом вчинення фактичних дій та складанням письмового документу – платіжного доручення. Ці дії свідчать про погодження Позивачем суми вартості робіт, кількість та ціну необхідних матеріалів. Порядок розрахунків, при цьому є також погоджений –це повна передоплата матеріалів та монтажних робіт. Це підтверджується діями сторін та письмовими доказами, рахунками та платіжними дорученнями.

З огляду на викладене, безпідставними є твердження позивача про незастосування судом першої інстанції вимог ст. 345 ЦК УРСР та ст. 843 ЦК України.

Як встановлено місцевим господарським судом і це вбачається з матеріалів справи, зокрема, з робочого проекту, у дев'ятиповерховому торговому комплексі Товариства з обмеженою відповідальністю «Либідь», розташованого за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам’янецька, 21 планувалось встановлення автоматичної установки водяного пожежогасіння у приміщеннях першого-третього поверхів. Матеріалами справи, зокрема, листуванням, рахунками, у яких поряд із матеріалами (які закуплялись) зазначалась вартість робіт, платіжними дорученнями про оплату повних сум, зазначених у рахунках, поясненнями представників сторін у судових засіданнях підтверджується, що монтажні та пусконалагоджувальні роботи на вказаному об'єкті здійснював відповідач.

Місцевим господарським судом правильно встановлено, що відповідач забезпечував виконання передбачених проектною документацією робіт необхідними матеріалами, безпосередньо виконував роботи, а позивач їх оплачував у відповідності до виставлених рахунків, що доводить фактичне укладення між сторонами договору підряду.

Враховуючи положення норм п. 1 ч. 1 ст. 44, ч. 1 ст. 45, ст. 46, 332 ЦК УРСР та наявність у матеріалах справи наказів відповідача на відрядження у м. Хмельницький його працівників, для виконання монтажних і пусконалагоджувальних робіт системи водяного пожежогасіння в торговельному комплексі ТзОВ «Либідь», посвідчення на відрядження таких працівників, їх проїзних квитків, листів відповідача із доказами їх отримання позивачем з питань, що виникали в ході виконання робіт на об'єкті позивача, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність між сторонами договору підряду, умови якого зі сторони відповідача були повністю дотримані і виконані.

Наявні в матеріалах справи докази, зокрема, робочий проект, рахунки, у яких зазначено вартість матеріалів та виконаних робіт, платіжних доручень про оплату цих рахунків, акт обстеження змонтованої розподільчої мережі системи водяного пожежогасіння і внутрішніх пожежних кранів, висновок № 2676 судової будівельно-технічної експертизи, підтверджують виконання робіт та засвідчують наявність тих комплектаційних матеріалів, що вказані в рахунку.

Водночас в матеріалах справи відсутні допустимі докази, які підтверджували б передачу позивачем відповідачу обладнання, яке вказане в рахунку від 17.06.2003р. № 0001513. З огляду на зазначене, твердження позивача про використання відповідачем при виконанні монтажних і пусконалагоджувальних робіт системи водяного пожежогасіння в торговельному комплексі ТзОВ «Либідь»його (позивача) обладнання є не доведеним.

Також, апеляційний господарський суд відзначає, що враховуючи викладені вище обставини у сукупності, у місцевого господарського суду не було правових підстав призначати судову економічну (бухгалтерську) експертизу. Питання, які поставленні позивачем у клопотанні, виходять за межі предмету доказування у даній справі.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржник не подав у встановленому законом порядку належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтували неправомірність і безпідставність відмови у заявленому позові.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський ПОСТАНОВИВ:

1. Залишити рішення Господарського суду Львівської області від 06.11.2007р. у справі № 4/144-21/30 без змін, а апеляційну скаргу ТзОВ «Либідь» - без задоволення.

2. Судові витрати покласти на скаржника.

Ця постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

Постанова оформлена і підписана 09.04.2008р.

Головуючий суддя                     Процик Т.С.

Суддя                     Городечна М.І.

Суддя                     Кузь В.Л.