КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2008                                                                                           № 18/377

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Капацин Н.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

Позивача – Шістка В.О. (довір. №384 від 16.06.07);

Від відповідача – Стовбир О.О. (довір. №ГО-08/1 від 02.01.08);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

на рішення Господарського суду м.Києва від 23.10.2007

у справі № 18/377

за позовом                               Відкритого акціонерного товариства "Кредитпромбанк"

до                                                   Закритого акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

про                                                  стягнення 348764,64 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.10.2007р. у справі №18/377 позов Відкритого акціонерного товариства „Кредитпромбанк” задоволено повністю. Стягнуто з Закритого акціонерного товариства „Страхова група „ТАС” на користь Відкритого акціонерного товариства „Кредитпромбанк” 335 103 грн. 44 коп. страхового відшкодування, 13 661 грн. 20 коп. пені, 3 487 грн. 64 коп. витрат по сплаті держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення процесу.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем договору № страхування кредитного портфелю банку від 14 березня 2006р., відповідач надає позивачеві страховий захист на випадок невиконання позичальником своїх зобов’язань перед позивачем, які передбачені укладеною між ВАТ „Кредитпромбанк” та позичальником кредитною угодою, внаслідок неплатоспроможності позичальника; смерті позичальника. Позивач звернувся до відповідача з заявами про настання страхового випадку. У відповіді на заяви та листи позивача відповідач повідомив, що в результаті проведеного відповідачем власного розслідування виявилося, що позичальники заперечують факт отримання кредиту, в зв’язку з чим порушена кримінальна справа, а тому у відповідача не має достатніх підстав для визнання заявленого випадку страховим чи не страховим до закінчення розслідування кримінальної справи. Суд не погодившись з доводами відповідача дійшов висновку, що страховий випадок настав, а тому відповідач зобов’язаний сплатити на користь позивача страхове відшкодування

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 23.10.2007р., прийняти нове рішення, яким в позові позивачу відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що згідно наданих пояснень позичальників ВАТ „Кредитпромбанк”, останні підписали кредитні договори будучи введеними в оману керівниками ПОГ „Віра”. Після підписання цих договорів позичальники не отримували ні кредитних карток, ні грошових коштів. По факту заволодіння грошовими коштами позивача шляхом шахрайства, Шахтарською міжрайонною прокуратурою Донецької області було порушено кримінальну справу по ч.3 ст.190 КК України. Досудове слідство по даній кримінальній справі на стадії завершення і буде передано Шахтарському міжрайонному прокурору для затвердження обвинувального висновку у відношенні посадових осіб Підприємства об’єднання громадян „Віра” Всеукраїнської громадської організації Спілки Інвалідів та направлення справи до суду, що судом першої інстанції не було взято до уваги.

Відповідач також посилається на те, що в судовому засіданні суду першої інстанції представниками відповідача було подані клопотання про залучення співвідповідача та про зупинення провадження у справі. Ці клопотання є в матеріалах справи, які судом були відхилені без обґрунтування. У рішенні про подання цих двох клопотань нічого не зазначено, а тому відповідач вважає що це є порушенням норм процесуального права.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

14.03.2006р. між ВАТ „Кредитпромбанк” та ЗАТ „Страхова група „ТАС” укладено договір №0 страхування кредитного портфелю банку.

Предметом зазначеного договору є страхування ризиків ВАТ „Кредитпромбанк”, пов’язаних з невиконанням (неналежним виконанням) позичальниками своїх договірних зобов’язань по договорах про встановлення ліміту кредитування за картковим рахунком під платіжну картку.

Пунктом 4.1 сторони погодили, що об’єктом страхування є майнові інтереси банку, пов’язані з матеріальними збитками внаслідок повного або часткового неповернення позичальником суми кредиту та /або процентів за користування кредитом на умовах банку відповідно до договору про встановлення ліміту кредитування за картковим рахунком під платіжну картку, форма і умови якого узгоджені з відповідачем, банківським продуктом „Ліміти кредитування за картковими рахунками під платіжні картки міжнародних платежів систем VISA та/або Master Card для працівників підприємств, з якими ВАТ „Кредитпромбанк” уклав договір про кредитування працівників”.

В переліку страхових випадків, за яких страховик надає страхувальнику страховий захист на випадок невиконання позичальником своїх зобов’язань перед позивачем, що передбачені укладеним між ВАТ „Кредитпромбанк” та позичальником кредитною угодою визначено неплатоспроможність позичальника; смерть позичальника.

Пунктом 6.2 договору сторони визначили, що під неплатоспроможністю позичальника сторони розуміють наявність простроченої заборгованості по сплаті частини кредиту та/або відсотків, передбачених умовами кредитної угоди, не менше, ніж за два календарних місяці протягом дії кредитної угоди або виникнення простроченої заборгованості при закритті ліміту кредитування.

Страховий захист розповсюджується на страхові випадки, які настали в період дії конкретної кредитної угоди, по якій були внесені страхові платежі, згідно з реєстром кредитних договорів (п.6.3 договору).

Листами вих. № Г 14.00/2605 від 11.08.2006 та вих. №Г 11.00/2738 від 18.08.2006р. відповідач надав згоду щодо включення до реєстру договорів, відповідно до договору страхування кредитного портфелю банку від 14.03.2006р., кредитні договори, що будуть укладені з працівниками ТОВ „Міжгір”я” та кредитні договори, що будуть укладені з працівниками об’єднання громадян „Віра” Всеукраїнської громадської організації „Українська спілка інвалідів”.

Позивач, на виконання п. 12.3.5 договору страхування, відповідно до якого позивач зобов’язаний негайно, як тільки стане відомо, але не пізніше ніж за 3 дні, офіційно повідомити відповідача про затримку виконання зобов’язань позичальника по конкретній кредитній угоді, більш ніж на 15 календарних днів, направив відповідачеві лист від 19.01.2007р. вих.№1127/32.5-8795-03.1, в якому повідомив про виникнення простроченої заборгованості за лімітами кредитування по 19 позичальниках (працівниках ПОГ „Віра” ВГО) на загальну суму 57 803,55 грн. та листом вих.1916/32.5-578-05 від 02.02.2007р. про виникнення простроченої заборгованості за лімітами кредитування по 45 позичальниках (працівників ТОВ „Міжгір’я”) на загальну суму 15 094,91 грн.

Позивач, відповідно до п.10 договору страхування, звернувся до відповідача з заявами про страховий випадок від 19.03.2007р. №5995/32.5-2364-05 та від 21.02.2007 №3955/32.5-582-32.

25.04.2007р. позивачем на адресу відповідача був направлений лист вих. №9570/32.2.3.-5048-05 про отримання страхового відшкодування, згідно з поданими раніше заявами про настання страхового випадку від 19.03.2007р. №5995/32.5-2364-05 та від 21.02.2007 №3955/32.5-582-32.

Листом № Г11.0.0/2435 від 04.06.2007р. відповідач повідомив позивача, що в результаті проведеного відповідачем власного розслідування виявилося, що позичальники заперечують факт отримання кредиту, мотивуючи тим, що їх примусили підписати кредитні угоди обманним шляхом, а також тим, що позичальники підписували угоди, не розуміючи їх. Враховуючи вказані обставини у ЗАТ „Страхова група „ТАС” не має достатніх підстав для прийняття рішення щодо визнання заявлених випадків страховими чи не страховими.

Відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України „Про страхування” страховий випадок – подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов’язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Стаття 26 Закону „Про страхування” передбачає підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування. Обставини, які зумовили відповідача відмовитися від виплати страхового відшкодування позивачеві не грунтуються на нормах, закріплених в ст.26 Закону „Про страхування”.

Стаття 26 цього Закону вказує на те, що умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить законодавству України.

Відповідно п.11 договору страхування кредитного портфелю банку від 14.03.2006р. підставами для відмови у виплаті є невиконання страхувальником, взятих на себе зобов’язань за договором страхування; внесення змін страхувальником в кредитні угоди, що впливають на умови цього договору, без їх погодження із страховиком або недотримання узгодженої редакції кредитної угоди; настання чи прояву форс-мажорних обставин, що кваліфікуються такими згідно з чинним законодавством; навмисні дії страхувальника або його посадових осіб, спрямовані на настання страхового випадку; подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про об’єкт страхування або про факт настання страхового випадку; порушення страхувальником вимог банківського продукту „Ліміти кредитування за картковими рахунками під платіжні картки міжнародних платежів систем VISA та/або Master Card для працівників підприємств, з якими ВАТ „Кредитпромбанк” уклав договір про кредитування працівників (фізичних осіб – резидентів України)”; підтвердження страхувальником неправдивих відомостей, наданих позичальниками; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до п.4 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України №02-5/215 від 01.04.1994р. „Про деякі питання практики вирішення спорів пов’язаних з відшкодуванням шкоди” відповідно до ст.35 ГПК України преюдиціальне значення для господарського суду мають вирок суду з кримінальної справи, що до певних подій та ким вони вчинені, або рішення з цивільної справи, щодо фактів, які встановлено судом. В інших випадках питання щодо вини конкретних осіб вирішується господарським судом самостійно за результатами дослідження всіх обставин та матеріалів справ, у тому числі матеріалів слідчих органів.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що згідно наданих пояснень позичальників ВАТ „Кредитпромбанк”, останні підписали кредитні договори шляхом введення в оману керівниками ПОГ „Віра”. Після підписання вказаних договорів позичальники не отримували ні кредитних карток, а ні грошових коштів. По факту заволодіння грошовими коштами позивача шляхом шахрайства Шахтарською міжрайонною прокуратурою Донецької області було збуджено кримінальні справу по ч.3 ст.190 КК України. Шахрайство є кримінальним злочином, а тому відповідно до ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу лише вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, є обов’язковим для господарського суду при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені, факт скоєння злочину і винні в цьому особи мають встановлюватися судом загальної юрисдикції при розгляді кримінальної справи, а листи слідчих органів і окремі процесуальні документи по кримінальній справі в силу ст.35 Господарського процесуального кодексу не встановлюють фактів правопорушення і вини осіб, які їх допустили.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до п.6 договору страхування від 14.03.2006р. страховий випадок настав і у відповідача відсутні правові підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Матеріалами справи підтверджується, що розмір страхового відшкодування неплатоспроможності позичальників – працівників ПОГ„Віра” ВГО”УСІ” становить 232 495,67 грн. Відшкодування неплатоспроможності позичальників – працівників ТОВ „Міжгір’я” складає 102 607,77 грн. Загальний розмір страхового відшкодування, належного до сплати відповідачем на користь позивача становить 353 103,44 грн.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 2 ст. 20 Закону України „Про страхування” страховик зобов’язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику.

При настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом (п. 3 ст.20 Закону України „Про страхування”).

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав свої зобов’язання в повному обсязі та належним чином, а тому позовні вимоги в частині стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 335 103 грн.44 коп. підлягають задоволенню.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання (ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України), а відповідно до ст. 624 Цивільного кодексу України якщо за порушення зобов’язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача суми пені у розмірі 13 661,20грн., оскільки знайшов підтвердження факт порушення відповідачем зобов’язань за договором страхування та відповідальність у вигляді пені, за несвоєчасну або неповну виплату страхового відшкодування, передбачена п. 12.6.3 договору.

В апеляційній скарзі відповідач також посилається на те, що судом першої інстанції допущені порушення норм процесуального права. Слід зазначити, що частиною 2 статті 104 Господарського процесуального кодексу встановлено, що порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення, а частина 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу покладає на апеляційний господарський суд обов’язок перевірити законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2007р. по даній справі відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу, колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2007р. у справі № 18/377 залишити без змін, а апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства „Страхова Група „ТАС” - без задоволення.

2.Матеріали справи № 18/377 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді

21.01.08 (відправлено)