ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

26.03.08                                                                                           Справа № 10/79

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії: головуючого –судді Городечної М.І., суддів Юркевича М.В. та Кузя В.Л., розглянувши апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Красноїльський деревообробний комбінат” № 04 від 04.01.2008 року (вх. № 23 від 21.01.2008 року)

на рішення господарського суду Чернівецької області від 24.12.2007 року у справі № 10/79

за позовом Приватного підприємства “Сентем”, м.Чернівці

до Відкритого акціонерного товариства “Красноїльський деревообробний комбінат”, смт. Красноїльськ, Сторожинецький район, Чернівецька область

про стягнення 44060,22 грн.

за участю представників сторін: від позивача –Пустовіт Ю.О., від відповідача –Мелещук В.В.

Представникам сторін роз‘яснено права та обов‘язки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 24.12.2007 року у справі № 10/79 задоволено позов Приватного підприємства “Сентем” до Відкритого акціонерного товариства “Красноїльський деревообробний комбінат”: стягнено з останнього 44060,22 грн. боргу та судові витрати.

Відкрите акціонерне товариство “Красноїльський деревообробний комбінат” (відповідач у справі, надалі ВАТ) не погоджуючись з рішенням місцевого суду подало апеляційну скаргу (вх. № 48 від 11.02.2008 року), з доповненням до неї від 06.02.2008 року (вх. № 1145 від 14.02.2008 року), в якій вважає, що оскаржуване рішення прийнято за неповного з‘ясування обставин справи. Зокрема, скаржник зазначає, що судом при задоволенні позову не в повному обсязі були досліджені докази, подані сторонами, та зроблено неправильні висновки про те, що позивачем не отримувався від відповідача товар по накладній № К-00000456 від 19.10.2007 року, та про незарахування вартості даного товару –33297,62 грн. в рахунок заборгованості відповідача перед позивачем. Судом першої інстанції, продовжує скаржник, також неправильно встановлено, що позивачем непропущено строк позовної давності по вимозі про стягнення 10762,70 грн. За наведеного, апелянт просить рішення господарського суду Чернівецької області від 24.12.2007 року у справі № 10/79 скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити Приватному підприємству “Сентем” в позові.

Приватне підприємство “Сентем” (позивач у справі, надалі ПП) у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 1353 від 21.02.2008 року), вимоги апелянта заперечило, посилаючись на законність та обгрунтованість оскаржуваного відповідачем рішення суду. Просить рішення господарського суду Чернівецької області від 24.12.2007 року у справі № 10/79 залишити без змін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення. При цьому суд встановив наступні обставини та виходив з таких мотивів.

Як підставно встановлено судом першої інстанції, позивач у період з 03.06.2003 року по 25.07.2003 року по видаткових накладних: № 49а від 03.06.2003 року, № 44а від 06.06.2003 року, № 55а від 09.06.2003 року, № 57а від 10.06.2003 року, № 60а від 17.06.2003 року, № 62а від 19.06.2003 року, № 63а від 26.06.2003 року, № 67а від 07.07.2003 року, № 69а від 10.07.2003 року, № 70а від 14.07.2003 року, № 73а від 25.07.2003 року, поставив відповідачу товар –пиломатеріали букові, загальною вартістю 64704,50 грн.

Даний факт, як вбачається з відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відповідачем не заперечується. Крім цього, актом звірки від 26.04.2006 року відповідачем підтверджено суму поставки в розмірі 64704,50 грн.

Відповідачем на час подання позову та прийняття оскаржуваного рішення оплати отриманого від позивача товару не проводилось. Доказів протилежного відповідачем у відповідності до ст.ст. 4-3, 33 ГПК України суду не подано.

Проте, як встановлено вірно судом першої інстанції, відповідачем було поставлено позивачу продукцію –фанеру на загальну суму 20644,28 грн. по видаткових накладних: № 00000415 від 15.09.2006 року, № 00000584 від 27.12.2006 року, № 000327 від 25.07.2006 року та № К-000319 від 17.07.2006 року. При цьому, місцевим судом було враховано факт поставки по накладній № К-000319 від 17.07.2006 року, оскільки він стверджується податковою накладною № 336 від 17.07.2006 року і визнається позивачем.

Позивач, як вбачається з матеріалів справи, вартість поставленої фанери, зарахував у рахунок погашення заборгованості відповідача по оплаті за пиломатеріали букові, а решту суми - 44060,22 грн. просить стягнути з відповідача.

При цьому, судом встановлено, що 06.06.2007 року позивачем було направлено відповідачу лист-вимогу № 07/44, в якій він просив відповідача оплатити 44060,22 грн. за відпущений ним товар.

Листом від 08.06.2007 року відповідач відхилив вимогу позивача № 07/44 від 06.06.2007 року.

На час прийняття оскаржуваного рішення, відповідач своїх зобов‘язань щодо оплати відпущеного йому позивачем товару не виконав, допустивши прострочення оплати в сумі 44060,22 грн. Доказів протилежного відповідачем у відповідності до ст.ст. 4-3, 33 ГПК України суду не подано.

Заперечення апелянта про те, що судом першої інстації не дано належної оцінки тому факту, що позивачем безпідставно не зараховано в рахунок погашення заборгованості 33297,62 грн., що складають вартість товару відпущеного відповідачем позивачу по накладній № К-00000456 від 19.10.2007 року, на думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу. Зокрема, як видно з оскаржуваного рішення, судом правильно зазначено, що в силу ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України (надалі –ГК України), враховуючи відсутність в матеріалах справи заяви хоча б однієї із сторін, з якої би вбачалось волевиявлення сторони, спрямоване на погашення взаємного однорідного грошового зобов‘язання шляхом зарахування, відсутність в суду правових підстав для такого зарахування без заяви хоча б однієї із сторін, - зобов‘язання відповідача перед позивачем на суму 33297,62 грн. не може вважатись таким, що є припиненим, способом зарахування зустрічної вимоги відповідача по накладній № К-00000456 від 19.10.2007 року на суму 33297,62 грн.

За наведеного, як підставно зазначено судом першої інстанції, відповідач не позбавлений права звернутись до суду з вимогою про стягнення з ПП “Сентем” 33297,62 грн., що складає вартість товару по накладній № К-00000456 від 19.10.2007 року, за умови настання строку зобов‘язання щодо оплати та доведення самого факту поставки товару.

Також апеляційний суд вважає необгрунтованими доводи апелянта про пропуск позивачем строку позовної давності по вимозі про стягнення 10762,70 грн. по накладних № 70а від 14.07.2003 року та № 73а від 25.07.2003 року.

Так, відповідно до ст. 71 Цивільного кодексу УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що правила даного Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред‘явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності даним Кодексом.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч.ч. 1, 5 ст. 263 ЦК України).

В даному випадку, строк виконання відповідачем зобов‘язання щодо оплати наданих йому позивачем послуг визначено моментом вимоги позивача про таку оплату. Така вимога, як встановлено вище, була вручена позивачем відповідачу 06.06.2007 року.

Таким чином, у відповідача виникло зобов‘язання щодо оплати відпущеного йому позивачем товару на суму 44060,22 грн., в тому числі й 10762,70 грн. по накладних № 70а від 14.07.2003 року та № 73а від 25.07.2003 року відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України: в семиденний строк з моменту отримання вимоги, тобто до 13.06.2007 року.

Відповідачем відповідно до ст.ст. 4-3, 33 ГПК України не подано доказів оплати вищенаведеного боргу.

Таким чином, відповідно до ст. 261 ЦК України з 14.06.2007 року почався перебіг строку позовної давності щодо зобов‘язання відповідача по оплаті позивачу 44060,22 грн. боргу за відпущений товар.

За наведеного, відсутні правові пістави для висновку про пропуск позивачем, встановленого ст. 257 ЦК України трьохрічного строку позовної давності, враховуючи дату подання позову, як вбачається з штампу господарського суду Чернівецької області на позовній заяві (вх. № 1331 від 02.07.2007 року).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема з договорів та інших правочинів.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 ГК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у відповідності до ст.ст. 4-3, 33 ГПК України не подано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів погашення боргу в сумі 44060,22 грн.

За наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що позов ПП “Сентем” є підставним та обгрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Таким чином, рішення господарського суду Чернівецької області від 24.12.2007 року у справі № 10/79 є законним та обгрунтованим, а тому його слід залишити без змін.

Судові витрати по розгляду апеляційної скарги відповідно до ст.ст. 49, 99 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України,

Львівський апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Красноїльський деревообробний комбінат” залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Чернівецької області від 24.12.2007 року у справі № 10/79 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4.          Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України в порядку та строки, передбачені статтями 109-110 Господарського процесуального кодексу України.

5.          Справу повернути в Господарський суд Чернівецької області.

Головуючий- суддя М.І.Городечна

Судді М.В.Юркевич

В.Л.Кузь