ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2008 р.

11:30

Справа № 10/684/07

м. Миколаїв

За позовом : Первомайська об’єднана державна податкова інспекція, м. Первомайськ, Миколаївської області,вул.Дзержинського,18

До відповідача: Кам»яномостівське хлібоприймальне підприємство, Миколаївська область, ст. Кам»яний міст

3-я особа на стороні позивача без самостійних вимог: Головне управління Державного казначейства у Миколаївській області в особі Первомайського відділення державного казначейства , Управління сільського господарства Первомайської райдержадміністрації ( м. Первомайськ, вул.Чкалова,12)

Суддя Цвєткова П.В.

При секретарі Мілосердовій Н.Ю.

Представники:

від позивача: Вовченко Л.В., довіреність № 4247/10/10-000 від 21.03.08 р.,

від відповідача: Кашуба С.Д., довіреність № 231 від 22.11.2007 р.,

від 3-ої ос., Головатова Г.О., довіреність № 7110/14-02 від 27.12.2007 р.

Суть спору. Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача бюджетної заборгованості в сумі 1863200 грн., що виникла внаслідок неповернення бюджетної позички 1995-1997 років.

Позивач обгрунтував своє право на пред`явлення позову про стягнення з відповідача боргу по державній позичці статтею 21Закону України “Про державний бюджет на 2007 р.” від 19.12.2006 р. № 483-V, якою визначено, що в 2007 р. органи державної податкової служби України є органами стягнення заборгованості юридичних осіб перед державою за бюджетними позичками та фінансовою допомогою наданою на поворотній основі.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує довідкою Відділення Державного казначейства у Первомайському районі від 12.12.2000 р. про перевірку підприємств зернопереробної промисловості з питань цільового використання зерна з державних ресурсів та повного і своєчасного повернення бюджетної позички 1995-1997 років, а також актами № 1 від 29 липня 1996 р., № 3 від 28 липня 1997 р., № 7 від 19 грудня 1997 р., за якими Відділення Державного казначейства у Первомайському районі передало, а Кам`яномостівське державне хлібоприймальне підприємство прийняло заборгованість по бюджетній позичці, наданій заготівельним підприємствам для авансування закупівлі зерна за державними замовленнями 1996 –1997 років, відповідно 1093740 грн., 140263 грн. 11 коп., 720680 грн., а всього –1954683 грн. 11 коп..

Відповідач позов не визнає і вважає, що він пред`явлений безпідставно і без надання первинних документів, оскільки безпосередньо отримувачами коштів або матеріально-технічних ресурсів були товаровиробники, які повинні були розрахуватись через заготівельні організації.

Відповідно до «Порядку формування обсягів і виконання закупівлі сільськогосподарської продукції та продовольства за державним замовленням у 1996 році», затвердженому постановою КМУ від 12.03.1996 року № 323, фінансування закупівлі за державним замовленням продовольчого зерна, сортового насіння здійснювалося шляхом надання бюджетної позички заготівельним підприємствам Мінсільгосппроду, а елітного насіння зернових культур - відповідно науково-дослідним установам через органи Мінфіну на місцях у порядку, визначеному Мінфіном і Мінсільгосппродом та Українською академією аграрних наук.

За рахунок бюджетної позички товаровиробникам відповідно до укладених контрактів надавався аванс у розмірі не менш як 60 відсотків вартості продукції.

У рахунок оплати сільськогосподарської продукції, що закуповувалася за державним замовленням, товаровиробникам за їх згодою поставлялися матеріально-технічні ресурси, в тому числі через постачальницько-збутові та заготівельні підприємства і організації.

Грошові аванси надавалися товаровиробникам для придбання матеріально-технічних ресурсів, та інших витрат, пов`язаних з виробництвом продовольчого зерна, сортового та елітного насіння, шляхом перерахування коштів на спеціальний рахунок “Урожай-96”, відкритий в установах банків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1995 р. № 652 згідно з договорами, або для оплати рахунків сільськогосподарських товаровиробників на придбання матеріально-технічних ресурсів.

Проавансована частина підлягала обов`язковій поставці в державні ресурси до 1 вересня 1996 р., а непроанансована –до 1 грудня 1996 р. та приймалася на відповідальне безкоштовне зберігання заготівельними підприємствами.

Визначені Кабінетом Міністрів України обсяги на закупівлю продовольчого зерна елітного і сортового насіння були підставою для укладення заготівельними підприємствами (замовниками) договорів із сільськогосподарськими товаровиробниками та елітно-насінницькими господарствами.

Зазначені договори реєструвались в інспекціях заготівель в якості сільськогосподарської продукції. Зведена інформація про хід укладання договорів на закупівлю продовольчого зерна елітного і сортового насіння за державним замовленням готувалась Мінсільгосппродом. Копії договорів подавались товаровиробниками до відділення Державного казначейства України в районі за місцем його знаходження.

Відділення Державного казначейства України в районах на підставі укладених договорів на поставку зерна елітного та сортового насіння за державним замовленням та договорами про надання бюджетної позички оплачували рахунки сільськогосподарських товаровиробників та елітно-насінницький господарств на придбання матеріально-технічних ресурсів (пально-мастильних матеріалів, насіння зернових культур, міндобрив, засобів захисту рослин, запасних частин та інших) матеріальних ресурсі, пов`язаних з виробництвом зерна) та оплату послуг ремонтних підприємств на підставі поданих ними документів (договорів на постачання матеріально-технічних ресурсів; рахунків-фактур, товаротранспортних накладних та інші).

Тобто у своїй позовній заяві позивач безпідставно і без надання первинних документів ставить питання про повернення бюджетної позики відповідачем, грунтуючи свої вимоги тільки актом перевірки та звітами.

Крім того, відповідач посилається на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, встановлений ч. 2 ст. 99 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд встановив таке:

Порядок формування обсягів виконання закупівлі сільськогосподарської продукції та продовольства за державним замовленням у 1996 р., затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 березня 1996 р. № 323 передбачено, що фінансування закупівлі за державним замовленням продовольчого зерна, здійснюється шляхом бюджетної позички заготівельним підприємствам Мінсільгосппроду. За рахунок бюджетної позички товаровиробникам відповідно до укладених контрактів надається не пізніше 5 липня поточного року аванс у розмірі не менш як 60 відсотків вартості продукції. У рахунок оплати сільгосппродукції, що закуповується за державним замовленням, товаровиробникам за їх згодою можуть поставлятися матеріально-технічні ресурси, в тому числі через постачальницько-збутові та заготівельні підприємства і організації.

Грошові аванси надаються товаровиробникам для придбання матеріально-технічних ресурсів, на інші витрати, пов`язані з виробництвом продовольчого зерна, сортового та елітного насіння, шляхом перерахування коштів на спеціальний рахунок “Урожай-96”, відкритий в установах банків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1995 р. № 652 (652-95-п) згідно з договором, або для оплати рахунків сільськогосподарських товаровиробників на придбання матеріально-технічних ресурсів.

У рахунок одержання авансом коштів та матеріально-технічних ресурсів сільськогосподарські товаровиробники повинні поставляти заготівельним підприємствам зерно за державним замовленням у кількості, обчисленій виходячи із сум авансу та середньозважених цін, що фактично склалися на момент одержання авансу кожним виконавцем контракту на біржових торгах України за спотовими контрактами.

Таким чином, на виконання постанови КМУ від 12 березня 1996 р. № 323 між товаровиробниками, заготівельними організаціями і органами державного казначейства повинні укладатись договори, в яких повинна бути передбачена сума бюджетної позички.

Враховуючи, що позивачем до позовної заяви окрім довідки Відділення Держказначейства у Первомайському районі від 12.12.2000 р., актів передачі-прийому заборгованості і додатків до них не було додано документів, які б підтверджували перерахування грошових коштів по державній позичці відповідачеві або товаровиробникам, господарський суд неодноразово зобов`язував позивача надати докази перерахування грошових коштів державної позики відповідачеві чи товаровиробникам, а також договори, укладені з товаровиробниками і відповідачем на надання державної позики.

Для всебічного і повного з`ясування обставин справи до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог були залучені Управління сільського господарства Первомайської райдержадміністрації і Головного управління Державного казначейства у Миколаївській області в особі Первомайського відділення державного казначейства. Листом від 22.02.2008 р. № 57 Управління агропромислового комплексу Первомайської райдержадміністрації повідомило, що в управлінні відсутні договори чи будь-які інші документи, які б підтверджували факт отримання державної позички в 1995-1997 роках.

Державне казначейство не надало документів, які б свідчили коли і кому були перераховані грошові кошти бюджетної позички 1996-1997 роках.

Позивачем надано частину договорів на надання бюджетної позички товаровиробникам в 1997 р..

За умовами цих договорів Відділення державного казначейства зобов`язалось надати товаровиробникам бюджетну позичку за державним замовленням і оплатити товаровиробникам згідно з укладеними договорами зерно пшениці на підставі поданих ними документів, перерахувати кошти на рахунок “Урожай-97” на оплату праці та витрати, пов`язані з виробництвом зерна.

Однак в суд не було надано документів, які б підтвердили факт перерахування грошових коштів по бюджетних позичках 1996-1997 роках.

Самі по собі акти передачі-прийому заборгованості по бюджетній позичці не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог.

За таких умов позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.159, 160, 161, 163, 167, 254 КАСУ, господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

В позові відмовити.

Постанова у відповідності зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя