ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2008 р.

№ 2-2/1206-2007

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:

Кравчука Г.А.

суддів:

Мачульського Г.М.

Шаргала В.І.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

касаційну скаргу

Державного підприємства "Дельта-Лоцман"

на постанову

Севастопольського апеляційного господарського суду

від

16.08.2007р.

у справі

№2-2/1206-2007

Господарського суду

Автономної Республіки Крим

за позовом

Державного підприємства "Дельта-Лоцман"

до

Державного підприємства "Керченський морський торговельний порт"

про

стягнення 418 085, 26 грн.

за участю представників

- позивача:

Миронюк К.Г. (довіреність №12 від 21.02.2008р.)

- відповідача:

Гаврилюк Л.А. (довіреність №5 від 21.02.2006р.), -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувшись до суду з позовом просив стягнути з відповідача 27 851,46 грн., що за курсом НБУ складає 5515,14 дол. США, а саме: заборгованості у розмірі 4887,71 дол. США, пені у розмірі 285,30 дол. США та штрафу у розмірі 627,43 дол. США. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі договору укладеного між сторонами відповідно до статей 207, 638 Цивільного кодексу України та статті 181 Господарського кодексу України шляхом прийняття до виконання замовлень, суднам, які знаходились під агентуванням відповідача, були надані послуги з лоцманського проведення та регулювання руху суден, що підтверджується лоцманськими квитанціями та квитанціями служби регулювання руху суден. Однак відповідач свої зобов'язання по оплаті у зазначений строк не виконав, заборгованість з послуг лоцманського проведення та служби регулювання руху суден складає 4887,71 дол. США. Згідно з частиною 2 статті 231 Цивільного кодексу України, за порушення строків виконання зобов'язання зі своєчасної оплати рахунків відповідачу нарахована пеня в розмірі 0,1 відсотка вартості послуг за кожний день прострочення, яка відповідно до розрахунку становить 285,30 дол. США та штраф в розмірі 7%, що становить суму 627,43 дол. США.

Загальна сума боргу з урахуванням пені та штрафу складає 5515,14 дол. США, що за курсом НБУ становить 27 851,46 грн.

В процесі розгляду справи, позивач збільшив позовні вимоги, а саме збільшив суму позову на 27761,22 дол. США, що за курсом НБУ станом на 08.12.2006 складає 140194,16грн. у зв'язку з тим, що відповідно до діючого законодавства, із суден, що користуються послугами державних морських лоцманів або суден, що користуються послугами служби регулювання руху суден, справляється збір порядок справляння і розмір якого встановлюється Міністерством транспорту України за погодженням з Міністерством економіки України. На підставі заявок відповідача з 01.10.2006 по 31.10.2006 позивач надав за заявками відповідача послуги з лоцманського проведення та регулювання руху суден, з яких неоплаченою залишилась сума у розмірі 25 225,32 дол. США, що підтверджується лоцманськими квитанціями та квитанціями служби регулювання руху суден, але у порушення вимог діючого законодавства, станом на 08.12.2006р. свої зобов'язання по оплаті у зазначений строк відповідачем виконані не були. Також відповідачем станом на 08.12.2006р. відповідачу було нараховане пеню за період з 01.10.2006р. у розмірі 1057,24 дол. США та штраф у розмірі 1478,66 дол. США. Отже станом на 08.12.2006р. сума заборгованості відповідача згідно виставлених рахунків позивача за період з 01.10.2006р. по 31.10.2006р. складає 27761,22 дол. США, у тому числі пеня та штраф. Враховуючи попередню заборгованість відповідача за період з 22.09.2006р. по 01.10.2006р. всього сума позовних вимог, з урахуванням збільшення складає 33276,36 дол. США, з яких 30113,03 дол. США - сума основного боргу, 1342,54 дол. США - сума пені, 1820,79 дол. США - сума штрафу, що за курсом НБУ станом на 08.12.2006 становить 168 045,62 грн.

22.01.2007р. позивачем знову збільшено позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача 75048,56 дол. США - основного боргу, 3094,66 дол. США - пені, 4645,94 дол. США - штрафу, а всього 82789,16 дол. США, що за станом на 16.01.2007 складає 418085,26грн.

Позивачем 01.02.2007р., було надано клопотання у порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України про зміну предмету позову в якому він просив виключити із заявлених позовних вимог рахунок №0003928 на 8541,89 дол. США від 30.11.2006р., як помилково залучений, та вважає, що сума боргу складає 74247,27 дол. США.

У судовому засіданні 20 лютого 2007 року представник позивача заявив, що просить вважати помилково поданим клопотання від 01.02.2007р. стосовно рахунку №003928 від 30.11.2006р. та просить вказаний рахунок враховувати у складі позовних вимог.

Оскарженою постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 16.08.2007р. (колегія суддів у складі: головуючого –судді Гонтаря В.І., суддів Гоголя Ю.М., Щепанської О.А.) залишено без змін рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 22.05.2007р. (суддя Толпиго В.І.), яким у стягненні боргу за податком на додану вартість у розмірі 1 423, 65 доларів США, пені у розмірі 3 094, 66 доларів США, штрафу у розмірі 4 645, 94 доларів США відмовлено; у частині стягнення боргу в сумі 73 624, 91 доларів США провадження у справі припинено у зв'язку з відсутністю предмету спору. Також постановлено стягнути з Державного підприємства "Керченський морський торговельний порт" на користь Державного підприємства "Дельта-Лоцман" 736, 24 доларів США держмита та 59 грн. витрат по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати вказані судові рішення в частині відмови у стягненні боргу за податком на додану вартість у розмірі 1 423, 65 доларів США, пені в сумі 3 094, 66 доларів США, штрафу в сумі 4 645, 94 доларів США, всього –9 164, 25 доларів США та прийняти у цій частині нове рішення, яким стягнути з Державного підприємства "Керченський морський торговельний порт" на користь Державного підприємства "Дельта-Лоцман" заборгованість в сумі 1 423, 65 доларів США, пеню в сумі 3 094, 66 доларів США, штрафу в сумі 4 645, 94 доларів США, всього –9 164, 25 доларів США, посилаючись на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, а саме: ст.9 Конституції України, Наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 18.09.2006р. №945 "Щодо удосконалення функціонування державної системи забезпечення безпеки судноплавства", Наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 27.06.1996р. №214, п.1.2 Положення "Про державну морську службу", затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 11.09.2000р. №498, п.4.1 Типового положення про службу регулювання руху суден, затвердженого Наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2001р. №340, Правил плавання суден Керч-Єнікальським каналом і підхідними каналами до нього, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №721 від 09.10.2002р., п.п.3.1.1 п.3.1, п.3.2.14 ст.3, п.п.6.1.1 п.6.1, п.6.5 ст.6 Закону України "Про податок на додану вартість", ст.ст.3, 10, 32, 49, 58, 92, 98, 106, 110, 114, 115, 118 Кодексу торговельного мореплавства України, ст.ст.91, 92 Конвенції ООН з морського права, ст.ст.207, 530, 547, 638, 641 Цивільного кодексу України, ст.ст.181, 231 Господарського кодексу України.

Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, між Державним підприємством "Державна морська лоцманська служба" (яке відповідно до наказу Міністерства транспорту і зв’язку України від 18.9.2006р. №945 було реорганізовано і приєднане до державного підприємства "Дельта-лоцман", що є його правонаступником) та відповідачем укладений договір від 22.12.2005р. №05/06 КФ відповідно до умов якого позивач зобов'язується за заявками відповідача надавати послуги з лоцманського проведення суден та регулювання руху суден, забезпечувати безаварійний прохід суден Керч-Єнікальському каналі, на підхідних каналах до портів міста Керч, швартування і перешвартування суден, поставлення суден на якір або бочку і знімання з них (подальше СРРС) (пункти 1.1, 2.1.1. договору) а відповідач зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги, при цьому споживачем послуг є судновласник, оператор, фрахтувальник або інший платник зборів, за дорученням якого діє відповідач. Оплата проводиться відповідачем відповідно до рахунків, що виставляються позивачем і які підтверджені лоцманськими квитанціями та квитанціями СРРС (пункт 4.2 договору); відповідно до пунктів 2.2.4, 4.2, 5.2, 5.4 вищенаведеного договору оплата рахунків позивача проводиться відповідачем в межах перерахованих судновласником коштів, і відповідач несе відповідальність перед позивачем за повноту і своєчасність оплати наданих послуг тільки у межах наданих йому коштів від судновласника.

Позивач у виконання взятих за договором зобов'язань на підставі заявок відповідача за період з вересня 2006 р. по 30.11.2006р. надав відповідачу послуги з лоцманського проведення та регулювання руху суден.

Відповідач, у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, яким вважається день отримання відповідачем виставленого рахунку, свої зобов'язання по оплаті не здійснив, і, згідно висновків позивача, заборгованість з послуг лоцманського проведення та служби регулювання руху суден склала 4 887, 71 доларів США.

Також відповідачу була нарахована пеня в розмірі 0,1 відсотка вартості послуг за кожний день прострочення, яка відповідно до розрахунку позивача склала 285, 30 доларів США та штраф в розмірі 7%, що склав 627, 43 доларів США.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 22.01.2007р. вих. №261 позивач вважає що основний борг складає 75 048, 56 доларів США, 3 094, 66 доларів США –пеня, 4 645, 94 доларів США –штраф, а всього 82 789, 16 доларів США, що станом на 16.01.2007р. складає 418 085, 26 грн.

Місцевий господарський суд, відмовляючи в позові в частині стягнення боргу за податком на додану вартість у розмірі 1 423, 65 доларів США, пені у розмірі 3 094, 66 доларів США, штрафу у розмірі 4 645, 94 доларів США, тобто в тій частині, що оскаржується в касаційному порядку, виходив з того, що місцем постачання послуг персоналу по обслуговуванню морських суден, є місце надання таких послуг –борт судна, тобто територія тієї держави під прапором якої судно ходить; юрисдикція прибережної держави не розповсюджується на іноземне судно; іноземне судно, що перетинає митну територію України, заходячи в територіальні води України, зберігає за собою статус території тієї держави, під прапором якої судно знаходиться, а оскільки на іноземне судно не розповсюджується юрисдикція України, то відповідно до статті 5 Митного кодексу України, таке судно не є митною територією України; місцем надання послуг лоцманської служби є безпосередньо борт судна, на якому знаходиться лоцман, а не акваторія по якій ходить судно; послуга з лоцманської проводки надається персоналу іноземного судна, а місцем надання послуг лоцманської служби судновласникам-нерезидентам є територія іноземної держави, і такі послуги, згідно пункту 3.1. статті 3 Закону України "Про податок на додану вартість", не є об'єктом оподаткування ПДВ; іноземне судно, що проходить через територіальне море, може обкладатися тільки зборами в оплату за конкретні послуги, надані такому судну; транзитне проходження не підлягає оподаткуванню ніяким митом та податками, зборами за винятком зборів, які стягаються за конкретні послуги, надані такому судну; при таких обставинах відсутні правові підстави для включення до вартості наданих послуг суми податку на додану вартість, оскільки це суперечить нормам міжнародного права; сплата зборів і плати здійснюється відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", при цьому державна належність судна і, відповідно, наданий йому статус під час справляння зборів і плати визначається за прапором, під яким це судно ходить, незалежно від того, хто є його власником і хто його використовує; оскільки послуги з лоцманського проведення та регулювання руху суден сприяли переміщенню вантажу транзитом до кінцевого місця споживання за межами України, вони є такими, що безпосередньо пов'язані з транзитом вантажів, тому підлягають звільненню від нарахування податку на додану вартість за ставкою 20 %; неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання; угода по забезпеченню виконання зобов'язання здійснюється у письмовій формі, однак, сторони не уклали угоду про забезпеченню виконання зобов'язання у вигляді штрафу у письмовій формі; договір №05/06-КФ не містить таких штрафних санкцій, які намагається застосувати позивач, тому застосування до відповідача санкцій не передбачених договором не правомірно; сторони в договорі передбачили, що у разі порушення відповідачем взятих на себе за договором господарських зобов'язань він повинен сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний календарний день прострочення платежу; якщо правопорушенню сприяли не правомірні дії (бездіяльність) другої сторони зобов'язання, суд має право звільнити відповідача від відповідальності; провини відповідача у несвоєчасної оплаті позивачу послуг нема, тому що позивач сам ухилявся від укладення додаткової угоди, в якій були зазначені його нові реквізити, та відповідач був позбавлений можливості своєчасно вносити оплату; в рахунках, які позивач виставляв для оплати, були відсутні усі необхідні реквізити для перерахування іноземної валюти, та банк неодноразово відмовляв у перерахуванні коштів позивачу; тільки 14.02.2007р., на підставі Додаткової угоди №1 від 14.02.2007р., банк здійснив перерахування належних позивачу коштів в іноземній валюті; позивач доказів відмови в прийняті платежів судовій колегії не представив, а відтак місцевий господарський суд, посилаючись на приписи п.п."е" п.6.5 Закону України "Про податок на додану вартість", ст.26 Конвенції ООН по морському праву, ст.ст.526, 549, 599 Цивільного кодексу України, п.3 ст.219 Господарського кодексу України, Наказу Міністерства транспорту України від 27.06.1996р. №214 "Про затвердження зборів і плат за послуги, що надаються суднам у морських торговельних портах України", ст.ст.35, 33 Господарського процесуального кодексу України, а також Постанову Верховного Суду України від 18.07.2006р. у справі №24/280, дійшов до висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення боргу за податком на додану вартість у розмірі 1 423, 65 доларів США, пені у розмірі 3 094, 66 доларів США, штрафу у розмірі 4 645, 94 доларів США.

Апеляційний господарський суд погодився з висновками місцевого господарського суду.

Між тим судами попередніх інстанцій неповно з’ясовано обставини справи, а судові рішення, у зв’язку з цим, підлягають скасуванню в оскарженій частині як такі, що прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, розглядаючи даний спір та вирішуючи позов щодо стягнення заборгованості з податку на додану вартість, суди керувались як нормами Цивільного кодексу України (ст.ст.526, 549, 599), так і нормами Господарського кодексу України (п.3 ст.219), а також Наказу Міністерства транспорту України від 27.06.1996р. №214 "Про затвердження зборів і плат за послуги, що надаються суднам у морських торговельних портах України", Закону України "Про податок на додану вартість".

Однак Цивільний кодекс України та Господарського кодексу України визначають підстави виникнення, порядок виконання та відповідальність за невиконання чи неналежне виконання саме цивільно-правового зобов’язання.

Підстави виникнення, порядок виконання та відповідальність за невиконання чи неналежне виконання податкового зобов’язання врегульовано спеціальним податковим законодавством.

Згідно ст.10 Закону України "Про податок на додану вартість" особами, відповідальними за нарахування, утримання та сплату (перерахування) податку до бюджету, є: а) платники податку, визначені у статті 2 цього Закону; б) митний орган при справлянні податку з осіб, визначених у пункті 2.4 статті 2 цього Закону; в) у разі якщо сплата податку особами, визначеними у пункті 2.4 статті 2 цього Закону, розстрочується шляхом надання податкового векселя, - платник податку, який надав такий податковий вексель; г) при наданні послуг нерезидентом - його постійне представництво, а при відсутності такого - особа, яка отримує такі послуги, якщо місце надання таких послуг знаходиться на митній території України; д) платники податку, визначені підпунктом 2.3.4 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, що здійснюють операції з реалізації конфіскованого майна (п.10.1). Платники податку, визначені у підпунктах "а", "в", "г", "д" пункту 10.1 цієї статті, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону. Особа, яка згідно з вимогами пункту 2.2 статті 2 цього Закону мала зареєструватися платником податку, але не здійснила таку реєстрацію, несе обов'язки з нарахування та сплати цього податку, а також відповідальність за його ненарахування або несплату на рівні особи, зареєстрованої як платник податку, без права виписки податкової накладної та нарахування податкового кредиту (п.10.2). Платники податку, визначені у пункті 2.4 статті 2 цього Закону, відповідають за дотримання правил надання інформації для розрахунку бази оподаткування (суми податку, належного до сплати) особі, визначеній у підпункті "б" пункту 10.1 цієї статті (п.10.3).

Контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) здійснюють контролюючі органі, визначені у ст.2 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Порядок обчислення і сплати податку визначено ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість".

Відповідно до цієї норми поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість (п.7.1). Платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну (7.2.1).

Згідно п.7.2.3 вказаної норми податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг) (абз.1). Для операцій, що оподатковуються і звільнені від оподаткування, складаються окремі податкові накладні (абз.2). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом (абз.3). Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг). У разі коли частка товару (робіт, послуг) не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби України, та враховується у визначенні загальних податкових зобов'язань (абз.4).

Підпунктом 7.2.8 зазначеної норми визначено, що платники податку зобов'язані вести окремий облік операцій з поставки та придбання товарів (послуг), які підлягають оподаткуванню цим податком, а також які не є об'єктами оподаткування згідно із статтею 3 та звільнених від оподаткування згідно із статтею 5 цього Закону (абз.1). Зведені результати такого обліку відображаються у податкових деклараціях, форма і порядок заповнення яких визначаються відповідно до закону. Платник податку веде реєстр отриманих та виданих податкових накладних у документальному або електронному вигляді за його вибором, у якому зазначаються порядковий номер податкової накладної, дата її виписки (отримання), загальна сума та сума нарахованого податку, а також реєстраційний номер платника податку продавця, який надав податкову накладну такому платнику податку. За наявності оригіналу податкової накладної невключення її до зазначеного реєстру не є підставою для відмови у зарахуванні суми податку, визначеної у такій податковій накладній, до складу податкового кредиту такого платника податку. Форма і порядок заповнення реєстрів отриманих та виданих податкових накладних встановлюються центральним податковим органом (абз.3).

При цьому, відповідно до ст.1 п.1.4 абз.3 Закону України "Про податок на додану вартість" поставка послуг –визначена як будь-які операції цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпорядження товарами, у тому числі нематеріальними активами, а також з поставки будь-яких інших, ніж товари, об'єктів власності за компенсацію, а також операції з безоплатного виконання робіт, надання послуг. Згідно п.1.14 цієї норми супутні послуги - послуги, вартість яких включається відповідно до норм митного законодавства до митної вартості товарів, що експортуються або імпортуються.

З огляду на приписи ст.ст.4-7, 34 ГПК України господарський суд повинен з'ясувати усі обставини справи, що входять до предмету доказування в ній та мають значення для її розгляду, і дослідити докази.

Відповідно до вимог ст.84 ч.1 п.3 цього кодексу обставини справи, встановлені місцевим господарським судом, вказуються в мотивувальній частині рішення суду, а встановлені судом апеляційної інстанції, згідно ст.105 ч.2 п.7 вказаного кодексу, в постанові.

З врахуванням вказаних норм права судам належало дослідити чи внесено сторонами спірні суми з податку на додану вартість до документів податкового обліку відповідно до приписів пп. 7.2.8 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість", чи вівся платником податку окремий облік операцій з поставки та придбання товарів (послуг), які підлягають оподаткуванню цим податком, а також які не є об'єктами оподаткування згідно із статтею 3 та звільнених від оподаткування згідно із статтею 5 цього Закону (абз.1), чи відповідають відомості податкового обліку відомостям щодо спірних сум, та дати вказаним обставинам належну правову оцінку.

За вказаних обставин юридична оцінка наявності чи відсутності податкових зобов’язань з податку на додану вартість у даній справі зроблена судами всіх інстанцій без всебічного, повного та об'єктивного з'ясування всіх фактичних обставин справи що мають значення для правильного вирішення спору, а неправильне застосування відповідних норм матеріального права може призвести до неправильного визначення судовим рішенням суми податкового зобов’язання чи його відсутності, що в свою чергу може обмежити повноваження контролюючих органів щодо здійснення контролю за достовірністю і повнотою нарахування та сплати податку на додану вартість у порядку, визначеному Законом України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Таким чином вже з цих підстав судові рішення в оскарженій частині підлягають скасуванню.

Крім того, в порушення приписів ст.ст.4-7, 34 ГПК України господарські суди не з'ясували усі обставини справи, що входять до предмету доказування в ній та мають значення для її розгляду, не дослідили ті докази, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, приймаючи оскаржені судові рішення суди виходили з того, що позивачем за заявками відповідача надавались послуги з лоцманського проведення суден та регулювання руху суден, при цьому споживачем послуг могли бути судновласник, оператор, фрахтувальник або інший платник зборів, за дорученням якого діє відповідач.

Застосувавши до спірних правовідносин положення пп."е" п.6.5 ст.6 Закону України "Про податок на додану вартість" суди всіх інстанцій дійшли висновку що такі послуги постачались персоналу морських суден.

В порушення приписів ст.ст.4-7, 34 ГПК України господарські суди попередніх інстанцій не з'ясували шляхом дослідження належних та допустимих доказів хто саме був споживачем наданих послуг, які саме послуги надавались і яким суднам чи особам.

Таким чином в цій частині судові рішення є незаконними оскільки прийняті при неповному з'ясуванні усіх обставини справи, та обґрунтовані взаємосуперечливими висновками.

У сукупності з вищевикладеними нормами Закону України "Про податок на додану вартість" такі порушення норм матеріального та процесуального права можуть призвести до неправильного визначення судовим рішенням суми податкового зобов’язання чи його відсутності, що в свою чергу може обмежити повноваження контролюючих органів щодо здійснення контролю за достовірністю і повнотою нарахування та сплатою податку на додану вартість у порядку, визначеному Законом України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

З врахуванням меж повноважень суду касаційної інстанції, встановлених ч.2 ст.111-5 та ст.111-7 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України у складі колегії суддів дійшов висновку, що допущені судом як першої, так і апеляційної інстанції вищезазначені порушення норм матеріального та процесуального права відповідно до ч.1 ст.111-10 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування прийнятих у справі судових рішень в частині відмови у позові і направлення справи в цій частині на новий розгляд.

При новому розгляді справи суду необхідно всебічно та повно з’ясувати обставини справи в їх сукупності та вирішити спір відповідно до закону.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п. 3, 11110 ч.1, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Дельта-Лоцман" задовольнити частково.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 16.08.2007р. та рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 22.05.2007р. у справі №2-2/1206-2007 в частині відмови у позові скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині вказані судові рішення залишити без змін.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

С у д д і Г.М. Мачульський

В.І. Шаргало