РІШЕННЯ

"15" квітня 2008 р.

Справа № 17/68-1201

Господарський суд Тернопільської області

у складі

Розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Екохімсервіс», м. Кіровоград

до відповідача Державного підприємства “Ковалівський спиртовий завод”, с. Ковалівка Монастириського району Тернопільської області

Представник від:

позивача: Коваленко В.І., уповноважений, довіреність №1 від 11.02.2008р.;

відповідача: не з’явився.

Представнику позивача роз’яснено права та обов’язки учасників судового процесу у відповідності до приписів ст.ст. 20, 22,811 ГПК України.

Судом в порядку ст. 811 ГПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася у зв’язку з відсутністю письмового клопотання сторони.

Позивач –Товариство з обмеженою відповідальністю «Екохімсервіс», м. Кіровоград, звернувся до господарського суду Тернопільської області 19.03.2008р. (згідно штампу відділення зв’язку на поштовому конверті) з позовом до Державного підприємства “Ковалівський спиртовий завод”, с. Ковалівка Монастириського району Тернопільської області, про стягнення 27465,68 грн. заборгованості, з яких: 24289,20 грн. основного боргу за поставлений товар –кислоту сірчану та ортофосфорну згідно укладеного між сторонами договору поставки № 29 від 26.03.2007р., 1551,35 грн. інфляційних нарахувань, 227,05 грн. -3% річних та 1398,08 грн. пені.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує копією договору поставки № 29 від 26.03.2007р.; копією довіреності серії ЯНТ №245039 від 05.11.2007р.; копією видаткової накладної №РН-0000185 від 05.11.2007р.; копією рахунку-фактури № СФ-0000212 від 29.10.2007р.; копією претензії № 107 від 11.01.2008р. на суму 24289,20; розрахунком пені станом на 04.03.2008р., інфляційних нарахувань, трьох відсотків річних; іншими матеріалами.

Ухвалою господарського суду від 28.03.2008р. порушено провадження у даній справі та призначено судове засідання на 15.04.2008р. о 11 год. 30 хв.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та подав суду акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.01.2008р., що підписаний повноважними представниками обох сторін та скріплений печатками юридичних осіб.

Відповідач обґрунтованого та документально підтвердженого відзиву на позов, інших додатково витребуваних письмових документів не подав. Представник відповідача в судове засідання не з’явився, хоча про час, дату та місце слухань справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку (повідомлення про вручення поштового відправлення №1699610). Причини неявки в судове засідання не повідомив, проте суд вважає, що спір може бути вирішено за наявними у справі документами згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши доводи представника позивача, господарський суд встановив.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

26 березня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Екохімсервіс», як Постачальником та Державним підприємством “Ковалівський спиртовий завод”, як Покупцем, укладено договір поставки за № 29 (далі Договір), згідно умов якого «Постачальник»зобов’язався поставити, а «Покупець»прийняти і оплатити товар відповідно до умов даного Договору.

На підставі укладеного договору, 05.11.2007 року представником Покупця (відповідача у справі) –Барановською М.М., згідно довіреності серії ЯНТ №245039 від 05.11.2007 року по видатковій накладній № РН-0000185 від 05.11.2007 р. та згідно рахунку-фактури №СФ-0000212 від 29.10.2007р. отримано товар (кислоту сірчанав кількості 22200 кг та кислоту ортофосфорну в кількості 1500 кг) на загальну суму 24289,20 грн. (з ПДВ). Факт отримання продукції підтверджується підписом представника відповідача на накладній.

Умовами укладеного договору (розділ 6) сторони обумовили порядок проведення розрахунків за поставлений товар. У відповідності до п. 6.1. Договору розрахунок за товар здійснюється згідно рахунку-фактури, наданого Постачальником, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника на умовах 100% передоплати. При цьому порядок здійснення розрахунків може бути змінено сторонами, відтак, у випадку зміни порядку розрахунків за письмовою згодою сторін, оплата за відпущений товар проводиться не пізніше п’яти банківських днів з моменту відпуску.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов’язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як стверджує позивач, ТОВ „Екохімсервіс” свої зобов’язання по договору виконало в повній мірі, однак, відповідач порушив свої договірні зобов’язання, не провівши оплати за отриманий товар. Станом на 04.03.2008 р. (день звернення до господарського суду з позовом) заборгованість відповідача за Договором поставки № 29 становить 24 289,20 грн.

Направлена на адресу відповідача претензія № 107 від 11.01.2008 р. з вимогою в термін до 20.01.2008р. оплатити вартість отриманого товару та нарахованої станом на 11.01.2008р. пені, останнім залишена без відповіді та задоволення.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли правовідносини з договору поставки, які регулюються нормами ст. 712 Цивільного кодексу України та ст. 265 Господарського кодексу України.

Згідно із частиною 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін. Загальними положеннями про купівлю-продаж (параграф 1 глави 54 ЦК України) передбачено право продавця вимагати оплати товару.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов’язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу приписів ст. ст. 11, 16, 509 ЦК України та ст.ст. 1, 2 ГПК України кредитору належить право у судовому порядку вимагати від боржника виконання його обов’язків.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України) визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами, а в силу приписів ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріалами справи підтверджуються доводи позивача стосовно того, що продукція (ортофосфорна кислота та сірчана кислота) на загальну суму 24289,20 грн. була передана відповідачу, але ним, в установлений договором поставки строк, вартість купленого товару не сплачена, що є порушенням умов договору, ст. 527 ЦК України та ст. 193 ГК України.

Доказів, що підтверджують виконання відповідачем оплати вартості поставленого йому товару, та відновлення тим самим порушених майнових прав кредитора на момент розгляду спору судом, у матеріалах немає.

Отже, доводи позивача про порушення його майнових прав на заявлену суму є правомірними, документально підтвердженими та не спростованими відповідачем в установленому законом порядку, навпаки, підтвердженими шляхом підписання відповідачем акту звірки взаєморозрахунків станом на 31.01.2008р., а тому згідно ст. 15 ЦК України, порушене право Товариства підлягає судовому захисту шляхом примусового стягнення з відповідача 24289,20 грн. боргу за поставлений згідно Договору поставки № 29 від 26.03.2007 р. товар - кислоту.

Належне виконання грошових зобов’язань покупцем забезпечено згідно п. 9.3. Договору пенею у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми поставленого, але неоплаченого товару за кожен день прострочки.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського Кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 4 статті 231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Оцінюючи вимоги позивача, наведені в обґрунтування позовних вимог, та поданий розрахунок пені за період з 11.11.2007 р. по 04.03.2008 р. (114 днів), що за підрахунками позивача становить 1398,08 грн., то суд, здійснивши відповідні арифметичні підрахунки за заявлений позивачем період та виходячи з облікової ставки Національного банку України у вказаному періоді (до 01.01.2008 р. –8% (згідно листа Національного банку України № 1051-V від 17.05.2007 р.), з 01.01.2008 р. –10% (згідно постанови правління Національного банку України № 492 від 29.12.2007 р.)), дійшов висновку, що розмір пені становитиме 1384,16 гривні. В частині стягнення 13,92 грн. нарахованої пені, вимоги до задоволення не підлягають, оскільки невірно розраховані.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми.

У зв’язку з тим, що грошові зобов’язання відповідачем не виконані в строк, обумовлений в договорі поставки № 29 від 26.03.2007р., тому правомірними є вимоги, котрі ґрунтуються на положеннях ст. 625 ЦК України і надають право позивачу вимагати від боржника сплати боргу з урахуванням 3% річних та встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Оцінивши подані розрахунки відсотків річних та інфляційних нарахувань, суд вважає, що вимоги про стягнення трьох відсотків річних у розмірі 227,05 грн. та 1551,35 грн. інфляційної суми, нарахованої за період з грудня 2007 р. по лютий 2008 р. підлягають до задоволення судом як такі, що відповідають закону, встановленим судом обставинам справи та підтверджуються розрахунком.

За таких обставин справи, позовні вимоги підлягають до задоволення частково в розмірі 27451,76 грн., з яких: 24289,20 грн. основного боргу, 1384,16 грн. пені, 227,05 грн. –3% річних та 1551,35 грн. інфляційних нарахувань.

Судові витрати згідно ст. 49 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У судовому засіданні 15.04.2008 р. за згодою представника позивача оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду відповідно до ст. 85 ГПК України.

З огляду на наведене, керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 509, 526, 527, 625, 712 ЦК України, ст.ст. 173, 193, 230- 232 ГК України, ст.ст. 1, 2, 42 –47, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 811, 82, 84, 85, 116, 117 ГПК України, господарський суд, -

Вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства “Ковалівський спиртовий завод”, с. Ковалівка Монастириського району Тернопільської області, ідентифікаційний код 003755059 –24289,20 грн. основного боргу, 1384,16 грн. пені, 227,05 грн. –3% річних, 1551,35 грн. інфляційних нарахувань та 392,50 грн. в повернення сплачених судових витрат на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Екохімсервіс», м. Кіровоград, вул. Волкова, 2, ідентифікаційний код 33428753.

3. В решті позову –відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор - апеляційне подання, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) „_17_”_квітня__2008 р. рішення, через місцевий господарський суд.

Суддя