ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

11.03.08
Справа  № 14/300

Львівський
апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді
Краєвської М.В.

суддів:
Галушко Н.А.

Орищин Г.В.

розглянувши
апеляційну скаргу суб”єкта
підприємницької діяльності-фізичної особиОСОБА_1 від 08.02.2008 р. без номера

на
рішення Господарського
суду Рівненської області від 23.01.2008 р.

у
справі № 14/300

за
позовом ВАТ
“Вознесенський сиркомбінат”, м.Вознесенськ Миколаївської обл.

до
відповідача-1 суб”єкта
підприємницької діяльності-фізичної особиОСОБА_1, м.Чернігів

до
відповідача-2 Консультативного
науково-виробничого приватного підприємства “Юріком”, м.Рівне

про стягнення 352 314, 99 грн. за
поставлений товар (з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог,
а.с.5-7, Том 2)

За
участю представників сторін:

від
позивача - не
з”явився;

від
відповідача-1 -не
з”явився;

від
відповідача-2 -не
з”явився

Рішенням Господарського суду
Рівненської області від 23.01.2008 р. у справі № 14/300 (суддя Марач В.В.)
позов задоволено повністю за доведеністю, стягнуто з суб”єкта підприємницької
діяльності-фізичної особиОСОБА_1 на користь ВАТ “Вознесенський сиркомбінат” 352
314, 99 грн. за поставлений товар, стягнуто з Консультативного
науково-виробничого приватного підприємства “Юріком” на користь ВАТ
“Вознесенський сиркомбінат” 2 000 грн. заборгованості, яку відповідач-2
зобов”язався сплатити за відповідача-1 за договором поруки в разі невиконання
останнім зобов”язань перед позивачем за договором дистриб”юторства № 25/09 від
25.09.2005 р.

Відповідач-1 з даним рішенням не
погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого
господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні
позову відмовити повністю, з підстав неповного з”ясування обставин справи,
неправильного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального
права.

Свої вимоги скаржник обгрунтовує тим,
зокрема, що господарським судом порушено строк вирішення спору, справа
розглядалася понад 6 місяців, згода ним на продовження строку, встановленого
ст.69 ГПК України, не надавалася, ухвала про таке продовження судом не
виносилася; судом першої інстанції не дотримано 5-денний термін надсилання
копії рішення сторонам, рішення прийнято 23.01.2008 р., підписано 30.01.2008
р., направлено 31.01.2008 р.; відповідач так і не отримав додатків до позовної
заяви та заяви про збільшення розміру позовних вимог незважаючи на свої
клопотання й ухвали господарського суду від 18.12.2007 р. та 11.01.2008 р.; про
існування договору поруки з відповідачем-2 йому стало відомо лише після подання
позовної заяви, статус останнього у справі господарським судом чітко не
визначено, то він є третьою особою, то відповідачем; позивач не представив
належних доказів відпуску йому товару на суму 1 300 305, 53 грн.; господарський
суд не вимагав від позивача пояснень щодо зміни розміру позовних вимог, не
дослідив угоди, укладеної між позивачем і Александровим О.В., про фінансову
допомогу, журнали реєстрації прибуткових касових документів, не вивчав умови
договору дистриб”юторства від 25.09.2005 р. № 25/09; факт отримання
відповідачем товару в редакції, вказаній у заяві про збільшення розміру
позовних вимог, не підтверджений первинними документами, акт звіряння
взаєморозрахунків не є документом первинної звітності, такими є тільки
видаткові накладні, котрі не відповідають вимогам Положення про
документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку; позивачем не
подано довіреностей відповідача на отримання останнім товару.

7 березня 2008 року до Львівського
апеляційного господарського суду поступив лист-клопотання від позивача (вх. №
1622) про відкладення розгляду апеляційної скарги в зв”язку з неможливістю
забезпечити явку уповноваженого представника в судове засідання через
зайнятість у іншому судовому процесі в справі Господарського суду Волинської
області та про долучення до матеріалів справи належним чином засвідченої копії
договору договору поворотної фінансової допомоги від 01.12.2005 р. та
видаткових касових ордерів № 1323 від 05.12.2005 р. на суму 353 860 грн. і №
1363 від 12.12.2005 р. на суму 172 303, 8 грн.

Розглянувши
подане клопотання, суд апеляційної інстанції відмовляє в його задоволенні в
частині відкладення розгляду апеляційної скарги, оскільки, по-перше, у
господарському процесі розгляд справи не пов”язується з особистою явкою
представника, пояснення сторін не є засобом доказування; по-друге, заявлене
клопотання не містить додаткових доказів, які б перешкодили розгляду
апеляційної скарги по суті. За таких обставин колегія суддів вважає за доцільне
переглянути оскаржуване рішення у відсутності представника позивача за наявними
у ній матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

11
березня 2008 року (перед початком судового засідання) до суду апеляційної
інстанції поступило клопотання від відповідача-1 про перегляд справи за
відсутністю його представника (вх. № 1688).

Крім
цього, на виконання вимог ухвали Львівського апеляційного господарського суду
від 26.02.2008 р. скаржником надіслано оригінали платіжних доручень про оплату
за отриманий товар. У додатковому поясненні до апеляційної скарги приватний
підприємець ОСОБА_1посилається на порушення позивачем Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в Україні, оскільки при внесенні ним у касу
готівки на суму 526 163, 8 грн. квитанції до прибуткових касових ордерів йому
не видавались, але були видані копії прибуткових касових ордерів, які, на його
думку, підтверджують внесення цих сум у касу підприємства. За наведених
обставин скаржник не має можливості виконати вимоги ухвали суду апеляційної
інстанції та надати оригінали витребуваних квитанцій  до прибуткових касових ордерів.

Судом
апеляційної інстанції встановлено, що 25 вересня  2005 року між ВАТ “Вознесенський сироробний
комбінат” (далі - підприємство) і приватним підприємцем ОСОБА_1(далі -
дистриб'ютор) був укладений договір дистриб'юторства  № 25/09, за яким підприємство поставляло
дистриб'ютору товар для його подальшої реалізації на території Чернігівської
області, а останній приймав такий товар і зобов'язувався здійснювати його
оплату в строки, визначені цим договором (а.с.11-13, Том 1).

За
умовами пункту 5.1 договору дистриб'юторства оплата за наданий товар здійснюється
дистриб'ютором як готівковими, так і безготівковими коштами на умовах
попередньої оплати. А в пункті 5.2 цього договору сторони передбачили, що при
відвантаженні продукції на умовах товарного кредитування (відстрочки платежу)
згідно з кредитною політикою підприємства дистриб'ютор  зобов'язується повністю оплатити продукцію,
фактично відвантажену з відстрочкою платежу, протягом 6 (шести) банківських
днів з дня її отримання.

Розглянувши
апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази,
колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення
Господарського суду Рівненської області від 23.01.2008 р. у справі № 14/300
слід залишити без змін, а апеляційну скаргу суб”єкта підприємницької
діяльності-фізичної особиОСОБА_1 - без задоволення.

При
цьому колегія суддів виходила з наступного.

Згідно
з ст.193 Господарського кодексу України (далі -ГК України) та ст.526 ЦК України
суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як
встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, на підставі
договору дистриб'юторства № 25/09 ВАТ “Вознесенський сиркомбінат” відпустило по
накладних (а.с.48-90, Том 2) приватному підприємцю ОСОБА_1товар на загальну
суму 866 954 грн. 99 коп. Дані видаткові накладні підписані скаржником і
скріплені його печаткою.

Відповідач-1
частково розрахувався з позивачем за придбаний у нього товар, а саме: на суму
512 640 грн., що підтверджується належним чином засвідченими копіями платіжних
доручень, виписок банку та їх оригіналами, долученими скаржником. Таким чином,
неоплаченою залишилася поставлена відповідачу-1 партія товару на суму 354 314,
99 грн.

Як
суду першої, так і суду апеляційної інстанції в порушення ст.33 ГПК України
відповідачем-1 не доведено факту належного виконання зобов”язання по оплаті
вартості продукції, отриманої від позивача, згідно з п.5.2 договору
дистриб'юторства № 25/09.

Відповідно
до положень глави 3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої  постановою
Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року N 22,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за N
377/8976, з наступними змінами та доповненнями платіжне доручення оформляється
платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з
вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в
додатку 8 до цієї Інструкції.

Реквізит
"Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником
так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає
платник з урахуванням вимог законодавства України.

Платник
відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення
"Призначення платежу".

Покликання
скаржника на невідповідність видаткових накладних позивача вимогам Положення
про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку колегією
суддів не беруться до уваги з огляду на наступне.

Згідно
з ч.5 ст.8 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в
Україні” від 16 липня 1999 року N 996-XIV з наступними змінами та доповненнями
(далі - Закон N 996-XIV) підприємство самостійно розробляє систему і форми
внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських
операцій.

Підставою
для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення господарських операцій (ч.1 ст.9 Закону N 996-XIV).

Відповідно
до п.2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському
обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України  від 24 травня 1995 року N 88,
зареєстрованого  в Міністерстві юстиції
України 5 червня 1995 року за N 168/704, первинні документи складаються на
бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на
бланках спеціалізованих форм, затверджених міністерствами і відомствами
України. Документування господарських операцій може здійснюватись з
використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні обов'язково містити
реквізити типових або спеціалізованих форм.

Документування
касових операцій позивачем здійснюється на бланках типових форм  первинного обліку № КО-1 "Прибутковий
касовий ордер", затверджених наказом Державного комітету статистики
України № 263 від 27.07.1998 р. Хоча вказаний наказ і скасований наказом
Державного комітету статистики № 442 від 15.12.2003 р., проте підприємство  має право використовувати типові форми
бланків, про що закріплено в п.2.7 наказу Мінфіну України № 88 від 25.05.1995
р.

Типова
форма № КО-1 застосовується для оформлення надходження до каси грошових коштів
та інших грошових документів. Типова форма "Прибуткового касового
ордера" складається з двох частин, одна з яких заповнюється, підписується
та передається до каси підприємства, а друга частина - це квитанція до
прибуткового касового ордера, яка завіряється підписами головного бухгалтера і
касира та печаткою підприємства, та видається на руки особі, яка здала гроші.

Отже,
в обгрунтування доказів оплати (здавання грошових коштів в касу позивача)
відповідач-1 мав би надати саме квитанції до прибуткових касових ордерів, однак
приватний підприємець ОСОБА_1таких доказів судам обох інстанцій не подав.
Посилання відповідача-1 на порушення позивачем правил ведення касових операцій,
спричинене невидачею йому квитанцій до прибуткових касових ордерів, тільки
підтверджує невнесення останнім цих коштів.

Як
вбачається з наданих суду квитанцій до прибуткових касових ордерів (а.с.43-47,
Том 2), 526 163, 8 грн. було прийнято позивачем саме від громадянина ОСОБА_2 по
його зобов'язанням перед позивачем, які виникли за договором поворотної
фінансової допомоги від 01.12.2005 р. На підтвердження наведеного на виконання
вимог ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 26.02.2008 р.
позивачем представлені належним чином засвідчені копії видаткових касових
ордерів № 1323 від 05.12.2005 р. на суму 353 860 грн. і № 1363 від 12.12.2005
р. на суму 172 303, 8 грн. як докази виконання договору поворотної фінансової
допомоги від 01.12.2005 р. (належним чином засвідчена копія договору також
долучена до матеріалів справи).

Враховуючи наведене, на думку колегії
суддів, суд першої інстанції обгрунтовано стягнув суму заборгованості в розмірі
354 314, 99 грн. Доказів зворотнього скаржником не подано.

Що
стосується стягнення 2 000 грн. заборгованості, яку відповідач-2 зобов”язався
сплатити за відповідача-1 за договором поруки в разі невиконання останнім
зобов”язань перед позивачем за договором дистриб”юторства № 25/09 від
25.09.2005 р., то воно також підтверджене матеріалами справи.

Так,
між  ВАТ “Вознесенський сиркомбінат” та
Консультативним науково-виробничим приватним підприємством "Юріком"
(поручитель) 30.09.2005 р. був укладений договір поруки терміном до 30 вересня
2007 року (а.с.9-10, Том 1), за умовами якого поручитель відповідає за боржника
(приватного підприємця ОСОБА_1.) в обсязі, визначеному договором поруки, за
умови невиконання або неналежного виконання боржником своїх зобов'язань перед
позивачем згідно з договором дистриб'юторства
№ 25/09  від 25.09.2005 р.
Відповідно до п.3.1 договору поруки відповідальність поручителя перед
кредитором обмежена сплатою суми в розмірі 2 000 грн.

Одним
із способів забезпечення виконання зобов'язання є порука. Згідно з ст.553 ЦК
України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за
виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за
порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному обсязі.

Заперечення
апелянта про те, що позивач не надав суду докази пред"явлення вимоги
поручителю, а останній не виконав імперативний обов"язок, передбачений
ст.555 ЦК України, стосовно повідомлення боржника про одержання вимоги
кредитора, не спростовує вимог позивача, та не може бути підставою для
звільнення вказаного відповідача від виконання зобов"язань перед
позивачем. Відповідно до п.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, а згідно з п.2 цієї ж
статті поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник,
включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків,
якщо інше не встановлено договором поруки.

Всі
перераховані відповідачем-1 у його апеляційній скарзі порушення норм
процесуального права є безпідставні та не беруться колегією суддів до уваги,
оскільки  згідно з ч.2 ст.104 ГПК України
порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути
підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це
порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

В
силу ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Як суду першої, так і
суду апеляційної інстанції відповідачем-1 не подано доказів, які б спростували
позовні вимоги.

Отже,
з огляду на вище викладене, колегія Львівського апеляційного господарського
суду вважає, що рішення Господарського суду Рівненської області відповідає
матеріалам справи, грунтується на чинному законодавстві, доводи скаржника
документально необгрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини,
а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни
оскаржуваного рішення.

Керуючись
ст.ст.99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.
Рішення Господарського суду Рівненської області від 23.01.2008 р. у справі №
14/300 залишити без змін, а апеляційну скаргу суб”єкта підприємницької
діяльності-фізичної особиОСОБА_1 - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття.

3.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

4.
Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя
М.В.Краєвська

Суддя                                                                                                         Н.А.Галушко

Суддя
Г.В.Орищин