ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

20.05.08 Справа №20/36д/08

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Хуторной В.М. судді Хуторной В.М. , Колодій Н.А. , Мірошниченко М.В.

при секретарі Пересаді О.В.,

за участю представника від відповідача 1- Штим О.М., довіреність № 9/11.5.2 від 09.01.2008 р.; представники від позивача та відповідача 2 – не з’явилися;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий ал’янс Віктор» на рішення господарського суду Запорізької області від 27.02.2008 р. по справі №20/36д/08

за позовом – Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий ал’янс Віктор», м. Запоріжжя (далі ТОВ «Торговий ал’янс Віктор»);

до відповідача 1 – Відкритого акціонерного товариства ВТБ банк, м. Київ в особі Запорізької філії Відкритого акціонерного товариства ВТБ Банк, м. Запоріжжя, (далі ЗФ ВАТ ВТБ Банк);

до відповідача 2- Товариства з обмеженою відповідальністю «НВА Холдинг», м. Запоріжжя (далі ТОВ «НВА Холдинг»);

про визнання недійсним договору поруки

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду № 943 від 19.05.2008 р. справа передана для розгляду колегії суддів у складі: Хуторной В.М., Колодій Н.А., Мірошниченко М.В., якою справа прийнята до свого провадження.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 27.02.2008 р. по справі №20/36д/08 (суддя Гандюкова Л.П.) в задоволені позовних вимог відмовлено. Рішення мотивовано не доведеністю позивачем невідповідності договору №14 від 24.05.2005 р. ст. ст. 227, 558 ЦК України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» № 2664 – ІІІ від 12.07.2001 р., у зв’язку з цим відсутні підстави визнання його недійсним згідно до ч. 1, 2 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ТОВ «Торговий ал’янс Віктор», позивач по справі, до Запорізького апеляційного господарського суду подано апеляційну скаргу в якій зазначає, що господарським судом спірне рішення прийнято з порушенням норм матеріального права. Вважає, що оскільки договір поруки не містить такої істотної умови як плата за послуги по поруці, то вказаний договір суперечить ст. 84 ЦК України та статутним цілям позивача. Укладаючи договір поруки юридична особа автоматично стає учасником ринку фінансових послуг, договір поруки по своїй юридичній природі є фінансовою послугою. Просить скасувати рішення господарського суду від 27.02.2008 р. по справі № 20/36д/08 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача у судове засідання не з’явився, але клопотанням від 20.05.2008 р. просить суд розгляд справи відкласти у зв’язку неможливістю явки його представника через слухання справи у Дніпропетровському апеляційному адміністративному суді, яке колегія суддів відхиляє через його необґрунтованість, оскільки позивач не був позбавлений права направити в судове засідання іншого представника.

ЗФ ВАТ ВТБ Банк, відповідач 1 у справі, відзиву на апеляційну скаргу не надав, але представник у судовому засіданні заперечує проти доводів апеляційної скарги. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

ТОВ «НВА Холдинг», відповідач 2 у справі, відзиву на апеляційну скаргу не надав, представник у судове засідання не прибув, хоча був повідомлений належним чином про дату, час і місце слухання справи.

За заявою представника відповідача 1 судове засідання проводилось без застосування технічних засобів фіксації судового процесу та за його згодою в судовому засіданні 20.05.08 р. оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови.

Відповідно до ст. 99 ГПК України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Згідно ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Сутність спору. 24.05.2005 р. між АКБ «Мрія», правонаступником якого є ВАТ ВТБ Банк, (Банк), ТОВ «НВА Холдинг» (Позичальник) та ТОВ «Торговий ал’янс Віктор» (Поручитель) укладено договір поруки № 14, відповідно до якого Поручитель зобов’язався перед Банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ТОВ «НВА Холдинг» (Позичальником) зобов’язання щодо повернення суми кредиту, сплативши суму відсотків за користування кредитом, додаткових відсотків, плати за супроводження кредитного договору, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених Кредитним договором № КЛ – 10 від 17.05.2005 р. та будь – яких доповнень до нього (п. 1.1договору № 14).

Предметом позовних вимог було визнання недійсним договору поруки № 14 від 24.05.2005 р. Рішенням господарського суду Запорізької області від 27.02.2008 р. у даній справі в задоволені позовних вимог відмовлено, з чим не погодився позивач.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню в силу наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Щодо застосування ст. 227 ЦК України та відповідно ч. 2 ст. 203 ЦК України, як підстави для визнання недійсним договору поруки № 14 від 24.05.2005 р.

Відповідно до ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Якщо юридична особа ввела другу сторону в оману щодо свого права на вчинення такого правочину, вона зобов'язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану таким правочином.

Згідно п. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року № 2664-III (далі Закон № 2664) фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного реєстру у порядку, встановленому законом. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг.

ТОВ «Торговий ал’янс Віктор» не є юридичною особою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, не внесене до відповідного реєстру фінансових установ, тому здійснювати діяльність по наданню фінансових послуг не має права, що і не заперечується позивачем.

Згідно п. 5 ст. 1 Закону № 2664 фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Статтею 2 Закону № 2664 визначено сферу дію Закону, відповідно до якої Закон № 2664 регулює відносини, що виникають між учасниками ринків фінансових послуг під час здійснення операцій з надання фінансових послуг. Стаття 5 Закону № 2664 вказано, що фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності (далі - суб'єкти підприємницької діяльності).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що порука не є фінансовою послугою в розумінні Закону № 2664, ТОВ «Торговий ал’янс Віктор» не є фінансовою установою у відповідності зі ст. 5 Закону № 2664, такий вид господарської діяльності як надання фінансових послуг не передбачений статутом ТОВ «Торговий ал’янс Віктор» та не заявлений як виключний вид його діяльності, тому посилання на невідповідність спірного договору нормам Закону № 2664, ст. 227 ЦК України та ч. 2 ст. 203 ЦК України є надуманими.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

ТОВ «Торговий ал’янс Віктор» вважає, що у договорі поруки повинна бути встановлена ціна за надання послуг по поруці боржнику, в даному договорі поруки сторони не погодили таку істотну умову як ціну договору.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин 2 та 3 ст. 180 Господарського кодексу господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Частиною 5 ст. 180 ГК України визначено, що ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому Господарським кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України.

Згідно частин 1 та 2 ст. 189 ГК України ціна (тариф) у Господарському кодексі є формою грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують суб’єкти господарювання. Ціна є істотною умовою господарського договору.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Частиною 1 ст. 558 ЦК України, на яку посилається позивач, встановлено, що поручитель має право на оплату послуг, наданих ним боржникові.

Колегія суддів зазначає, що дана правова норма є диспозитивною та надає право сторонам, а не обов’язок, визначити оплату послуг поручителя.

Правова класифікація договорів на відплатні та безвідплатні є загальновідомою. Відплатним є договір, в якому діям однієї сторони відповідає набуття цією стороною права на отримання зустрічного майнового задоволення, а якщо обов’язок набувається стороною без отримання права на зустрічне задоволення майнового характеру, такий договір є безвідплатним.

Таким чином, договір поруки, враховуючи диспозитивність норми, що міститься в ст. 558 ЦК України, може бути як відплатним, так і безвідплатним.

Сторони при укладенні договору поруки можуть передбачити таку умову як оплата послуг поручителя, визначивши тим самим такий договір відплатним.

Однак, ця умова не є істотною (обов’язковою) для безвідплатного договору поруки.

Таким чином, твердження позивача про відсутність погодження цієї умови у договорі поруки № 14 від 24.05.2005 р., є необґрунтованим, оскільки в ньому не передбачено оплату послуг поручителя, а визначення ціни в безоплатному договорі не вимагається.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сторонами за спірним договором досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, а наслідком відсутності істотної умови може бути визнання договору неукладеним, в той час як предметом позову є визнання договору поруки недійсним.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення місцевого господарського суду.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тогровий ал’янс Віктор», м. Запоріжжя залишити без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 27.02.2008 р. по справі №20/36д/08 залишити без – змін.

Постанову оформлено відповідно до ст. 84 ГПК України 23.05.08 р.

Головуючий суддя Хуторной В.М.

судді Хуторной В.М.

Колодій Н.А. Мірошниченко М.В.