ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" травня 2008 р. Справа № 13/222-АП-08

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К. при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Електромаш"

до Державної податкової інспекції у м.Херсоні

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень № /0 від 12.12.2007 р., № /1 від 15.01.2008 р. та № /2 від 01.04.2008 р.,

за участі представників сторін:

позивача –Павліш П.В.

відповідача –Шевченко О.А., Камінської Т.В.,

в с т а н о в и в:

Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним. Відповідно до пп. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” № 168/97-ВР від 03.04.1997 р. податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв’язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

На думку позивача, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Якщо у подальшому такі товари (послуги) починають використовуватися в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 цього Закону, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів, то з метою оподаткування такі товари (послуги), основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає початок такого використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження).

Позивач вважає, що правомірно відніс у липні 2006 року до складу податкового кредиту суми ПДВ за записами у реєстрі отриманих податкових накладних № 271, № 272.

Крім того, позивач звертає увагу на те, що відповідно до п. 11.5. ст. 11 Закону України „Про податок на додану вартість” з моменту набрання чинності цим Законом платники податку при імпорті товарів на митну територію України, за умови оформлення митної декларації (за винятком тимчасової чи неповної, періодичної чи попередньої декларації), можуть за власним бажанням надавати органам митного контролю податковий вексель на суму податкового зобов’язання зі строком погашення на тридцятий календарний день з дня його поставки органу митного контролю, один примірник якого залишається в органі митного контролю, другий надсилається органом митного контролю на адресу органу державної податкової служби за місцем реєстрації платника податку, а третій залишається платнику податку. Податковий вексель підлягає обов’язковому підтвердженню комерційними банками шляхом авалю. Комерційні банки зобов’язані оплатити податковий вексель у разі його непогашення платником у строк. Платник податку може за самостійним рішенням достроково погасити вексель шляхом перерахування коштів до бюджету або шляхом заліку сум бюджетного відшкодування, підтвердженого податковим органом. Якщо термін сплати зобов’язань по податковому векселю виникає до закінчення терміну подачі декларації до податкового органу за звітний (податковий) період, у якому відбулася його поставка органу митного контролю, платник податку не включає суму зобов’язань по векселю до складу податкових зобов’язань та погашає вексель шляхом перерахування коштів до бюджету. При цьому платник податку має право на включення перерахованої суми зобов’язань по векселю до складу податкового кредиту у звітному (податковому) періоді, в якому відбулася така сплата. Якщо термін сплати зобов’язань по податковому векселю виникає після закінчення терміну подачі декларації до податкового органу за звітний (податковий) період, в якому відбулася його поставка органу митного контролю, сума зобов’язань по такому податковому векселю включається до складу податкових зобов’язань платника в звітному (податковому) періоді, в якому відбулася його поставка органу митного контролю. При цьому платник податку має право на включення до складу податкового кредиту суми зобов’язань по податковому векселю у наступному звітному (податковому) періоді за умови погашення суми податкових зобов’язань шляхом перерахування коштів до Бюджету. Якщо платник податку на дату поставки податкового векселя органу митного контролю має підтверджену податковим органом суму бюджетного відшкодування, яка дорівнює або більша ніж сума зобов’язання по такому векселю, платник податку має право включити суму зобов’язань по податковому векселю до складу податкових зобов’язань за звітний (податковий) період, в якому відбулася його поставка органу митного контролю. При цьому податковий вексель вважається погашеним та платник податку має право на включення до складу податкового кредиту суми зобов'язань по податковому векселю у наступному звітному (податковому) періоді.

Постановою КМУ від 1 жовтня 1997 р. N 1104 „Про затвердження Порядку випуску, обігу та погашення векселів, які видаються на суму податку на додану вартість при імпорті товарів на митну територію України” встановлено порядок погашення таких векселів, п. 19. якої зазначено, що якщо термін погашення податкового векселя настає до закінчення терміну подання податкової декларації до органу державної податкової служби за звітний (податковий) період, в якому він був поданий органові митного контролю, платник податку не включає суму зобов'язань за векселем до складу податкових зобов'язань та погашає вексель шляхом перерахування коштів до бюджету. При цьому платник податку має право на включення перерахованої суми зобов'язань за векселем до складу податкового кредиту у звітному (податковому) періоді, в якому проведене таке перерахування. Якщо термін погашення податкового векселя настає після закінчення терміну подання податкової декларації до органу державної податкової служби за звітний (податковий) період, в якому він був поданий органові митного контролю, платник податку включає суму зобов'язань за векселем до складу податкових зобов'язань у звітному (податковому) періоді, в якому він був поданий органові митного контролю. При цьому платник податку має право на включення суми зобов'язань за векселем до складу податкового кредиту у наступному звітному (податковому) періоді за умови погашення суми податкових зобов'язань шляхом перерахування коштів до бюджету. Якщо платнику податку на дату подання податкового векселя органові митного контролю органом державної податкової служби підтверджено суму бюджетного відшкодування, яка дорівнює або більша від суми зобов'язання за векселем, платник податку має право включити суму зобов'язань за векселем до складу податкових зобов'язань за звітний (податковий) період, в якому він був поданий органові митного контролю. При цьому податковий вексель вважається погашеним, а платник податку має право на включення суми зобов'язань за векселем до складу податкового кредиту у наступному звітному (податковому) періоді. Платник податку може за самостійним рішенням достроково погасити податковий вексель шляхом перерахування коштів до бюджету або заліку суми бюджетного відшкодування, підтвердженого органом державної податкової служби, згідно з поданою ним письмовою заявою. Зазначені у акті перевірки податкові векселі погашені заліком суми бюджетного відшкодування, відповідно до порядку їх погашення встановленого Кабінетом Міністрів України.

ДПІ у м. Херсоні зазначені вимоги не визнаються з посиланням на те, що перевіркою правильності визначення повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість позивачем занижено розміри податку на додану вартість на загальну суму 736464,50 грн, а саме за липень 2006 р. в сумі 665606,50 грн, за червень 2007 р. в сумі 70858 грн. Це заниження відбулося у зв’язку з порушення позивачем пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п.7.4, пп. 7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість”, оскільки ним віднесено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість не підтверджені податковими накладними. В реєстрі отриманих податкових накладних ТОВ „Авто-Електромаш”, за липень 2006 року здійснено записи: № 271 податкова накладна б/н на суму ПДВ - 225594,07 грн; № 272 податкова накладна б/н на суму ПДВ - 440012,43 грн. Згідно реєстру отриманих та виданих податкових накладних за липень 2006 р., зазначені податкові накладі виписані ВАТ „Електромаш”. В той же час, в ході перевірки ВАТ „Електромаш” взаєморозрахунки між даними підприємствами за липень 2006 року не підтверджені.

Крім того, позивачем в порушення п.11.5 ст. 11 Закону України „Про податок на додану вартість” та Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.97 № 166, в податковій декларації з податку на додану вартість за червень 2007 р. в розділі II „Податковий кредит” в рядку 12.2 (погашені податкові векселі, що дають право на збільшення податкового кредиту в поточному звітному періоді) неправомірно до складу податкового кредиту включені податкові векселі І категорії, які не були погашені грошовими коштами у червні 2007 р. на суму 70858 грн. (податкові векселі: № 414998 від 16.05.07 р. на суму 15057,67 грн; № 414997 від 16.05.07 р. на суму 55800,15 грн).

Крім викладеного з матеріалів справи вбачається, що в грудні 2007 року відповідачем проведена виїзна планова документальна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2006 р. по 01.07.2007 р., за результатами якої складено акт №3330/23-4/32125274 від 04.12.07 р.

За змістом акту перевірки позивачем занижено розміри податку на додану вартість на загальну суму 736464,50 грн, а саме за липень 2006 р. на суму 665606,50 грн, за червень 2007 р. на суму 70858 грн. Це заниження відбулося у зв’язку з порушення позивачем пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п.7.4, пп. 7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість”, оскільки ним віднесено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість не підтверджені податковими накладними. Зокрема, в реєстрі отриманих податкових накладних ТОВ „Авто-Електромаш”, за липень 2006 року здійснено записи: № 271 податкова накладна б/н на суму ПДВ - 225594,07 грн; № 272 податкова накладна б/н на суму ПДВ - 440012,43 грн. Згідно реєстру отриманих та виданих податкових накладних за липень 2006 р., зазначені податкові накладі виписані ВАТ „Електромаш”. В той же час, в ході перевірки ВАТ „Електромаш” взаєморозрахунки між даними підприємствами за липень 2006 року не підтверджені.

Крім того, за актом перевірки позивачем в порушення п.11.5 ст. 11 Закону України „Про податок на додану вартість” та Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 30.05.97 № 166, в податковій декларації з податку на додану вартість за червень 2007 р. в розділі II „Податковий кредит” в рядку 12.2 (погашені податкові векселі, що дають право на збільшення податкового кредиту в поточному звітному періоді) неправомірно до складу податкового кредиту включені податкові векселі І категорії, які не були погашені грошовими коштами у червні 2007 р. на суму 70858 грн. (податкові векселі: № 414998 від 16.05.07 р. на суму 15057,67 грн; № 414997 від 16.05.07 р. на суму 55800,15 грн).

На підставі названого акту перевірки податковою інспекцією прийняте податкове повідомлення рішення № /0 від 12.12.2007 р., яким позивачу донараховано податку на додану вартість в розмірі 736464,50 грн та застосовані штрафні санкції в розмірі 368232,25 грн.

В подальшому позивачем назване податкове повідомлення рішення оскаржувалось в адміністративному порядку до вищестоящих контролюючих органів, у зв’язку з чим за результатами розгляду скарг відповідачем були також прийняті рішення № /1 від 15.01.2008 р. та № /2 від 01.04.2008 р., якими сума нарахування не змінилася.

З метою вирішення спору по суті судом констатуються наступні правові положення.

Платників податку на додану вартість, об’єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету передбачено положеннями Закону України „Про податок на додану вартість”.

За пунктом 1.3. статті 1 названого Закону платником податку є особа, яка згідно з цим Законом зобов’язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем. Крім цього згідно до пункту 1.7. податковим кредитом вважається сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов’язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Безпосередньо порядок визначення та обрахування податкового кредиту передбачено пунктом 7.4. статті 7 названого Закону. Так, за підпунктом 7.4.1. статті 7 Закону податковий кредит звітного періоду складається з суми податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв’язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватись в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Підпунктом 7.4.5. пункту 7.4 статті 7 Закону передбачені вичерпні підстави, при наявності яких платнику податку - покупцю товару, заборонено включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, а саме: не підлягають включенню до податкового кредиту витрати, не підтверджені податковими накладними або митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом приймання робіт (послуг) або банківським документом, що засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

В даному випадку позивачем не підтверджені податковими накладними суми податку, які зазначені в реєстрі податкових накладних під номерами 271 на суму ПДВ 227594,07 грн та 272 на суму ПДВ 440012,43 грн. Більш того, вони позивачем не надані і під час судового розгляду справи.

Пунктом 11.5. статті 11 Закону України „Про податок на додану вартість” визначено, що з моменту набрання чинності цим Законом платники податку при імпорті товарів на митну територію України, за умови оформлення митної декларації (за винятком тимчасової чи неповної, періодичної чи попередньої декларації), можуть за власним бажанням надавати органам митного контролю податковий вексель на суму податкового зобов’язання зі строком погашення на тридцятий календарний день з дня його поставки органу митного контролю, один примірник якого залишається в органі митного контролю, другий надсилається органом митного контролю на адресу органу державної податкової служби за місцем реєстрації платника податку, а третій залишається платнику податку; податковий вексель підлягає обов'язковому підтвердженню комерційними банками шляхом авалю; комерційні банки зобов’язані оплатити податковий вексель у разі його непогашення платником у строк; платник податку може за самостійним рішенням достроково погасити вексель шляхом перерахування коштів до бюджету або шляхом заліку сум бюджетного відшкодування, підтвердженого податковим органом; якщо термін сплати зобов'язань по податковому векселю виникає до закінчення терміну подачі декларації до податкового органу за звітний (податковий) період, у якому відбулася його поставка органу митного контролю, платник податку не включає суму зобов'язань по векселю до складу податкових зобов'язань та погашає вексель шляхом перерахування коштів до бюджету. При цьому платник податку має право на включення перерахованої суми зобов'язань по векселю до складу податкового кредиту у звітному (податковому) періоді, в якому відбулася така сплата; якщо термін сплати зобов’язань по податковому векселю виникає після закінчення терміну подачі декларації до податкового органу за звітний (податковий) період, в якому відбулася його поставка органу митного контролю, сума зобов'язань по такому податковому векселю включається до складу податкових зобов'язань платника в звітному (податковому) періоді, в якому відбулася його поставка органу митного контролю. При цьому платник податку має право на включення до складу податкового кредиту суми зобов’язань по податковому векселю у наступному звітному (податковому) періоді за умови погашення суми податкових зобов'язань шляхом перерахування коштів до бюджету; якщо платник податку на дату поставки податкового векселя органу митного контролю має підтверджену податковим органом суму бюджетного відшкодування, яка дорівнює або більша ніж сума зобов'язання по такому векселю, платник податку має право включити суму зобов'язань по податковому векселю до складу податкових зобов'язань за звітний (податковий) період, в якому відбулася його поставка органу митного контролю. При цьому податковий вексель вважається погашеним та платник податку має право на включення до складу податкового кредиту суми зобов'язань по податковому векселю у наступному звітному (податковому) періоді; Кабінет Міністрів України має право визначити більш довгі строки погашення податкового векселя для окремих видів діяльності, які мають сезонний характер або здійснюються з використанням довгострокових договорів; обов’язки з погашення податкового векселя не можуть передаватися іншим особам, податковий вексель не підлягає індосаменту; проценти або інші види плати за користування податковим векселем не нараховуються; порядок випуску, обігу і погашення податкових векселів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, якщо термін сплати зобов’язань по податковому векселю виникає до закінчення терміну подачі декларації до податкового органу за звітній період, у якому відбулася його поставка органу митного контролю, платник податку не включає суму зобов’язань по векселю до складу податкових зобов’язань та погашає вексель шляхом перерахування коштів до бюджету. При цьому платник податку має право на включення перерахованої суми зобов’язань до складу податкового кредиту у звітному (податковому) періоді, в якому відбулася така сплата. А, якщо термін сплати зобов’язань по податковому векселю виникає після закінчення терміну подачі декларації до податкового органу за звітний (податковий) період, в якому відбулася його поставка органу митного контролю, сума зобов’язань по такому податковому векселю включається до складу податкових зобов’язань платника в звітному (податковому) періоді, у якому відбулася його поставка органу митного контролю.

В даному випадку позивачем порушено названі вище вимоги.

За таких обставини, за недоплату податку на додану вартість в сумі 736464,50 грн позивачу правомірно визначено до сплати штрафні санкції в максимальному розмірі 368232,25 грн, відповідно до підпункту 17.1.3. пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, за яким у разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов’язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті „б” підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов’язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов’язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов’язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п’ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин спірні рішення відповідають діючому законодавству, оскільки прийняте без його порушення, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв’язку з чим сплачене позивачем державне мито відноситься на нього.

На підставі викладених правових норм та керуючись статтями 158-163, пунктом 3 Прикінцевих та Перехідних положень КАС України,

п о с т а н о в и в :

1.В задоволенні позовних вимог відмовити.

2.Роз’яснити сторонам, що дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Дата підпису постанови - 28 травня 2008 року

Суддя М.К. Закурін