ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2008 р.

№
23/454-б

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Хандуріна
М.І., -головуючого,

Мамонтової
О.М.,

Удовиченка
О.С.,

розглянувши
матеріали  касаційної скарги

Державної податкової інспекції у
Голосіївському  районі М.Києва

на
ухвалу

господарського
суду  м. Києва  від
14.12.2007 року

у
справі  господарського суду

№
23/454-б м. Києва

за
заявою

Товариства
з обмеженою відповідальністю "Макнамед"

до

Товариства
з обмеженою відповідальністю "БМ "Усбудмонтаж"

про

визнання
банкрутом,

за
участю представників сторін:

ДПІ у Голосіївському
районі М.Києва -Ярова Л.М. (дов. від 28.12.2007);

ТОВ "БМ
"Усбудмонтаж" -ліквідатор ОСОБА_1;

встановив:

У жовтні 2007 року ТОВ
"Макнамед" звернулося до суду із заявою про визнання банкрутом
відсутнього боржника ТОВ "БМ "Усбудмонтаж". Вказувало на
неспроможність останнього погасити заборгованість у розмірі 5790,00 грн. за
договором на надання маркетингових послуг та відсутність боржника за місцем
свого знаходження.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 12.10.2007 порушено провадження у справі, справу призначено до розгляду,
введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Постановою господарського суду м.
Києва від 23.10.2007 ТОВ "БМ "Усбудмонтаж" визнано банкрутом,
відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого
ОСОБА_1, якого зобов'язано опублікувати в офіційному друкованому органі
оголошення про визнання боржника банкрутом,
скласти ліквідаційний баланс  та
подати його в господарський суд на розгляд і затвердження.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 14.12.2007 (суддя Демидова А.М.) затверджено звіт ліквідатора та
ліквідаційний баланс.  Ліквідовано ТОВ
"БМ "Усбудмонтаж" як юридичну особу. Припинено провадження у
справі.

Не погоджуючись з винесеною у справі
ухвалою ДПІ у Голосіївському  районі м.
Києва звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в
якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу на
новий розгляд на стадію ліквідаційної процедури.  В обґрунтування посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 32, 52 Закону України
"Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом".

В порядку ст. 77 ГПК України в
судовому засіданні оголошено перерву на 08.04.2008.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши правильність
застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія Вищого
господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню  з наступних підстав.

Статтею  52 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі Закон)
передбачено, що у разі, якщо громадянин-підприємець -  боржник або керівні органи боржника -
юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання
боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із
законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а
також, за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької
діяльності боржника, заява про порушення справи про банкрутство відсутнього
боржника може бути подана кредитором незалежно від розміру його вимог до
боржника та строку виконання зобов'язань.

Наведена норма передбачає, що заява
про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника є підставою для
порушення провадження у справі й у випадку наявності будь-якої з підстав,
передбачених статтею 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

З матеріалів справи вбачається, що
приймаючи постанову про визнання ТОВ "БМ "Усбудмонтаж" банкрутом
на підставі  ст. 52 Закону місцевий
господарський суд виходив з того, що заявлені вимоги ініціюючого кредитора
визнані боржником, документально підтверджені, не виконані боржником після
настання встановлено  строку їх оплати, а
факт відсутності боржника за юридичною адресою підтверджено листом начальника
ГВПМ ДПІ у Голосіївському районі м. Києва від 04.10.2007.

30.10.2007 ліквідатором банкрута було
надано господарському суду на затвердження звіт та ліквідаційний баланс (а.с.
50-55),  в якому вказано, що здійсненими
ліквідатором заходами майнових активів боржника не виявлено, майно у банкрута
відсутнє. Ухвалою господарського суду м. Києва від 04.12.2007 подані звіт та
ліквідаційний баланс було затверджено.

Однак,
при винесенні оскаржуваної ухвали господарський суд не з'ясував дійсних
обставин справи, прав і обов'язків учасників спірних правовідносин, що вплинуло
на правильність застосування норм матеріального та процесуального права, чим
порушення судами вимог ст. 43 ГПК України щодо повного, всебічного і
об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ст. 32 Закону після
завершення усіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського
суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого додаються показники виявлення
ліквідаційної маси; відомості про реалізацію об'єктів ліквідаційної маси,
реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашених вимог кредиторів;
документи, які підтверджують погашення вимог кредиторів.

Матеріалами справи підтверджується,
що ухвала суду першої інстанції про затвердження звіту ліквідатора та
ліквідаційного балансу не містить аналізу звіту ліквідатора; не дає оцінки
наявності (відсутності) необхідних додатків до звіту ліквідатора, зокрема,
реєстру (переліку) вимог кредиторів, даних інвентаризації майна боржника; не
дає оцінки відсутності запитів фондам соціального страхування та податковому
органу на предмет встановлення їх кредиторських вимог; не встановлює переліку
кредиторів, чиї вимоги виявились незадоволеними за наслідками проведеної
ліквідаційної процедури; не мотивує висновків суду про необхідність ліквідації
юридичної особи боржника.

Окрім
того, згідно із ст. 93 ЦК України місцезнаходженням юридичної особи є адреса
органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи
закону виступають від її імені.

П. 5
ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних  осіб -підприємців»передбачено, що
місцезнаходження юридичної особи - адреса органу або особи, які відповідно до
установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

Ст.
16 вказаного Закону передбачено, що з метою забезпечення органів державної
влади та учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних
осіб та фізичних осіб (підприємців) створюється Єдиний державний реєстр, який
містить відомості щодо місцезнаходження юридичної особи, дати та номеру записів
про проведення державної реєстрації юридичної особи, дату та номеру записів про
внесення змін до нього, дати видачі або зміни свідоцтва про державну
реєстрацію, дані про установчі документи, дати та номери записів про внесення
змін до них, про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням тощо.

Відповідно
до вимог ст. 17 Закону, який набув чинності з 01.07.2004 року, в Єдиному
державному реєстрі містяться відомості про відсутність юридичної особи за її
місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу,
а також відомості про зарезервовані найменування юридичних осіб.

Відповідно
до вимог ч. 1, 3 ст. 18 вказаного Закону, якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного реєстру були внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного реєстру , не були до нього внесені, вони не
можуть бути використані в спорі з третьою особою.

Вказаний
Закон також визначає порядок внесення до Єдиного державного реєстру записів про
відсутність юридичної особи за її
місцезнаходженням, які здійснюються державним реєстратором  (п. 7 ст. 19 зазначеного Закону).

Згідно
з ч. 8 ст. 19 зазначеного Закону, якщо до Єдиного державного реєстру не внесено
запис про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, то в разі
неодержання реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну
особу в установлений частиною сьомою цієї статті строк, а також у разі
одержання державним реєстратором від органу державної податкової служби
повідомлення встановленого зразка про відсутність юридичної особи за її
місцезнаходженням державний реєстратор зобов'язаний у строк, що не перевищує
десяти робочих днів з дати, яка встановлена для подання реєстраційної картки
про підтвердження відомостей про юридичну особу, або з дати одержання
повідомлення від органу державної податкової служби, направити рекомендованим
листом юридичній особі повідомлення про необхідність подання державному
реєстратору реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну
особу.

Виходячи
з вимог ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до
законодавства  повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами
доказування.

В
якості доказу відсутності боржника за місцезнаходженням, до матеріалів справи
надано  лист ГВПМ ДПІ у Голосіївському
районі м. Києва від 04.10.2007 (а.с.19) про відсутність боржника за місцезнаходженням
за адресою: м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 16, не знаходиться, а остання
реєстраційна дія була 11.10.2006 (а.с.35).

Зважаючи
на викладене, з посиланням на приписи ч. 1, 3 ст. 18 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців», суд при
порушенні справи про банкрутство відповідно до ст.  52 Закону не надав оцінки зазначеному акту на
предмет його належності в обґрунтування обставин відсутності боржника за
адресою місцезнаходження (з такими висновками погодився Верховний Суд України в
постанові №07/297 від 06.11.2007 у справі №43/427)  .

Окрім
того, ч. 3 ст. 6 Закону встановлено, що справа про банкрутство порушується
господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора до боржника сукупно
складають не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були
задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх
погашення строку, якщо інше не передбачено цим законом.

При
цьому безспірність вимог кредитора повинна підтверджуватись документами, які
кредитор зобов'язаний додати до заяви про порушення справи про банкрутство.

Перелік
цих документів міститься в п. 8 ст. 7 Закону, в якому зокрема зазначається, що
кредитор повинен додати до заяви виконавчі документи, чи інші документи, які підтверджують
визнання боржником вимог кредитора.

За
приписами частини 8 статті 1 Закону безспірні вимоги кредиторів - вимоги
кредиторів, визнані боржником, інші вимоги кредиторів, підтверджені виконавчими
документами чи розрахунковими документами, за якими відповідно до законодавства
здійснюється списання коштів з рахунків боржника.

Як
вбачається із змісту заяви про порушення справи про банкрутство та додатків до
неї, ініціюючий кредитор обґрунтовував безспірність своїх вимог визнанням
боржником претензії № від 02.07.2007 (а.с. 17), згідно відповіді № 78 від
09.07.2007, та не надав виконавчих документів чи розрахункових документів, за
якими відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків
боржника.

Ухвала
суду про затвердження звіту ліквідатора, ліквідаційного балансу та припинення
провадження у справі є за своєю правовою природою судовим рішенням, яке
підсумовує хід ліквідаційної процедури, в якому необхідно повно відобразити
обставини, що мають значення для даної справи (вчинення належних дій
ліквідатором по виявленню активів та пасивів боржника, зокрема,  встановлення судом обставин неможливості
відновлення платоспроможності боржника внаслідок вжитих ліквідатором заходів,
встановлення неможливості задоволення визначених за звітом ліквідатора вимог
кредиторів та необхідності у зв'язку з цим ліквідації боржника, обґрунтування
оплати послуг арбітражного керуючого, якщо до звіту ліквідатора додається звіт
про його витрати та оплату послуг), висновки суду про встановлені обставини і
їх правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності та
підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні
(Постанова Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 №11).

З
врахуванням викладеного оскаржувану ухвалу суду першої інстанції не можна
вважати законними та обґрунтованими, тому вона підлягає скасуванню, а справа
направленню до суду першої інстанції для розгляду на стадії ліквідаційної
процедури.

При
новому розгляді справи суду слід врахувати приписи статей 17-18 Закону України
“Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців”, ст. 32,
52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання
його банкрутом" , повно та всебічно дослідити всі суттєві обставини, що
мають значення для правильного  вирішення
спору, перевірити ствердження  та  заперечення сторін,  всім зібраним
доказам надати належну оцінку в їх сукупності та вирішити спір  відповідно
до вимог  закону.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119
- 11112 ГПК України Вищий господарський суд України -

П
О С Т А Н О В И В:

Касаційну
скаргу  Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі М.Києва
задовольнити.

Ухвалу
господарського суду м. Києва від 14.12.2007 про затвердження звіту та
ліквідаційного балансу  у справі №
23/454-б скасувати.

Справу  передати на новий розгляд до господарського
суду м. Києва.

Головуючий -
М.І. Хандурін

Судді
О.М. Мамонтова

О.С.
Удовиченко