ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.08                                                                                 Справа № 15/59пн

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Брянківський рудоремонтний завод», м. Брянка Луганської області

до Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації», м. Брянка Луганської області

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Відкрите акціонерне товариство «Брянківський рудоремонтний завод», м. Брянка Луганської області

про визнання права власності та зобов’язання зареєструвати право власності

Суддя Пономаренко Є.Ю.

Представники:

від позивача –Голатова І.В., юрисконсульт, довіреність № 106 від 25.02.08;

від відповідача –Іванова С.М., реєстратор, довіреність № 169 від 09.06.08;

від третьої особи –представник не прибув.

До початку слухання справи по суті не заявлено вимогу про фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв’язку з чим відповідно до ст. ст. 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України таке фіксування судом не здійснювалося.

Суть спору: позивачем заявлено вимоги:

- визнати за позивачем право власності на нерухоме майно –будівлю нового заводоуправління, що знаходиться за адресою Луганська область, м. Брянка, вул. Щетиніна, 7, інвентарний номер № 3854, та на нерухоме майно –будівлю ремонтно-механічну ділянку, що знаходиться за адресою Луганська область, м. Брянка, вул. Щетиніна, 13, інвентарний № 204;

- зобов’язати комунальне підприємство бюро технічної інвентаризації м. Брянка зареєструвати нерухоме майно за адресами: будівлю нового заводоуправління Луганська область, м. Брянка, вул. Щетиніна, 7, інвентарний номер № 3854 та будівлю ремонтно-механічну ділянку Луганська область, м. Брянка, вул. Щетиніна, 13, інвентарний № 204.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач придбав спірне нерухоме майно у третьої особи - Відкритого акціонерного товариства «Брянківський рудоремонтний завод»на підставі двох договорів купівлі-продажу від 31.01.2008 р., укладених в простій письмовій формі, які рішенням Господарського суду Луганської області визнані дійсними.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому проти позову про визнання права власності не заперечує, а також надав пояснення щодо причин відмови в реєстрації права власності на спірне майно за позивачем.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін та третьої особи, встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Позов про визнання права власності на майно подано до комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації», яке не є належним відповідачем у даній справі, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України Підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Згідно ст. 21 ГПК України відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Відповідач не оспорює право власності позивача на майно. У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що не заперечує проти вимоги про визнання за позивачем права власності.

Бюро технічної інвентаризації згідно Тимчасового положення про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. N 7/5 здійснює лише державну реєстрацію об'єктів нерухомого майна, отже, воно взагалі не може бути відповідачем за позовами про визнання права власності на об'єкт нерухомого майна.

Зазначена правова позиція наведена в постанові судової палати у господарських справах Верховного суду України від 04.07.2006р.

Так, комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації», не є належним відповідачем за позовом про визнання права власності.

Тому, у задоволенні даної позовної вимоги до такого відповідача слід відмовити.

Крім того, слід зазначити наступне.

Позивач вказує, що придбав спірне нерухоме майно у третьої особи - Відкритого акціонерного товариства «Брянківський рудоремонтний завод»на підставі двох договорів купівлі-продажу від 31.01.2008 р., укладених в простій письмовій формі, які рішенням Господарського суду Луганської області від 25.03.2008 р. у справі №3/9пд визнані дійсними на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Наданих позивачем доказів недостатньо для встановлення факту переходу до нього права власності з наступних підстав.

Згідно ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 Цивільного кодексу України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Також, в ч. 1 ст. 210 ЦК України встановлено, що правочин, який підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Вказані норми є імперативними.

У даному випадку, договори купівлі-продажу між позивачем та третьою особою складені в простій письмові формі, не були посвідчені нотаріально та не здійснена їх державна реєстрація як правочинів.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України визнання судом дійсним договору замінює його нотаріальне посвідчення.

Чинним законодавством не передбачено жодної норми, яка б вказувала на те, що у разі визнання судом договору дійсним за ч. 2 ст. 220 ЦК України вчинення державної реєстрації такого договору не вимагається.

Момент, з яким закон пов’язує набуття права власності за договором визначено статтею 334 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 3 даної статті право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Отже можна дійти висновку про те, що визнання договору дійсним допускається у випадках, коли відповідний договір підлягає лише нотаріальному посвідченню, тобто у разі якщо здійснення державної реєстрації такого правочину не вимагається за законом.

Нормою ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України в імперативному порядку визначено, що якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Доказів вчинення державної реєстрації правочинів - договорів купівлі-продажу від 31.01.2008 р. між позивачем та третьою особою, суду не надано.

Законодавство не передбачає іншого моменту набуття права власності за договором, який підлягає державній реєстрації, а ніж момент такої реєстрації.

Тому, визнання судом дійсними договорів купівлі-продажу не є підставою виникнення у позивача права власності на нерухоме майно.

Таким чином, вимога про визнання права власності на нерухоме майно не підлягає задоволенню за чинних на даний час обставин.

Здійснення державної реєстрації правочину та проведення реєстрації права власності в БТІ є абсолютно різними юридично значимими діями з абсолютно різними правовими наслідками.

Якщо ж позивач все ж таки вважає, що він вже набув права власності на підставі договорів купівлі-продажу від 31.01.2008 р., то він не позбавлений права звернутися з позовною вимогою лише про спонукання БТІ зареєструвати його право до адміністративного суду.

В частині вимог про зобов’язання відповідача здійснити державну реєстрацію, заявлених в порядку господарського судочинства, провадження у справі слід припинити на підставі п.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України у зв’язку з тим, що справа в цій частині не підлягає розглядові в господарському суді за правилами Господарського процесуального кодексу України, а може розглядатися в адміністративному суді за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Кодексу адміністративного судочинства України справою адміністративної юрисдикції визнається публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Реєстрацію прав власності згідно з п. 1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 28 січня 2003 року N 6/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 28 січня 2003 року N 66/7387, здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації.

Вказане свідчить, що БТІ на основі законодавства виконують делеговані владні повноваження у сфері суспільних правовідносин, пов'язаних зі здійсненням від імені держави дій щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Тому, виходячи з суб’єктного складу сторін, предмету судового розгляду в частині спонукання БТІ провести реєстрацію права власності та з урахуванням практики Верховного суду України, провадження у справі за даною вимогою може здійснюватися за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, дана справа порушена за позовною заявою, поданою за правилами Господарського процесуального кодексу України в частині вимог про спонукання відповідача вчинити дії по реєстрації права власності на нерухоме майно не підлягає розглядові в господарському суді за правилами Господарського процесуального кодексу України та відповідно провадження у даній господарській справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

У зв’язку з цим суд роз’яснює, що позивач має право на звернення з даною позовною вимогою за адміністративним позовом в порядку Кодексу адміністративного судочинства України до Луганського окружного адміністративного суду.

Відповідно до ст. ст. 22, 44, 49 ГПК України державне мито у сумі 3458 грн. 88 коп. (за вимогою майнового характеру –про визнання права власності) і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп. відносяться на позивача.

При подачі позову позивачем було сплачено державне мито лише у розмірі 85 грн., як за вимогою немайнового характеру, провадження за якою судом припинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п.3 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.93р. № 7-93 “Про державне мито” державне мито в сумі 85 грн. 00 коп., яке перераховано за платіжним дорученням від 23.04.2008 р. №2664 підлягають поверненню позивачу.

За вимогою майнового характеру –про визнання права власності на майно, у задоволенні якої судом було відмовлено, державне мито позивачем сплачено не було.

Відповідно до підпункту «а»пункту 2 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито»розмір державного мита із заяв майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менш 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 102 грн. і не більше 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, із позовних заяв немайнового характеру, в тому числі із заяв про визнання недійсними повністю або частково актів ненормативного характеру, становить 5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 грн. Згідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/675 від 14.08.07 державне мито з позовної заяви про визнання права власності визначається з урахуванням вартості спірного майна та з огляду на приписи пунктів 29 і 30 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 22.04.1993 N 15. Відповідно до пункту 32 розділу V Інструкції про порядок справляння державного мита (затвердженої наказом Головної Державної податкової інспекції України № 15 від 22.04.1993) з позовних заяв про право власності на майно державне мито сплачується виходячи із вартості майна. У постанові Верховного Суду України від 25.12.2007 8/219-07 та ухвалі Вищого господарського суду України від 05.03.08 № 18/523пн викладено таку ж правову позицію.

Тому, враховуючи що загальна ціна продажу спірного майна за договорами купівлі-продажу складає 345887,96 грн., з позивача додатково слід стягнути у доход державного бюджету мито в сумі 3458 грн. 88 коп.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні за згодою присутніх у судовому засіданні представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 44, 49, п. 1 ч. 1 ст. 80, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Брянківський рудоремонтний завод», м. Брянка Луганської області до Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації», м. Брянка Луганської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Відкритого акціонерного товариства «Брянківський рудоремонтний завод», м. Брянка Луганської області про визнання права власності та зобов’язання зареєструвати право власності відмовити частково.

2. Відмовити у задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на нерухоме майно –будівлю нового заводоуправління, що знаходиться за адресою Луганська область, м. Брянка, вул. Щетиніна, 7, інвентарний номер № 3854, та на нерухоме майно –будівлю ремонтно-механічну ділянку, що знаходиться за адресою Луганська область, м. Брянка, вул. Щетиніна, 13, інвентарний № 204.

3. В решті позовних вимог - по зобов’язанню Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації»(м. Брянка) зареєструвати нерухоме майно за адресами: будівлю нового заводоуправління Луганська область, м. Брянка, вул. Щетиніна, 7, інвентарний номер № 3854 та будівлю ремонтно-механічну ділянку Луганська область, м. Брянка, вул. Щетиніна, 13, інвентарний № 204, провадження у справі припинити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Брянківський рудоремонтний завод», м. Брянка Луганської області, вул. Щетиніна, б. 12, ідентифікаційний код за у доход:

- державного бюджету України рахунок 0006, банк ГУ ДКУ в Луганській області, одержувач УДК у м. Луганську ГУ ДКУ в Луганській області, МФО 804013, , код бюджетної класифікації 22090200, символ звітності банку 095, державне мито у сумі 3458 грн. 88 коп. Видати наказ Державній податковій інспекції.

5. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Брянківський рудоремонтний завод», м. Брянка Луганської області, вул. Щетиніна, б. 12, ідентифікаційний код за : державне мито в сумі 85 грн. 00 коп., яке перераховано за платіжним дорученням від 23.04.2008 р. №2664. Підставою для повернення вказаних сум є дане рішення, засвідчене печаткою суду.

В судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення. Рішення, оформлене відповідно до ст. 84 ГПК України, підписано 25.06.2008 р.

На підставі ч. 3 ст. 85 ГПК України дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя

Є.Ю. Пономаренко