ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2008 р.

№ 24/80

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Полякова Б.М. –головуючого,

Катеринчук Л.Й. (доповідач),

Ткаченко Н.Г.

розглянувши касаційну скаргу

управління Пенсійного фонду України в Лохвицькому районі Полтавської області

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2006

у справі

господарського суду

№ 24/80

міста Києва

за позовом

управління Пенсійного фонду України в Лохвицькому районі Полтавської області (далі – позивач)

до

Українського державного підприємства поштового зв’язку «Укрпошта»(далі –відповідач)

про

стягнення 7965,86 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники :

від позивача

Туник О.Д. (дов. №29 від 09.01.2008)

від відповідача

не з’явились

В С Т А Н О В И В :

В січні 2006року позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення 7965,86грн. пені за нецільове використання коштів згідно Договору про співробітництво від 25.06.2007року.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.04.2006 у справі № 24/80 позов задоволено шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 7 965 грн. 86 коп. пені, стягнуто в доход Державного бюджету України 102 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу на користь Державного підприємства "Судовий інформаційний центр".

Не погоджуючись з таким рішенням Лохвицький вузол поштового зв'язку Полтавської обласної дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта", який діє від імені відповідача (дов. б/н від 27.01.2006), подав апеляційну скаргу № 55 від 28.04.2006, якою просив його скасувати і прийняти нове рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог, аргументуючи відсутністю встановлення в акті перевірки від 16.09.2005 нецільового використання коштів; відповідальністю банку за несвоєчасне чи неправильне списання суми з рахунків вузла поштового зв'язку; відсутністю укладеного договору на відповідальне зберігання коштів між вузлом поштового зв'язку та банком; проведенням списання коштів з рахунків банком, а не відповідачем; передачею пенсійних коштів в банк на відповідальне зберігання за наявності фінансової необхідності.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2006 апеляційну скаргу відповідача задоволено, рішення суду від 18.04.2006 скасовано, в задоволенні позову відмовлено, стягнуто з позивача на користь відповідача 51 грн. державного мита, доручено суду першої інстанції видати наказ. Рішення суду вмотивовано відсутністю в договірних зобов'язаннях сторін фінансових санкцій (пені) за списання банком коштів на виплату пенсій за днем виписки чеку поштовим відділенням, якщо воно передувало фактичному отриманню поштовим відділенням коштів на виплату пенсій.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції, позовні вимоги задоволити, аргументуючи порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, статті 110 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України переглянувши у касаційному порядку постанову суду апеляційної інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з такого.

Статтею 110 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що організація, що здійснює виплату і доставку пенсій, несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання покладених на неї функцій відповідно до законодавства та укладеного з нею договору.

Отже, відповідальність організації, що здійснює виплату та доставку пенсій може наступати у випадку, прямо передбаченому законодавством або договором.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, 25.06.2003 між Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, Полтавським обласним управлінням Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" та Полтавською дирекцією Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" укладено договір про співробітництво яким, відповідно, передбачено: визначення порядку організації, оформлення, фінансування та виплати пенсій пенсіонерам області (п. 1.); перерахування фондом коштів на виплату пенсій безпосередньо на рахунки вузлів зв'язку та поштамту за 2 дні до початку виплатного періоду згідно з їх заявками (п. 2.1.); здійснення фондом контролю за цільовим використанням коштів фонду вузлами зв'язку та поштамтами і своєчасністю виплати ними пенсій (п. 2.1.5.); ведення дирекцією щоденного обліку руху цих коштів з метою запобігання їх нецільового використання (п. 2.2.10.); забезпечення банком вузлів зв'язку та поштамтів готівкою протягом наступного робочого дня від дня отримання заявки (п. 2.3.2.); сплату банком фонду щомісячно 50 % від ставки НБУ за користування тимчасово вільними коштами (п. 2.3.3.); сплату поштамтом та вузлами поштового зв'язку пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який стягується пеня, за нецільове використання коштів фонду (п. З.2.).

Апеляційним судом встановлено відсутність договірних зобов'язань про сплату організацією, яка здійснює доставку та виплату пенсій, фінансових санкцій (пені) за списання банком коштів на виплату пенсій за днем виписки чеку поштовим відділенням, якщо воно передувало фактичному отриманню поштовим відділенням коштів на виплату пенсій.

Апеляційним судом встановлено, що згідно Акту від 16.09.2005 року перевірки цільового використання коштів Пенсійного фонду України на виплату пенсій та допомог, проведеної з 14.09.2005 по 16.09.2005 представниками позивача, встановлено списання банком коштів призначених на виплату пенсій, за днем виписки чеку вузлом зв'язку, а не за фактом отримання ним готівки, що призвело до недоотримання фондом відсотків банку за користування тимчасово вільними коштами в сумі 1 991 грн. 47 коп. та не виявлено нецільового використання коштів (додатки №№ 5, 8, 9).

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України, діючи в межах повноважень суду касаційної інстанції згідно приписів статей 111-5, 111-7 Господарського процесуального кодексу України, погоджується з висновками суду апеляційної інстанції та не вбачає підстав для скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2006 у справі.

Доводи скаржника про те, що відповідачем не в повній мірі виконувались умови договору про співробітництво 25.06.2003 спростовуються висновками апеляційного суду про відсутність договірних зобов'язань на предмет сплати пені організацією, яка здійснює доставку та виплату пенсій у випадку подання нею заявок (чеків) на виплату пенсій не в день фактичного отримання коштів пенсійного фонду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 111-5,111-7,111-9,111-11 ГПК України Вищий господарський суд України –

П О С Т А Н О В И В :

1.          Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Лохвицькому районі Полтавської області залишити без задоволення.

2.          Постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2006 залишити без змін.

Головуючий Б. Поляков

Судді                                                                        Л. Катеринчук

Н. Ткаченко