ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м. Хмельницький, Майдан Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"19"
березня 2008 р.
Справа №9/85-НА

За
позовом  Приватного підприємцяОСОБА_1м.
Дунаївці

до
Управління Пенсійного фонду України в Дунаєвецькому районі м. Дунаївці

про  визнання нечинною вимоги про сплату боргу від
05.11.2007 р.

Суддя Олійник
Ю.П.
Секретар судового засідання Морзюк О.А.

Представники
сторін:

Позивача - не з'явився,

Відповідача - Вознічук
О.П. -за дов. від 30.11.07,

У
судовому засіданні  оголошено  вступну і резолютивну частини постанови
згідно ст. 160 КАС України.

Позивач у позовній заяві
просить визнати нечинною вимогу про
сплату боргу від 05.11.07 на суму 181,62грн. Позовні вимоги
обґрунтовують тим, що вимога про сплату боргу від 05.11.07 є необґрунтованою,
бо існує інша не скасована вимога аналогічного змісту від 04.09.07. Звертається
увага , що подвійне стягнення одного і того ж боргу за різним вимогами
заборонена. Позивач просить розглядати справу без її  участі.

Відповідач у запереченнях на позов та  його представник у судовому    засіданні
проти позову    заперечують ,
посилаючись на те, що ним не порушувались вимоги Закону України „Про вирішення
питання щодо заборгованості суб'єктів підприємницької діяльності, які
застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності у зв'язку з не
перерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного
Фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати
працездатності, Фонду соціального страхування
на випадок безробіття протягом 2004р.- першого кварталу 2005р.”,
оскільки позивачу не понараховувались страхові внески та не  застосовувались фінансові санкції . Звертає
увагу, що згідно ст.1 даного Закону не вважаються заборгованістю суми страхових
внесків, які сплачені платниками єдиного податку , але не перераховані
держказначейством на рахунки Пенсійного фонду України. Зазначає, що на дату
розгляду справи зазначена у вимозі недоїмка зменшена на суму страхового внеску,
сплаченого у складі єдиного податку. Крім того, посилаються  на
ст.ст.5, 11, 14, 15, 17, 18 , 106
та  Прикінцеві  положення
Закону України „ Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”.

Розглядом
матеріалів справи встановлено наступне.

Позивач зареєстрований як
суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа згідно свідоцтва про державну
реєстрацію № 450740, зареєстрований  як
платник єдиного податку.

Відповідачем  складено акт № 455 про розрахунок належних до
сплати сум фіксованого розміру страхового внеску з урахуванням частин єдиного (
фіксованого) податку.  Визначено, що за
перший квартал 2005р.  за позивачем
рахується заборгованість в сумі 181,62грн. по сплаті фіксованого розміру
страхового внеску .   При цьому  використано довідку  ДПІ у Дунаєвецькому районі № 323Т19-026 від
18.02.08.

04.09.07 відповідачем виставлено
позивачу вимогу №Ф-428 У про сплату боргу на суму 181,62 грн.

У зв'язку з несплатою суми боргу
відповідачем надіслано позивачу спірну
вимогу про сплату боргу від 05.11.07 на суму 181,62грн.

Позивач, вважаючи дану вимогу такою,
що прийнята необгрунтовано, просить її скасувати.

Досліджуючи надані
сторонами докази, наведені представниками сторін міркування та заперечення,
оцінюючи їх в сукупності, судом приймається до уваги наступне.

Відносини,
що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного
страхування регулюються Законом України “Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування” №1058-IV від 09.07.2003 р.(надалі Закону), який набрав
чинності з 01.01.2004 р. Нормами ст. 5 вказаного Закону встановлено, що
визначення платників страхових внесків, порядок нарахування, обчислення і
сплати страхових внесків, порядок нарахування, обчислення і сплати страхових
внесків регулюються виключно цим Законом.

Згідно п.5 ст.14 та п.1 ст.15
Закону страхувальниками та платниками страхових внесків є фізичні  особи
-  суб'єкти підприємницької
діяльності,  у тому числі ті, які обрали
особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), та члени
сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Зазначене
свідчить про те, що не зважаючи на те, що згідно Указу Президента “Про спрощену
систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва”
№727 позивач обрав особливий спосіб оподаткування та перейшов на спрощену
систему оподаткування шляхом сплати єдиного податку, на нього стосовно сплати  страхових внесків  поширюється дія Закону України “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”  .  Збір
на обов'язкове державне пенсійне страхування -це платіж, який ст. 14 Закону
України  "Про систему оподаткування
" віднесено до загальнодержавних податків
і зборів, сплачується  в порядку,
передбаченому Законом України "Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".  Натомість
згідно  ст.18 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" страхові
внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій
території України в порядку, встановленому цим Законом, вони не включаються до
складу податків, інших обов'язкових платежів, що  складають систему оподаткування, на ці внески
не поширюється податкове  законодавство.

Враховуючи вищезазначене, позивач
виступає платником страхових внесків до солідарної системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Пунктом
6 ч. 2 ст. 17 Закону передбачено, що страхувальники зобов'язані нараховувати,
обчислювати і сплачувати у встановлений строк та в повному обсязі страхові
внески.

Відповідно
до пп.4 п.8 Прикінцевих положень Закону
фізичні особи -суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), на період дії
законодавчих актів з питань особливого оподаткування сплачують страхові внески
у порядку, визначеному цим Законом у фіксованому розмірі.

За   період
з 1.01.05 по 30.03.05  статтею 45
Закону України „Про Державний бюджет України на 2005р.”  встановлено фіксований розмір страхових
внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування для фізичних осіб
- суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований, єдиний податок), та членів сімей зазначених осіб,
які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, у розмірі
мінімального страхового внеску, визначеного Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".   Відповідно до ст. 1 даного Закону
мінімальний страховий внесок  - це сума
коштів, що визначається як добуток мінімального розміру заробітної плати на
розмір страхового внеску, встановлених законом на день отримання заробітної плати
(доходу). За перший квартал 2005р. розмір мінімального страхового внеску
становить 83,84 грн. за один календарний місяць.

Судом
враховується, що  відповідачем
обґрунтовано визначено розрахунок суми страхових внесків позивача за перше
півріччя 2005р., згідно якого  фіксований
розмір страхового внеску за січень -83,84 грн., лютий  -83,84 грн. та березень -81,14 грн.  Відповідно
згідно картки особового рахунку
за позивачем рахується заборгованість по сплаті страхових внесків в сумі
181,62 грн. При цьому дотримано вимог Закону України  "Про
вирішення  питання щодо
заборгованості суб'єктів господарської діяльності, які застосовують особливі
умови оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з неперерозподілом
Державним казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України,
Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду
соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004 року - І кварталу
2005  року".

Згідно
ст.106 Закону України “Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування” суми страхових  внесків своєчасно не нараховані та/або не
сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому
числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових внесків
і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових
санкцій.  При цьому  згідно
пункту 3  даної статті
територіальні  органи  Пенсійного
фонду  за  формою
і  у строки, визначені правлінням
Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її
сплату.     Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.    Протягом десяти
робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник
зобов'язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій.    Страхувальник у разі незгоди з розрахунком
суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує її з органами
Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, а в разі
неузгодження вимоги із органами Пенсійного фонду має право на оскарження вимоги
в судовому порядку.   Про оскарження
вимоги територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки до
виконавчої дирекції Пенсійного фонду або в судовому порядку страхувальник зобов'язаний
письмово повідомити відповідний територіальний орган Пенсійного фонду протягом
трьох робочих днів із дня звернення до виконавчої дирекції Пенсійного фонду чи
суду.     Узгодження вимоги
територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки здійснюється на
підставі заяви страхувальника, яка розглядається територіальним органом
Пенсійного фонду протягом трьох робочих днів після її отримання, та поданих
страхувальником документів, що свідчать про неправильність обчислення сум
недоїмки, зазначених у вимозі.     У разі
узгодження страхувальником вимоги про сплату недоїмки з територіальним органом
Пенсійного фонду цей орган зобов'язаний у строк, визначений для розгляду заяви
страхувальника про узгодження вимоги, надіслати йому узгоджену вимогу про
сплату недоїмки, а страхувальник зобов'язаний сплатити узгоджену суму недоїмки
протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги.     У разі якщо страхувальник, який одержав
вимогу територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки і протягом
десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму
недоїмки разом з застосованою до нього фінансовою санкцією, включеної до
вимоги, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не
оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив
вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів
після отримання узгодженої вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду
звертається в установленому законом порядку і подає вимогу про сплату недоїмки
до відповідного підрозділу державної виконавчої служби. У зазначених випадках
орган Пенсійного фонду також має право звернутися до суду чи господарського
суду з позовом про стягнення недоїмки. У разі звернення органу Пенсійного фонду
з позовом про стягнення недоїмки до
господарського суду передбачені законодавством заходи досудового
врегулювання спорів не застосовуються.
територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені
правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку,
вимогу про її сплату

Згідно
та п.8 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками   та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України ,
затв.   Постановою правління   Пенсійного фонду України  19.12.2003
N 21-1 , зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України   16 січня 2004
р.  за N 64/8663 , органи  Пенсійного
фонду   надсилають   страхувальникам вимогу про сплату недоїмки в
таких випадках:

а) якщо дані документальних перевірок
результатів діяльності страхувальника свідчать про донарахування сум страхових
внесків;

б) якщо страхувальник має на кінець
звітного базового періоду недоїмку зі сплати страхових внесків;

в) якщо страхувальник має на кінець
звітного періоду борги зі сплати фінансових санкцій (штрафів) та пені.

У випадку "а" вимога надсилається
одночасно з актом документальної перевірки.

У випадку "б" вимога надсилається
щомісяця протягом п'яти робочих днів, наступних за звітним базовим
періодом.

Оскільки
станом на 01.09.07 у позивача існував борг в сумі 181,62грн., йому відповідно
направлена вимога від 04.09.07. Станом на 01.11.07 за відповідачем рахувався
борг в сумі 181,62грн., тому відповідачем правомірно направлена вимога від
05.11.07.

За таких обставин суд вважає, що
позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 3 ст. 94 КАСУ
судові витрати, здійснені позивачем , покладаються на нього .

Керуючись
ст.ст. 6, 14, 71, 86, 94, 104, 158-163, 167, 254-259, п.п.3,6-7 Розділу 7
„Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства
України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

У позові  Приватного підприємцяОСОБА_1м. Дунаївці   до Управління Пенсійного фонду України в
Дунаєвецькому районі м. Дунаївці
про  визнання нечинною вимоги про
сплату боргу від 05.11.2007 р. відмовити.

Згідно ст.ст. 185-186 КАСУ
сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають право оскаржити в
апеляційному порядку Постанову повністю або частково. Заява про апеляційне
оскарження подається протягом 10 днів з дня проголошення, апеляційна скарга
подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Подаються до апеляційного  суду через суд
першої інстанції.

Згідно
ст. 254 КАСУ Постанова, якщо інше не встановлено КАСУ набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку
заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але
апеляційна скарга не була подана у строк, постанова  суду першої інстанції набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя