ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.08 Справа № 21/73

За позовом: ВАТ “Підгаєцький маслосирзавод “Коропець”, м.Підгайці

до відповідача: ТзОВ Торгово-виробнича компанія «Волді», м.Львів

про стягнення 23104,21 грн.

Cуддя Масловська Л.З.

Представники:

від позивача - Романів О.М. - представник

від відповідача - Тіхієнко М.Я. - представник

Представникам сторін роз’яснено їх права та обов’язки відповідно до ст. 20, 22 ГПК України.

Суть спору:

Позов заявлено ВАТ “Підгаєцький маслосирзавод “Коропець”, м.Підгайці до ТзОВ Торгово-виробнича компанія «Волді», м.Львів про стягнення 23104,21 грн.

Ухвалою господарського суду від 17.03.2008 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 08.04.2008 року.

Для всебічного, повного та об’єктивного вирішення спору по суті, розгляд справи відкладався ухвалою суду та в судовому засіданні оголошувалася перерва.

Представник позивача в судове засідання з’явився, позовні вимоги підтримав, подав виписки з банку, що підтверджують часткову оплату відповідачем основного боргу в сумі 9000 грн.

Відповідач в судовому засіданні усно позовні вимоги визнав.

Справа розглядається відповідно до ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши повноважних представників сторін, суд встановив.

27 травня 2007 року між ВАТ “Підгаєцький маслосирзавод “Коропець” та ТзОВ Торгово-виробнича компанія «Волді» був укладений контракт про купівлю-продаж товарів.

Відповідно до ст.ст. 638, 639 Цивільного Кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо інше не встановлено законом, у даному випадку сторони уклали договір у письмовій формі. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог закону (ст. 627 ЦК України).

У відповідності до п.1.1 контракту продавець зобов’язався передати товар у власність покупця, а покупець прийняти товар і оплатити за нього встановлену даним контрактом вартість.

Відповідно до норм вищезазначеного контракту, відповідачу було поставлено товар на загальну суму 21463,25 грн., що підтверджується накладною №16431 від 20.08.2007 р.

Пунктом 6.2. контракту встановлено, що оплата залишкової суми товару здійснюється покупцем не пізніше 10 календарних днів з дати передачі товару покупцю.

Відповідач, порушуючи умови контракту, лише частково погасив вартість товару, тому станом на день подання позову заборгував позивачу 18429,56 грн.

12.12.2007 року позивач надіслав на юридичну адресу відповідача претензію з вимогою оплатити заборгованість за отриману продукцію, яку останній залишив без відповіді.

В судове засідання позивач подав докази оплати відповідачем 9000 грн. основного боргу, що підтверджується виписками з банку (в матеріалах справи), тому в цій частині провадження слід припинити в порядку п.1.1 ст.80 ГПК України.

Згідно п. 8.2. контракту, у випадку прострочення розрахунків за продані товари покупець сплачує продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний календарний день прострочення, позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 1562,17 грн.

Відповідно до п.8.2 договору та п.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати в сумі 2377,34 грн. та позивачем нараховано відповідачу 8% річних в сумі 735,14 грн.

Зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

Відповідно до ст. 193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

У відповідності до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку позовні вимоги задоволити частково.

Судові витрати покласти на відповідача, пропорційно до задоволених вимог, у відповідності до вимог ст.49 ГПК України.

Керуючись ст. 193 ГК України, ст.ст. 625, 627, 638, 639 ЦК України, ст. 33, 49, 82-84, 116 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задоволити частково.

2.          В частині стягнення 9000 грн. боргу –провадження припинити.

3.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробничої компанії «Волді», м.Львів, вул.Пимоненка,3 р/р на користь ВАТ «Підгаєцький маслосирзавод «Коропець», Тернопільська обл., м.Підгайці, вул.Міцкевича,16 –9429,56 боргу, 1562,17 грн. пені, 735,14 грн. 8% річних, 2377,34 грн. інфляційних втрат, 210 грн. державного мита та 108 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Наказ видати відповідно ст. 116 ГПК України.

Суддя