ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2008 р.

№ 35/206

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Остапенка М.І. (головуючий),

Харченка В.М.,

Борденюк Є.М.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні у м. Києві

за участю представника позивача:

Буднік Н.Л. та представника відповідача –Роїки В.І.

касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "ТМО-Сервіс"

на постанову

від 04.12.2007

Київського апеляційного

господарського суду

у справі

№ 35/206

господарського суду

міста Києва

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська інвестиційно-будівельна компанія "Новоград"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "ТМО-Сервіс"

про

стягнення 162391,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2007 року товариство з обмеженою відповідальністю "Українська інвестиційно-будівельна компанія "Новоград" звернулося з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ТМО-Сервіс", згідно якого, уточнивши в ході розгляду справи свої вимоги, просив стягнути з відповідача частину невикористаного авансу за договором оренди нежитлового приміщення № 1/н від 21.11.2006 в сумі 157414,28 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.09.2007 у справі № 35/206 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.12.2007 вищезазначене судове рішення змінено. Позов задоволено частково. Стягнено з ТзОВ "ТМО-Сервіс" на користь ТзОВ "Українська інвестиційно-будівельна компанія "Новоград" 149559,14 грн. невикористаного авансу. В решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову апеляційного суду від 04.12.2007, а рішення господарського суду першої інстанції від 04.09.2007 залишити без змін. Свої вимоги скаржник мотивує тим, що судом при прийнятті постанови порушено норми процесуального та матеріального права, зокрема, ст.ст. 22, 34, 101 ГПК України, ст.ст. 6, 645, 646, 653, 795 ЦК України, ст.ст. 188, 291 ГК України.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить постанову апеляційного суду залишити без змін, а касаційну скаргу відповідача –без задоволення.

Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування Київським апеляційним господарським судом норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

До такого висновку суд дійшов на підставі наступного.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, і це відповідає наявним матеріалам справи, 21.11.2006 між сторонами у справі був укладений договір оренди нежитлового приміщення № 1/н, згідно умов якого відповідач зобов’язався передати, а позивач прийняти в тимчасове платне користування частину нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Лук’янівська, 1 загальною площею 650,3 м2.

Умовами договору також передбачено, що орендар вступає в тимчасове платне користування приміщенням з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі. Строк оренди складає 11 календарних місяців з дати прийняття приміщення за актом приймання-передачі.

На виконання умов договору сторонами 21.11.2006 був складений та підписаний акт приймання-передачі, відповідно до якого відповідач передав позивачу приміщення площею 650,3 м2 за зазначеною адресою в орендне користування.

23.02.2007 сторонами був складений та підписаний акт приймання-передачі до договору оренди, згідно з яким орендарем передано, а орендодавцем прийнято частину нежитлового приміщення адміністративної будівлі, зазначеної у договорі. При цьому, загальна площа об’єкту, що повертається з оренди та передана орендодавцю становить 271,95 м2.

Відповідно до умов договору орендар зобов’язався протягом трьох банківських днів з дати підписання даного договору перерахувати на розрахунковий рахунок орендодавця аванс за 9 місяців у розмірі 341000,00 грн. разом з ПДВ. На виконання цього пункту договору, позивач перерахував відповідачу грошові кошти у зазначеному розмірі.

Крім того, умовами договору встановлено, що чинність цього договору припиняється, зокрема, за взаємною згодою сторін шляхом укладення відповідної додаткової угоди. При цьому, по закінченню строку оренди або при достроковому припиненні договору на підставах, що передбачені чинним законодавством або договором, приміщення повертається орендодавцю аналогічно порядку, встановленому для передачі приміщення в оренду, тобто приміщення повинно бути передано орендодавцю у тому ж стані, в якому воно було передане в оренду з урахуванням нормального зносу. Таким чином, сторонами було погоджено, що по закінченню строку оренди або при достроковому припиненні договору складається акт приймання-передачі приміщення.

Апеляційним судом також встановлено, що 10.05.2007 відповідач звернувся до позивача з листом № 67, в якому просив останнього звільнити орендоване ним приміщення до 25.05.2007, а позивач листом № 150/05 від 22.05.2007 прийняв пропозицію відповідача про дострокове розірвання договору та просив відповідача направити комісію для прийняття приміщення з оренди 25.05.2007. Однак, у зв’язку із нез’явленням 25.05.2007 комісії відповідача для прийняття об’єкту оренди, позивач листом від 29.05.2007 № 157/05 направив відповідачу для підписання акт приймання-передачі об’єкту оренди від 25.05.2007, а саме приміщення звільнив.

Вищенаведеним обставинам апеляційний суд дав належну оцінку і, з урахуванням вимог ст. 188 ГК України, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача 149559,14 грн. невикористаного авансу. При цьому, судом правомірно було встановлено, що відповідно до наявних в матеріалах справи документів, договір оренди нежитлового приміщення № 1/н від 21.11.2006 був розірваний в передбаченому законом порядку та за взаємною згодою сторін 25.05.2007, у зв’язку із чим саме з цієї дати підлягає поверненню позивачу сума невикористаного авансу.

У цьому ж зв’язку, стягуючи з відповідача вищезазначену суму невикористаного авансу, суд апеляційної інстанції правильно врахував вищезазначені обставини справи та із загальної суми авансу 341000,00 грн., який був сплачений позивачем відповідачу на виконання умов договору, вирахував орендну плату у розмірі 185463,88 грн. та 5976,98 грн. заборгованості позивача по комунальним платежам.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на те, що сторони так і не досягли згоди про дострокове припинення договору оренди № 1/н від 21.11.2006, також були предметом судового дослідження у судах попередніх інстанцій і обґрунтовано не прийняті до уваги, оскільки вони спростовуються наявними матеріалами справи.

Таким чином, оспорювана постанова апеляційної інстанції винесена на підставі фактичних обставин справи та відповідає вимогам діючого законодавства, що, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТМО-Сервіс" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.12.2007 у справі № 35/206 залишити без змін.

Головуючий           Остапенко М.І.

Суддя           Харченко В.М.

Суддя           Борденюк Є.М.