ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2008 р.

№ 33/294

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Волковицької Н.О. –головуючого,

Кравчука Г.А.,

Рогач Л.І.

за участю представників сторін:

позивача

Канти М.П. дов. від 01.06.2007 року

відповідача

Мори В.М. дов. від 11.06.2007 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "МЮЗІКРАДІО"

на постанову

від 26.02.2008 року Київського апеляційного господарського суду

у справі

№ 33/294 господарського суду міста Києва

за позовом

Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "МЮЗІКРАДІО"

про

стягнення 76909,76 грн.

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЮЗІКРАДІО" про стягнення 76909,76 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.11.2007 року у задоволенні позову відмовлено.

За апеляційною скаргою Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву судове рішення переглянуте в апеляційному порядку і постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2008 року скасоване з прийняттям нового рішення, яким позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "МЮЗІКРАДІО" на користь Державного бюджету України 63316,48 грн. основного боргу, 4257,36грн. пені, 9335,93 грн. інфляційних втрат та відповідні судові витрати.

Товариство з обмеженою відповідальністю "МЮЗІКРАДІО" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2008 року, а рішення господарського суду міста Києва від 22.11.2007 року залишити без змін.

Заявник посилається на те, що апеляційним судом при прийнятті постанови було порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: в порушення статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний суд розглянув апеляційні вимоги, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Також, на думку скаржника, апеляційним судом порушено статті 193, 203 Господарського кодексу України, статті 631, 632 Цивільного кодексу України.

Заслухавши суддю –доповідача та присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові у даній справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів переглядає за касаційною скаргою (поданням) та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається із матеріалі справи спір у даному випадку стосується сплати орендної плати за договором оренди.

Скасовуючи рішення місцевого суду та задовольняючи позовні вимоги апеляційний суд виходив із того, що пунктами 2, 3 додаткової угоди №2 від 11.05.2007 року сторони погодили умову про те, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України, і становить без ПДВ за перший /базовий/ місяць розрахунку –січень 2007 року 20093,83 грн.; орендна плата за січень 2007 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за січень 2007 року.

Також, апеляційний господарський суд не погодився із твердженням відповідача про те, що відповідно до пункту 5 додаткової угоди №2 підвищений розмір орендної плати слід застосовувати тільки з 11.05.2007 року, оскільки умови пункту 5 додаткової угоди №2 стосуються моменту набрання нею чинності, однак умова пункту 5 не змінює та не позбавляє чинності умови пунктів 2, 3 додаткової угоди №2 щодо часу застосування погодженого сторонами розміру орендної плати.

Колегія суддів Вищого господарського суду України не може погодитися із таким висновком апеляційного суду.

Так, апеляційний суд при прийнятті постанови помилково не застосував до спірних відносин частину 3 статті 632 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Між тим, і із рішенням суду першої інстанції колегія суддів також погодитися не може, оскільки його прийнято без дослідження всіх обставин, необхідних для вирішення спору по суті.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 29.09.2006 року між Регіональним відділенням фонду державного майна України по м. Києву та Товариством з обмеженою відповідальністю "МЮЗІКРАДІО" було укладено договір оренди №3576 нерухомого майна, що належить до державної власності.

Згідно з пунктом 3.5 договору передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному в пункті 3.3 співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як вбачається із позовної заяви позивач просив стягнути заборгованість з урахуванням пені та збитків від інфляції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що Товариством з обмеженою відповідальністю "МЮЗІКРАДІО" було сплачено орендну плату, що підтверджується: за січень 2007 року платіжним дорученням від 12.02.2007 року №77; за лютий 2007 року платіжним дорученням від 12.02.2007 року №74 та від 13.03.2007 року №177; за березень 2007 року платіжним дорученням від 16.04.207 року №199; за квітень 2007 року платіжним дорученням від 14.05.2007 року №246; за серпень 2007 року платіжним дорученням від 27.09.2007 року №482.

При цьому, суд першої інстанції не звернув увагу, що пунктом 3.3 договору передбачено, що перерахування орендарем здійснюється самостійно до 10 числа місяця наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції та не перевірив своєчасність сплати зазначених платежів.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що господарськими судами першої та апеляційної інстанції при розгляді справи та прийнятті судових рішень не взято до уваги та не надано належної правової оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, що, враховуючи суть спору, свідчить про не з'ясування судом всіх обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Неповне з'ясування всіх обставин справи, які мають значення для справи, дає підстави для скасування ухвалених у справі судових рішень та передачі справи на новий розгляд.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду міста Києва від 22.11.2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2008 року у справі № 33/294 господарського суду міста Києва скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МЮЗІКРАДІО" задовольнити частково.

Головуючий суддя                                                  Н. Волковицька

С у д д і          Г. Кравчук

Л. Рогач