ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

"12" червня 2008 р. Справа № А18/165-08

м. Київ, вул. Комінтерну, 16

(зал судових засідань № 205)

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді А.Ю. Кошика при секретарі Кантарія Д.Ю. розглянувши матеріали адміністративної справи

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Регіонпродукт"

до Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції

про скасування податкових повідомлень-рішень

За участю представників:

Позивач - Ширко В.Ю.

Відповідач - Коноваленко І.М., Савчук Т.В., Березовий Є.П.

Суть спору:

Відкрите акціонерне товариство „Регіонпродукт” (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовними вимогами до Бориспільської об’єднаної податкової інспекції у Київській області (далі - відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень № /0 та № /0 від 18.02.2008 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.03.2008 року порушено провадження у справі № А18/165-08 та призначено розгляд справи на 17.04.2008 року.

17.04.2008 року у судовому засіданні Відповідачем було подано заперечення на позовну заяву ВАТ „Регіонпродукт”, розгляд справи було відкладено до 15.05.2008 року.

У судове засідання 15.05.2008 року Відповідач не з’явився, через канцелярію суду Відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв’язку з неможливістю прибути в судове засідання.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.05.2008 року судове засідання було відкладене на 12.06.2008 року.

22.05.2008 року через канцелярію суду від Позивача надійшло клопотання про заміну позивача у справі –Відкрите акціонерне товариство „Регіонпродукт” на його правонаступника –Товариство з обмеженою відповідальністю „Регіонпродукт”, яке було задоволене судом.

В судовому засіданні 12.06.2008 року позивач підтримав свої позовні вимоги. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень були порушені норми чинного законодавства, а саме вказує на те, що податковим органом неправомірно були застосовані положення Закону України „Про податок на додану вартість”, Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” та Закону України „Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності”.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що при проведенні перевірки та винесенні спірних податкових повідомлень-рішень діяв в межах чинного законодавства. Відповідач вважає, що позивачем було порушено вимоги пп. 7.4.1. п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, в частині віднесення до складу податкового кредиту звітного періоду сум ПДВ у зв’язку з придбанням послуг, використання яких не можливо віднести до сфери господарської діяльності, що випливає з порушення підприємством п. 1.32. ст. 1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” та ст. 1 Закону України „Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності” в частині здійснення господарської діяльності без необхідних дозвільних документів, а тому позивачу було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 188 988 грн. та визначено суму податкового зобов’язання у розмірі 98 817,60 грн, в тому числі 70 584 грн. основного платежу та 28 233,60 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Розглянувши матеріали справи та надані учасниками процесу документи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, господарський суд Київської області, –

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги заявлені про скасування податкових повідомлень-рішень № /0 та № /0 від 18.02.2008 року.

Бориспільською об’єднаною податковою інспекцією Київської області було проведено перевірку ВАТ „Регіонпродукт”, за результатами якої було складено акт „Про результати виїзної позапланової перевірки Відкритого акціонерного товариства „Регіонпродукт” (код за ) з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за період жовтень 2007р.” від 06.02.2008р. № 34/23-2/32577712.

На підставі даного акту перевірки зроблено висновок про порушення позивачем вимог пп. 7.4.1. п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, в частині віднесення до складу податкового кредиту звітного періоду сум ПДВ у зв’язку з придбанням послуг, використання яких не можливо віднести до сфери господарської діяльності, що випливає з порушення підприємством п. 1.32. ст. 1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” та ст. 1 Закону України „Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності” в частині здійснення господарської діяльності без отримання необхідних дозвільних документів.

Так вищезгаданим актом встановлено, що в перевіряємому періоді відповідно до самостійного рішення ВАТ „Регіонпродукт” щодо недоцільності та неефективності подальшої експлуатації основних засобів через їх фізичний та моральний знос, як такі, що не відповідають сучасним вимогам та технології виробництва у травні-серпні 2007 року було реалізовано та ліквідовано обладнання та автотранспорт. З вересня 2007 року розпочато часткову ліквідацію будівель та споруд.

Для виконання демонтажних робіт було залучено будівельну організацію ПП „Альфа-Буд Плюс”, з якою укладено договір підряду № 07/08 від 09.08.2007 р. Предметом вказаного договору є виконання робіт, пов’язаних з демонтажем будівель, а саме: розбирання приміщень та споруд згідно наданого проекту, подрібнення демонтованих з/б виробів та перевезення їх на зазначене замовником місце. П.1.3. вказаного договору підряду передбачено, що роботи виконуються в обсягах, визначених проектом або ескізом на відповідний об’єкт.

Згідно з Законом України „Про планування і забудову територій” фізичні та юридичні особи, заінтересовані в здійсненні будівництва об'єктів містобудування, подають письмову заяву про надання дозволу на будівництво до виконавчого органу відповідної ради. Дозвіл на будівництво дає право замовникам на отримання вихідних даних на проектування, здійснення проектно-вишукувальних робіт та отримання дозволу на виконання будівельних робіт у порядку, визначеному цим Законом. Дозвіл на будівництво надається на підставі комплексного висновку щодо відповідності запропонованого будівництва містобудівній документації, державним будівельним нормам, місцевим правилам забудови. Комплексний висновок і проект рішення про дозвіл на будівництво готуються спеціально уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури. Дозвіл на будівництво об'єкта містобудування не дає права на початок виконання будівельних робіт без одержання відповідного дозволу Державної архітектурно-будівельної інспекції України або її територіальних органів.

Дозвіл на виконання будівельних робіт - це документ, що засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд, видачу ордерів на проведення земляних робіт.

Відповідно до п. 1.32 ст. 1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України „Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності” документ дозвільного характеру - дозвіл, висновок, погодження, свідоцтво тощо, який дає суб'єкту господарювання право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності.

З урахуванням наведених положень законодавства перевіряючими зроблено висновок, що на здійснення робіт по реконструкції об’єкту, в тому числі одного з його етапів –виконання демонтажних робіт підприємство ВАТ „Регіонпродукт” не отримало дозволу від місцевого дозвільного органу, виконання робіт проводиться з порушенням вимог чинного законодавства, вказана діяльність не може розглядатись як господарська, та, відповідно, суми сплаченого ПДВ при придбанні послуг в межах даної діяльності, не можуть бути віднесені до складу податкового кредиту по податку на додану вартість.

18.02.2008 року відповідачем –Бориспільською об’єднаною державною податковою інспекцією Київської області видане податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом „б” пп. 4.2.2, п. 4.2 ст. 4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” та відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4. ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 188 988 грн.

Також, 18.02.2008 року Бориспільською об’єднаною державною податковою інспекцією Київської області видане податкове повідомлення-рішення № /0, яким згідно з підпунктом „б” пп. 4.2.2, п. 4.2 ст. 4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” та відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4. ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, позивачу визначено суму податкового зобов’язання у розмірі 98 817,60 грн, в тому числі 70 584 грн. основного платежу та 28 233,60 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Заперечення відповідача проти позову, викладені в запереченнях на позов та в усних поясненнях його представників, співпадають з доводами та висновками, викладеними в акті перевірки Бориспільської ОДПІ Київської області.

Дослідивши надані докази в їх сукупності, заслухавши доводи сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ВАТ „Регіонпродукт” 16.03.2007 року на засіданні правління було прийняте рішення щодо недоцільності та неефективності подальшої експлуатації основних засобів через їх фізичний та моральний знос, як таких, що не відповідають сучасним вимогам та технології виробництва.

З метою виконання демонтажних робіт на підставі договору підряду № 07/08 від 09.08.2007 р. було залучено будівельну організацію ПП „Альфа-Буд Плюс”.

На виконання договору підряду № 07/08 від 09.08.2007 р. ПП „Альфа-Буд Плюс” здійснювало демонтажні роботи. Після виконання робіт ПП „Альфа-Буд Плюс” виписувало на користь позивача податкові накладні на суму виконаних робіт, за виконані роботи ВАТ „Регіонпродукт” розрахувалося у повному обсязі, а суми ПДВ, які були сплачені у складі оплати даних послуг, включались позивачем до суми податкового кредиту.

Згідно з пп. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Як вбачається зі змісту пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 цього ж Закону, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до п. 2.2. Статуту ВАТ „Регіонпродукт”, предметом діяльності товариства є прийом на первісну обробку свіжого цільного молока і молочних продуктів; виробництво молока пастеризованого, інших видів розфасованого молока, кефіру, йогуртів, ряжанки, вершків, м’якого сиру, сухого молока, казеїну, лактози, сироватки та інших молочних продуктів; виробництво тваринного масла, твердих (жирних) сирів тощо.

Як вбачається з вищезгаданого рішення правління Позивача від 16.03.2007 р., виробничі фонди було вирішено реконструювати, оскільки вони вже не відповідають сучасним вимогам й технології виробництва, а також зазнали фізичного та морального зносу.

Таким чином суд погоджується з твердженням позивача, що знесення та демонтаж частин будівель є невід’ємною частиною робіт по реконструкції основних фондів, які в подальшому будуть використовуватися у виробничому процесі, а отже, результати демонтажу будуть використовуватись в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності Позивача, передбаченої у його статуті.

Також суд зазначає, що Закон „Про податок на додану вартість” не ставить виникнення права на податковий кредит у залежність від наявності або відсутності проектно-кошторисної документації, дозвільних документів на будівництво тощо.

Відповідно до п. 1.8 ст. 1 Закону "Про податок на додану вартість" бюджетне відшкодування - сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Підпунктом 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону "Про податок на додану вартість" передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону "Про податок на додану вартість" датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

- дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

- дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Оскільки судом були дослідженні документи, що підтверджують факт отримання позивачем робіт по демонтажу та факт щодо фактичної оплати позивачем таких робіт, суд приходить до висновку про правомірність віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, пов'язаних з витратами на реконструкцію, частиною якої є демонтаж, з метою подальшого використання у виробництві товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності Позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У ст. 31 Закону України „Про планування та забудову територій”, на яку посилається Відповідач, зазначено, що Державний контроль за плануванням, забудовою та іншим використанням територій здійснюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань містобудування та архітектури, відповідними спеціально уповноваженими органами з питань містобудування та архітектури, Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами, а також іншими спеціально уповноваженими органами виконавчої влади.

Чинне законодавство України, зокрема Закон України „Про державну податкову службу в Україні”, не наділяє органи державної податкової служби України повноваженнями щодо контролю за дотриманням законодавчих вимог та норм у сфері планування та забудови територій.

В той же час суд зазначає, що здійснюючи оцінку законності діяльності у сфері будівництва державна податкова інспекція перевищила межі наданих їй повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У ст. 31 Закону України „Про планування та забудову територій”, на яку посилається Відповідач у своїх поясненнях, зазначено, що Державний контроль за плануванням, забудовою та іншим використанням територій здійснюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань містобудування та архітектури, відповідними спеціально уповноваженими органами з питань містобудування та архітектури, Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами, а також іншими спеціально уповноваженими органами виконавчої влади.

Чинне законодавство України, зокрема Закон України „Про державну податкову службу в Україні”, не наділяє органи державної податкової служби України повноваженнями щодо контролю за дотриманням законодавчих вимог та норм у сфері планування та забудови територій.

Таким чином, здійснюючи оцінку законності діяльності у сфері будівництва державна податкова інспекція перевищила межі наданих їй повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Акт державного або іншого органу –це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов’язків характер для суб’єктів цих відносин. Підставами для визнання акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Умовою визнання акту недійсним є також порушення у зв’язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В супереч наведеним вимогам, відповідач, як суб’єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо скасування податкових повідомлень-рішень № /0 та № /0 від 18.02.2008 року, позивачем обґрунтовані, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 17, 94, 158, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Господарський суд Київської області –

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Скасувати податкове повідомлення-рішення Бориспільської об’єднаної державної податкової інспекції Київської області № /0 від 18.02.2008 року.

3. Скасувати податкове повідомлення-рішення Бориспільської об’єднаної державної податкової інспекції Київської області № /0 від 18.02.2008 року.

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Регіонпродукт” 3,40 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня її проголошення, якщо заява про апеляційне оскарження постанови не буде подана. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана, в двадцятиденний строк після надання заяви про апеляційне оскарження, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Кошик А. Ю.