ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2008 р.

№ 11/412

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Кривди Д.С.,

суддів:

Жаботиної Г.В.,

Уліцького А.М.

розглянувши касаційні скарги

1. Державної податкової адміністрації в м. Києві

2. Державної податкової адміністрації України

на постанову

від 19.03.08 Київського апеляційного господарського суду

та на рішення

від 11.01.08

у справі

№11/412

господарського суду

м. Києва

за позовом

Державної податкової адміністрації в м. Києві

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Росичі"

третя особа

Державна податкова адміністрація України

про

стягнення коштів у розмірі 728682,65 грн. за реалізовані речові докази

за участю представників сторін

від позивача:

Омельченко П.І., дов.

від відповідача:

Форосенко Є.В., дов.

від третьої особи:

Поліщук В.І., Шилов А.К., дов.

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова адміністрація в м. Києві звернулась до господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Росичі" про стягнення заборгованості в розмірі 728682,62 грн. за реалізовані речові докази в кримінальній справі №59-0282, вилучені з: вантажного автомобіля "ДАФ" д.н. 553-49 МО з причепом д.н. 023-32 МО, вантажного автомобіля "Івеко" д.н. 022-98 РЕ з причепом д.н. 029-97 РЕ, вантажного автомобіля "Мерседес" д.н. 045-38 РЕ (з урахуванням уточнення).

Позов мотивовано тим, що відповідачем реалізовано майно передане йому на виконання постанови слідчого від 22.09.03 згідно з актом приймання-передачі залишків нереалізованого майна у кримінальній справі №59-0282, але вилучені від реалізації кошти перераховані позивачеві не в повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги визнав в частині суми 33433,30 грн., а в решті позову заперечив, посилаючись на наявність витрат зі зберігання спірних речових доказів.

Рішенням від 11.01.08 господарського суду м. Києва (суддя Євсіков О.О.), яке залишено без змін постановою від 19.03.08 Київський апеляційний господарський суд (колегія суддів у складі: Мартюк А.І. –головуючого, Зубець Л.П., Лосєв А.М.), позов задоволено в частині стягнення суми 33433,30 грн., а в решті позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що витрати відповідача зі зберігання речових доказів у кримінальній справі №59-0282 станом на 15.07.05 становлять 591091,25 грн., що підтверджено відповідними бухгалтерськими документами на час перевірки, та мають бути відшкодовані ДПА у м. Києві відповідачеві відповідно до ст. 91 Кримінально-процесуального кодексу України, а також виходячи з положень ст.ст. 947, 954, 955 Цивільного кодексу України. Також витрати відповідача зі зберігання зазначених речових доказів у період з 15.07.05 до 15.03.07 становлять 109158,10 грн., що підтверджується карткою рахунку 3772 по контрагенту КП "Єдність", на складах якого зберігалося зазначене майно. Виходячи з наведеного, борг відповідача перед ДПА у м. Києві становить 33433,30 грн.

Ухвалами від 08.05.08 та від 22.05.08 Вищий господарський суд України порушив касаційне провадження у справі за касаційними скаргами позивача та третьої особи, в яких заявлено вимоги про скасування рішення і постанови в частині відмови в позові, а також прийняття нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Касаційні скарги мотивовані посиланням на неправомірну оцінку наданих доказів та непідвідомчість господарським судам вирішення питань з відшкодування судових витрат у кримінальному процесі, якими є витрати зі збереження речових доказів у кримінальній справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановили суди першої та апеляційної інстанцій, згідно з постановою слідчого від 22.09.03 відповідно до складених актів прийому-передачі майна ТОВ "Підприємство "Рекон" передано на відповідальне зберігання речові докази у кримінальній справі №59-0282. Також між ТОВ "Підприємство "Рекон" (замовник) та відповідачем (виконавець) укладено договір №2 від 02.01.02 про прийняття на відповідальне зберігання і реалізацію майна, на підставі якого вищевказане майно передано відповідачеві. На підставі постанов слідчого вказані речові докази були реалізовані відповідачем у повному обсязі.

Разом з тим, Святошинським районним судом м. Києва винесено постанови від 31.10.07 про закриття кримінально справи та від 04.12.07 про повернення ТОВ "Промтекстиль" на підставі п. 5 ст. 81 Кримінально-процесуального кодексу України грошових коштів, отриманих від реалізації речових доказів у кримінальній справі.

Між позивачем та відповідачем була проведена звірка розрахунків за реалізовані речові докази у кримінальній справі №59-0282 та складено акт, згідно з яким станом на 14.11.07 на депозитному рахунку ДПА у м. Києві №0066 обліковуються кошти, отримані від відповідача згідно з вказаною кримінальною справою, на суму 459000 грн.

З огляду на таке позивач доводить, що на момент розгляду спору залишок суми від загальної ринкової оптової вартості речових доказів, вилучених з 3 автомашин, та 42 пляшечок масла у кримінальній справі №59-0282, становить 728682,65 грн. (1187682,65 –459 000).

Відповідно до п. 5 ст. 81 КПК України спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з вимог вказаної норми, постанов Святошинського районного суду м. Києва від 31.10.07 та 04.12.07, Державна податкова адміністрація в м. Києві звернулась з позовом до ТОВ "Росичі" про стягнення 733682,65 грн., які становлять вартість реалізованого ТОВ "Росичі" майна –речових доказів у кримінальній справі №59-0282, порушеній податковою міліцією.

Здійснивши розгляд справи, суди першої та апеляційної інстанцій не встановили обставин щодо укладання позивачем договору з ТОВ "Підприємство "Рекон" або з ТОВ "Росичі" відповідно до вимог ст.ст. 936, 937 ЦК України, правомірності реалізації майна –речових доказів з огляду на скасування постанови слідчого податкової міліції від 16.07.04 постановою прокурора Генеральної прокуратури України від 01.09.04, реальні витрати зі збереженням речових доказів, залучених до кримінальної справи відповідно кримінально процесуального законодавства.

Також суди не встановили суттєвих обставин у справі щодо наявності права відповідача використовувати на власну користь речові докази у кримінальній справі, права утримання зі слідчого органу витрат на їх збереження згідно з чинним законодавством.

З огляду на викладене судова колегія дійшла висновку про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій вимог ст.ст. 43, 47, 43, 84, 105 ГПК України щодо повного і всебічного встановлення усіх обставин справи та правильного застосування законодавства, тому рішення і постанова підлягають скасуванню як такі, що не відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Оскільки касаційна інстанція обмежена у праві оцінки доказів та встановленні фактичних обставин справи, а право оцінки доказів належить до повноважень судів першої та апеляційної інстанцій з додержанням принципу рівності сторін у процесі, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення на підставі відповідних доказів усіх суттєвих обставин щодо правовідносин, які існують між сторонами.

Керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119-12 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційні скарги задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.03.08 та рішення господарського суду м. Києва від 11.01.08 у справі №11/412 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий                                                                                Д.Кривда

Судді                                                                                                    Г.Жаботина

А.Уліцький