ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

"04" квітня 2008 р.                                        Справа № 18/86

Позивач: Станція швидкої медичної допомоги Чернігівської міської ради, 14021, м. Чернігів, вул. Любецька, 26

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Управління охорони здоров'я Чернігівської міської ради, м. Чернігів, провулок 1 –ого Травня, 3 –а

Відповідач: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Чернігові, 14000, м. Чернігів, вул. Шевченка, 5

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

Комунальне підприємство «Чернігівводоканал», 14017, м. Чернігів, вул. Жабинського, 15

громадянин Коржиков Петр Михайлович, 14032, м. Чернігів, вул. Доценка, 25, кв. 85

про зобов’язання вчинити дії та повернення грошових коштів

Суддя А.С. Сидоренко

Секретар судового засідання І.В.Морська

Представники:

від позивача: Калініна О.В. –юриск-т, дов. від 10.01.2008р. № 15

від відповідача: Пилипенко І.С. –пров. спец-т, дов. від 31.03.2008р. № 1-08/778

від Управління охорони здоров'я Чернігівської міської ради: Мовлян Т.П. –юриск-т, дов. від 26.03.2008р. № 01-24/391

від КП «Чернігівводоканал»: не з’явився

громадянин Коржиков П.М. (особисто) та його представник: Грон І.М. (усна заява довірителя в судовому засіданні 13.03.2008р.)

Постанова виноситься після перерв, оголошених в судововому засіданні з 13.03.2008р. по 26.03.2008р. та з 26.03.2008р. по 04.04.2008р., на підставі ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

В судовому засіданні 04.04.2008р., на підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

СУТЬ СПОРУ:

Станцією швидкої медичної допомоги Чернігівської міської ради (надалі –позивач, СШМД) заявлено адміністративний позов до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Чернігові (надалі –відповідач) про зобов’язання відповідача прийняти особову справу інваліда 2 –ої групи Коржикова П.М. для продовження страхових виплат та повернення відповідачем коштів, сплачених позивачем на користь Коржикова П.М., якому під час виконання трудових обов’язків заподіяне тілесне ушкодження, що призвело до встановлення 2 –ої групи інвалідності та втрати 70 % професійної працездатності, в сумі 42556,90 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, Позивач вказує на неправомірність відмови Відповідача в прийнятті особової справи з посиланням на відсутність у справі висновку МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності Коржикова П.М., адже у особовій справі є висновок Обласного бюро судово –медичної експертизи від 23.08.2002р. № 137, яким підтверджено, що у гр. Коржикова П.М. визначається 70% втрати професійної працездатності і в подальшому він переосвідуванню не підлягає.

Позовні вимоги в частині повернення Відповідачем коштів в сумі 42556,90 грн., сплачених на користь Коржикова П.М., мотивовані тим, що внаслідок протиправної відмови у прийнятті особової справи, Позивачу завдано майнову шкоду, оскільки він зобов’язаний на підставі судових рішень здійснювати гр. Коржикову П.М. виплати, які за змістом Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” повинен здійснювати Відповідач.

Відповідач позовні вимоги не визнає, вказуючи, що згідно вимог Інструкції про порядок передачі виконавчій дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України документів, що підтверджують право застрахованого або членів його сім'ї на страхову виплату, затвердженої Постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 20.04.2001р. № 10, особова справа потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання повинна містити, зокрема, висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності по кожному засіданню МСЕК або нотаріально завірену копію. Висновок Обласного бюро судово –медичної експертизи від 23.08.2002р. № 137 не замінює собою довідку МСЕК і може бути лише доказом при розгляді справи в суді. Саме МСЕК, згідно ст. 30 Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, установлюється ступінь втрати працездатності потерпілим.

Позовні вимоги в частині повернення коштів в сумі 42556,90 грн. Відповідачем також не визнаються з огляду на те, що ці кошти були сплачені на користь Коржикова П.М. на підставі судових рішень. Відповідач приймав участь в розгляді цих справ в якості третьої особи і під час судового розгляду суд дійшов висновку про безпідставність доводів СШМД про обов’язок відділення Фонду сплачувати гр. Коржикову П.М. певні кошти. Відповідач не приймав протиправних рішень та не здійснював протиправних дій, які могли би бути підставою для відшкодування майнової шкоди. Крім того, Відповідач вважає СШМД неналежним позивачем по даній справі, оскільки всі виплати проводились Управлінням охорони здоров'я Чернігівської міської ради, як розпорядником бюджетних коштів.

Також, Відповідачем 21.03.2008р. та 26.03.2008р., на підставі ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України, подані клопотання про застосування наслідків пропущення строків звернення Позивачем до адміністративного суду.

Ухвалою суду від 26.02.2008р. до участі у розгляді справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, були залучені Управління охорони здоров'я Чернігівської міської ради, КП «Чернігівводоканал»та гр. Коржиков П.М.

Представник Управління охорони здоров'я Чернігівської міської ради в судовому засіданні пояснив, що СШМД не має власної бухгалтерії і тому обслуговується централізованою бухгалтерією Управління. Оскільки Управління являється розпорядником бюджетних коштів, воно затверджує кошторис СШМД та проводить її фінансування. Всі видатки здійснюються Управлінням за поданням Головного лікаря СШМД.

КП „Чернігівводоканал” письмових пояснень не надав, представника в судове засідання 04.04.2008р. не направив. Оскільки КП „Чернігівводоканал” був повідомлений належним чином про час та місце проведення судового засідання, що підтверджується розпискою його представника, неявка третьої особи не перешкоджає вирішенню справи.

Громадянин Коржиков П.М. в усних та письмових поясненнях заперечив проти наявності підстав для задоволення позову, вказав на пропуск строків звернення Позивачем до адміністративного суду та відсутність поважних підстав для його поновлення.

Ухвалою суду від 04.04.2008р. по даній справі відмовлено у задоволенні клопотання Станції швидкої медичної допомоги Чернігівської міської ради про поновлення пропущеного процесуального строку для звернення до суду з позовними вимогами до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Чернігові про зобов’язання прийняти особову справу інваліда 2 –ої групи Коржикова П.М. для продовження страхових виплат.

Цією ж ухвалою залишено без розгляду клопотання Позивача про поновлення пропущеного процесуального строку для звернення до суду з позовними вимогами до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Чернігові про повернення коштів в сумі 42556,90 грн., оскільки, на думку суду, строк звернення з такими позовними вимогами не пропущений.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін та третіх осіб, з’ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд ВСТАНОВИВ:

У відповідності з рішенням арбітражного суду Чернігівської області від 23.04.1999р. по справі № 6/283 за позовом Чернігівської міської станції швидкої допомоги до Державного комунального підприємства „Чернігівводоканал”, 25.02.1994р. автомобіль швидкої медичної допомоги, в якому знаходився лікар Коржиков П.М., рухаючись по вул. Войкова наїхав на відкритий люк водопровідного колодязя, який не закрили працівники ДКП „Чернігівводоканал” після проведення ремонтних робіт і не встановили відповідні дорожні знаки. В результаті дорожньо-транспортної пригоди Коржикову П.М. заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості. Дорожно-транспортна пригода трапилась з вини ДКП „Чернігівводоканал”, що підтверджується довідкою ДАІ.

Комунальне підприємство „Чернігівводоканал” Чернігівської міської ради є правонаступником Державного комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства „Чернігівводоканал”.

Рішеннями Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.09.2005р. та Апеляційного суду Чернігівської області від 30.05.2006р. по справі № 22-349/2006 за позовом Коржикова П.М. до Чернігівської станції швидкої медичної допомоги та КП „Чернігівводоканал” встановлено факт безстрокового встановлення ІІ групи інвалідності Коржикову П.М. внаслідок трудового каліцтва під час праці в СШМД, втрата професійної працездатності складає 70%.

Згідно ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до судових рішень з Позивача стягнуто на користь Коржикова П.М. наступні суми:

490,14 грн. відшкодування витрат на лікування (рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.03.2005р. та ухвала Апеляційного суду Чернігівської області від 30.08.2005р.);

316,12 грн. витрат на лікування (рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.04.2005р. та ухвала Апеляційного суду Чернігівської області від 26.07.2005р.);

344,64 грн. витрат на лікування (рішення Деснянського районного суду від 09.02.2006р.);

20 490,00 грн. втраченого заробітку за період з 01.09.2002р. по 01.09.2005р. та по 1162,00 грн. щомісячного страхового відшкодування починаючи з 01.09.2005р. пожиттєво з виплатами через касу підприємства (рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.09.2005р. та рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 30.05.2006р.).

Стягнення вказаних коштів з Позивача на користь потерпілого Коржикова П.М. підтверджується копіями платіжних доручень № 513 від 12.12.2005р. на суму 806,26 грн., № 2451 від 15.08.2006р. на суму 12 782 грн., № 2664 від 04.09.2006р. на суму 1 162 грн., № 3133 від 09.10.2006р. на суму 1 162 грн., копією платіжної вимоги від 05.06.2006р. на суму 22395,63 грн., копіями платіжних відомостей за серпень 2006 року, за період з листопада 2006 року по березень 2007 року про сплату Коржикову П.М. 1162 грн. щомісячного страхового відшкодування, копіями постанов Державної виконавчої служби про закінчення виконавчого провадження в зв'язку з реальним виконанням рішення від 23.06.2006р. на суму 344,64 грн., від 23.06.2006р. на суму 20490 грн., від 10.01.2006р. на суму 490,14 грн., постановою про відкриття виконавчого провадження № 747/3/5 від 08.08.2006р., розпорядженням ДВС Новозаводського району м. Чернігова від 08.08.2006р. № 747/3/5.

Як вбачається із матеріалів справи Позивач 25.10.2002р., 04.02.2005р. та 18.01.2006р. направляв Відповідачу особову справу інваліда 2 –ої групи Коржикова П.М. для продовження страхових виплат.

На останнє звернення Позивача (лист від 18.01.2006р. № 32) Відповідач листом від 01.02.2006р. № 108/233-190 повідомив про те, що направлена на адресу відділення особова справа Коржикова П.М. не може бути прийнята відділенням для продовження страхових виплат, так як вона не містить висновку МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності.

Цей лист Відповідача був отриманий Позивачем 03.02.2006р. згідно відмітки про реєстрацію вхідної кореспонденції за № 01-12/31.

Вважаючи, що в даному випадку порушуються його права, Позивач звернувся з позовною заявою до суду про зобов’язання Відповідача прийняти особову справу інваліда Коржикова П.М. для продовження страхових виплат. Позовна заява надійшла до суду 30.01.2008р. (згідно відмітки про реєстрацію вхідної кореспонденції за № 427).

У відповідності з ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилами ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Кодексом адміністративного судочинства України та іншими законами не встановлені інші спеціальні строки для звернення до адміністративного суду з позовними вимогами про зобов’язання Відповідача прийняти особову справу інваліда для продовження страхових виплат, тому загальним строком суд вважає річний строк, який обчислюється з дня отримання Позивачем листа Відповідача про відмову у прийнятті особової справи Коржикова П.М., тобто з 03.02.2006р.

Враховуючи наявність факту пропуску Позивачем процесуального строку для звернення до суду з позовними вимогами про зобов’язання прийняти особову справу інваліда 2 –ої групи Коржикова П.М. для продовження страхових виплат, відсутність поважних причин для його поновлення (ухвала суду від 04.04.2008р. про відмову у поновленні пропущеного процесуального строку), подання Відповідачем заяв про застосування наслідків пропущення строків звернення до адміністративного суду, позовні вимоги в частині зобов’язання вчинити дії задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги про повернення коштів, сплачених Позивачем на користь Коржикова П.М., в сумі 42556,90 грн., являють собою вимогу про відшкодування шкоди. На ці правовідносини поширюється цивільне законодавство.

За правилами ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зважаючи на те, що виплати здійснювалися в грудні 2005 року та протягом 2006 –2007 років, по вимогам про відшкодування шкоди термін позовної давності не сплив, а тому вони розглядаються на загальних підставах.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів являється відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, для відшкодування майнової шкоди потрібна наявність одночасно чотирьох елементів: протиправної поведінки особи, факту заподіяння шкоди, причинного зв’язку між протиправною поведінкою і самою шкодою, а також вина особи.

Позивачем не надано доказів, які встановлювали б факт, що відмова Відповідача у прийнятті особової справи інваліда Коржикова П.М. для продовження страхових виплат є протиправною (зокрема, рішення суду про визнання незаконними дій Відповідача).

Матеріалами справи підтверджується та повністю визнається сторонами той факт, що виплати гр. Коржикову П.М. проводились не у зв’язку з протиправною поведінкою Відповідача, а на підставі судових рішень, які набрали законної сили і є обов’язковими для виконання на всій території України.

За таких обставин, позовні вимоги про відшкодування шкоди являються необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Слід також зазначити, що виплати гр. Коржикову П.М. проводились Управлінням охорони здоров'я Чернігівської міської ради через касу СШМД або через органи Державної виконавчої служби при примусовому виконанні судових рішень.

В статуті СШМД зазначено, що Управління охорони здоров'я Чернігівської міської ради затверджує кошторис, проводить фінансування та здійснює контроль за фінансово –господарською діяльністю Позивача. Основним джерелом фінансування Позивача є місцевий бюджет.

В листі відділення Державного казначейства у м. Чернігові від 11.10.2006р. № 01-09/1521 (а.с. 168) вказано, що Управління охорони здоров'я, як розпорядник коштів по рахунку № 1649, відкритому за кодом функціональної класифікації видатків (КФК) 080209 „Станції швидкої та невідкладної медичної допомоги”, листом від 28.02.2006р. № 01-24/224 повідомило відділення про визначення коду економічної класифікації видатків (КЕКВ) 1139 „Оплата інших послуг та інші видатки”, як такого за яким слід зарезервувати кошти для послідуючого списання по зазначеному рахунку на тій підставі, що код економічної класифікації видатків за яким проводиться стягнення, згідно з Порядком примусового списання коштів з рахунків установ та організацій, відкритих в органах Державного казначейства, затвердженим наказом ДКУ № 175 від 05.10.2001р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03.12.2001р. за № 1001/6/192, визначає розпорядник бюджетних коштів.

В п. 36 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України визначено, що розпорядники бюджетних коштів це бюджетні установи в особі їх керівників, уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов'язань та здійснення видатків з бюджету.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає СШМД неналежним позивачем у справі в частині позовних вимог про відшкодування шкоди. Належним позивачем повинно виступати Управління охорони здоров'я Чернігівської міської ради.

Згідно ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Якщо позивач не згоден на його заміну іншою особою, то ця особа може вступити у справу як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, про що суд повідомляє третю особу.

СШМД вважає себе належним позивачем по даній справі, оскільки грошові кошти за рішеннями судів присуджено до стягнення саме з СШМД і частина виплат проводилась через касу підприємства.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Оскільки з вимогою вирішити публічно-правовий спір звернулася саме СШМД, то здійснити заміну первинного позивача належним позивачем, в даному випадку неможливо.

Керуючись ст. ст. 16, 1166 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 71, 86, 94, 99 –102, 158 –163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити повністю.

Дана постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в наступному порядку: про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу –з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) А.С.Сидоренко

Постанова складена у повному обсязі 09 квітня 2008 року.

Суддя (підпис) А.С.Сидоренко