ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2008 р.

№ 2-7/14654-2007

Вищий господарський суду України в складі колегії

суддів:

Грейц К.В. –головуючого,

Бакуліної С.В.,

Глос О.І.,

розглянувши касаційні скарги

- Комунального підприємства "Генеральна дирекція Київської міської ради з обслуговування іноземних представництв"

- Акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк"(особи, яку не було залучено до участі у справі)

на постанову

від 29.01.2008

Севастопольського апеляційного господарського суду

у справі господарського суду АР Крим № 2-7/14654-07

за позовом

Фонду комунального майна Ялтинської міської ради

до

Комунального підприємства "Генеральна дирекція Київської міської ради з обслуговування іноземних представництв"

про

розірвання договорів, повернення майна, стягнення 1427400 грн. штрафу

за участю представників:

- позивача

- відповідача

- Акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк"

не з'явився

Козлової О.С. (довіреність № 1591від 18.10.2006)

Слюсаря О.Б. (довіреність від 04.04.2008)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 27.11.2007 (суддя Дворний І.І.) в задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення мотивовано безпідставністю і необгрунтованістю вимог про розірвання договорів купівлі-продажу об’єктів приватизації, повернення майна та стягнення штрафу, оскільки позивач не довів належними і допустимими доказами невиконання відповідачем пункту 5.1 укладених між сторонами договорів і наявності підстав для їх розірвання, встановлених нормою статті 651 Цивільного кодексу України.

Севастопольський апеляційний господарський суд, здійснюючи апеляційну перевірку у зв’язку зі скаргою Фонду комунального майна Ялтинської міської ради, постановою від 29.01.2008 (колегія суддів у складі головуючого судді Заплава Л.М., суддів Дугаренко О.В., Фенько Т.П.), рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 27.11.2007 скасував і прийняв нове рішення, яким позов Фонду комунального майна Ялтинської міської ради задовольнив.

Суд апеляційної інстанції свою позицію обґрунтовував підтвердженням факту невиконання відповідачем умов договорів купівлі-продажу (пункту 5.1), а саме: ненадання позивачеві необхідної документації, незбереження профілю діяльності об’єкту приватизації, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України "Про приватизацію державного майна", ст. 23 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", пунктів 7.3, 7.4 договорів купівлі-продажу тягне за собою їх розірвання, повернення об’єкту приватизації та накладення на покупця штрафу у розмірі 30% від ціни продажу об’єкту приватизації.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, Комунальне підприємство "Генеральна дирекція Київської міської ради з обслуговування іноземних представництв" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 29.01.2008 скасувати, а рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 27.11.2007 залишити в силі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції статті 43 Господарського процесуального кодексу України, що призвело до неповного з'ясування всіх обставин справи і порушення вимог законодавства про всебічний та повний розгляд справи, в результаті чого Севастопольський апеляційний господарський суд дійшов необґрунтованого висновку про недотримання відповідачем умов договорів купівлі-продажу. Також, на думку скаржника, апеляційний господарський суд не врахував відсутності у всіх актів поточної перевірки виконання умов договорів купівлі-продажу будь-якої доказової сили.

У відповідності до ст. 107 Господарського процесуального кодексу України до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 29.01.2008 також звернувся Акціонерний комерційний інноваційний банк "УкрСиббанк", просить скасувати зазначену постанову і залишити в силі рішення господарського суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що Севастопольський апеляційний господарський суд виніс рішення, яке стосується прав та обов’язків осіб, які не були залучені у справі, оскільки в своїй резолютивній частині зобов’язав відповідача у справі повернути позивачеві будівлю корпусу № 1 КП "Санаторій "Київ", розташованого по вул. Леніна-Морській, 21/1 в м. Ялті, 2/25 частки якої знаходиться у власності Акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк" на підставі договору купівлі-продажу від 11.12.2003, тим самим порушив вимоги ч. 1 ст. 47, ст. 38, ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 25.03.2008 прийнято до касаційного провадження касаційну скаргу АКІБ "УкрСиббанк" –особи, яку не було залучено до участі у справі, та об’єднано її розгляд зі скаргою КП "Генеральна дирекція Київської міської ради з обслуговування іноземних представництв" у засіданні Вищого господарського суду України, яке призначено на 10.04.2008 о 12 год. 15 хв.

Розпорядженням Заступника голови Вищого господарського суду України від 10.04.2008 для розгляду зазначених касаційних скарг призначено колегію суддів у складі головуючого судді Грейц К.В., суддів Бакуліної С.В., Муравйова О.В.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 10.04.2008 розгляд касаційних скарг КП "Генеральна дирекція Київської міської ради з обслуговування іноземних представництв" та АКІБ "УкрСиббанк" відкладено на 15.05.2008 на 11 год. 15 хв.

Представник позивача своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні касаційної інстанції не скористався.

Відповідно до розпорядження в.о. Голови судової палати Вищого господарського суду України від 15.05.2008 № 02-12.2/163 розгляд скарг у даній справі здійснюється у постійному складі колегії: головуючого судді Грейц К.В., суддів Бакуліної С.В., Глос О.І.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників скаржників, розглянувши та обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, враховуючи межі перегляду справи у касаційному порядку, дослідивши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено, що 05.06.2003 між Фондом комунального майна Ялтинської міської ради (продавець) та Комунальним підприємством "Генеральна дирекція Київської міської державної адміністрації з обслуговування іноземних представництв" (покупець) укладені договори купівлі-продажу окремого індивідуально визначеного майна –будівлі корпусу № 1 та 13/20 часток будівлі літер В корпусу № 3 комунального підприємства "Санаторій "Київ", яке розташоване за адресою: місто Ялта, вул. Леніна-Морська, 211.

Згідно пункту 5.1 кожного з зазначених договорів покупець зобов’язаний надавати за вимогою продавця необхідні матеріали, відомості, документи про виконання умов договору, використовувати об’єкт приватизації виключно по профілю готельного господарства, туризму і супутніх їм послуг безстроково, при зміні власника повідомити продавця і покласти всі зобов’язання за договором на нового власника.

Керуючись вказаним положенням, позивач звернувся до суду з позовом про розірвання вищевказаних договорів, повернення об’єктів купівлі-продажу і стягнення штрафу в сумі 1427400 грн., що становить 30% від ціни продажу цих об’єктів, посилаючись на порушення відповідачем умов п. 5.1 договорів в частині не забезпечення використання майна по профілю та не надання інформації про продаж майна третім особам. В обґрунтування вказаних тверджень позивач послався на складені ним акти перевірки.

Розглядаючи справу, суди попередніх інстанцій дійшли прямо протилежних висновків щодо підставності і ґрунтовності позовних вимог, втім, висновки судів попередніх інстанцій колегія суддів вважає суперечливими, передчасними і такими, що не ґрунтуються на повно встановлених обставинах справи.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі вже встановлених фактичних обставин справи. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Так, відмовляючи в позові, суд першої інстанції послався на те, що частина придбаних відповідачем за спірними договорами об’єктів приватизації в подальшому була продана іншим особам, які згідно з листом Комунального підприємства "Ялтинське бюро технічної інвентаризації" від 29.10.2007 № 1200 стали власниками придбаних ними об’єктів нерухомості, отже, відповідач не може нести відповідальність у разі недотримання ними умов спірних договорів купівлі-продажу про зобов’язання використовувати об’єкт приватизації виключно по профілю готельного господарства, туризму і супутніх їм послуг, а щодо тієї частини об’єкту приватизації, яка залишилась у власності відповідача, то ним такі умови виконані, що свідчить про відсутність підстав, встановлених нормою ст. 651 Цивільного кодексу України для розірвання договорів купівлі-продажу.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні, в порушення приписів ст. ст. 33, 34, 38 ГПК України відповідачем не надані, а судом не витребувані належні і допустимі докази, які б засвідчували факт і умови відчуження відповідачем приватизованого майна третім особам з метою встановлення виконання ним обов’язку покласти всі зобов’язання за договором на нового власника, зокрема, в частині безстрокового збереження профілю діяльності приватизованого об’єкту, а також дотримання самим відповідачем цієї умови договорів купівлі-продажу щодо тієї частини об’єкту приватизації, яка залишилась у його власності.

Крім того, суд першої інстанцій, посилаючись на недоведеність позивачем такої встановленої нормою ст. 651 Цивільного кодексу України необхідної підстави для розірвання договорів за рішенням суду як істотність їх порушення відповідачем, не звернув увагу, що частиною 2 цієї норми передбачається можливість розірвання договору і в інших випадках, встановлених договором або законом, при цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивач ґрунтував свої вимоги саме на приписах законодавства про приватизацію та умовах спірних договорів, а не на нормі ст. 651 Цивільного кодексу України, з огляду на що підставність позовних вимог і їх обґрунтованість саме цими законодавчими приписами і умовами договорів залишилась невстановленою.

Натомість, Севастопольський апеляційний господарський суд, вирішуючи спір, дійшов висновку про невиконання відповідачем своїх обов’язків за договорами і вимог приватизаційного законодавства, що є підставою для розірвання договорів купівлі-продажу об’єктів приватизації, повернення їх у державну власність - Фонду комунального майна Ялтинської міської ради та стягнення штрафу.

Проте, апеляційний господарський суд не встановив наявності обставин і підстав, які входять до предмету доказування у справі, і з якими закон та/або договір пов’язує настання правових наслідків невиконання стороною зобов’язань за договором у вигляді його розірвання, повернення майна та стягнення штрафу.

Так, залишились не спростованими доводи відповідача про порушення позивачем Порядку здійснення державними органами приватизації контролю за виконанням умов договорів купівлі-продажу об’єктів приватизації, затвердженого наказом ФДМУ від 27.02.2004 № 372, а також неспроможність актів перевірки, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог і які, однак, складені невстановленими особами і не в присутності покупця, не затверджені головою Фонду комунального майна Ялтинської міської ради, не скріплені печаткою Фонду тощо.

Крім того, задовольняючи вимоги в частині стягнення з відповідача 1427400 грн. штрафу в розмірі 30%, встановленого пунктом 7.3 спірних договорів за невиконання покупцем умов договору, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що за невиконання покупцем зобов’язань по збереженню профілю діяльності об’єкта приватизації пунктом 7.5 спірних договорів передбачена інша відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 10% від ціни продажу.

Зобов’язуючи відповідача повернути об’єкт приватизації, суд апеляційної інстанції не врахував, що значна частина цього об’єкту на момент ухвалення рішення не належить відповідачеві, тобто, не може бути ним повернена в натурі, адже, перебуває у власності інших осіб, щодо яких діє принцип непорушності права власності, встановлений нормами ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, не встановив і належним чином не дослідив обставин, які стосуються питань права власності на спірний об’єкт нерухомості, та переліку його власників, що в порушення ст. 124 Конституції України та ч. 1 ст. 45 ГПК України унеможливлює виконання прийнятого ним судового рішення про задоволення позову в частині повернення об’єкту купівлі-продажу за спірними договорами.

За таких обставин, касаційна скарга Акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк", який підтверджує своє право власності на частку у спірному майні, а також своє право на касаційне оскарження постанови Севастопольського апеляційного господарського суду від 28.01.2008, договором купівлі-продажу від 11.12.2003, укладеним з відповідачем, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2265827 від 12.12.2003, копії яких додані до касаційної скарги, на думку колегії суддів, підлягає частковому задоволенню, оскільки оскаржувана постанова зачіпає його право власності на частину спірного майна, що, в свою чергу, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11110 Господарського процесуального кодексу України є самостійною підставою для скасування постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 29.12.1976 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, а також оцінку всіх доказів. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати. Мотивувальна частина рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права і обов’язки сторін у спірних правовідносинах.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Резолютивна частина рішення повинна містити чіткі та безумовні висновки, що ґрунтуються на аналізі та оцінці фактичних обставин, викладених у його мотивувальній частині, та відповідати застосованим до спірних відносин нормам права.

Однак, в порушення цих приписів судами попередніх інстанцій не встановлена наявність чи відсутність обставин, які входять до предмету доказування і з якими закон, на який посилається позивач, пов’язує настання у відповідача такої відповідальності за порушення договірних зобов’язань як розірвання договорів, повернення об’єкту приватизації та стягнення штрафу.

Таким чином, не встановлення судами попередніх інстанцій зазначених обставин, які мають суттєве значення у справі, та відсутність їх правової оцінки є порушенням вимог ч. 1 ст. 43 ГПК України, що виключає можливість висновку суду касаційної інстанції щодо правильності застосування норм матеріального права при вирішенні спору.

З огляду на викладене, відповідно до п. 3 ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне скасувати судові акти попередніх інстанцій, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення зазначених обставин і надання їм належної правової оцінки з врахуванням всіх вищезазначених вказівок цієї постанови, а також вирішення питання про необхідність участі у справі нових власників спірного майна і їх процесуального статусу.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, п. 3 ст. 1119, п. 3 ч. 2 ст. 11110, ст. ст. 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 29.01.2008 у справі господарського суду Автономної Республіки Крим № 2-7/14654-07 та рішення від 27.11.2007 у цій справі скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим.

Касаційні скарги Комунального підприємства "Генеральна дирекція Київської міської ради з обслуговування іноземних представництв" та Акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк" задовольнити частково.

Головуючий суддя                               К.В.Грейц

Судді           С.В.Бакуліна

О.І.Глос