ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
А Н О В А ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
Справа
№ 29/293-07-6917
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії
суддів:
судді: Колоколова
суддів: Разюк Г.П., Петрова М.С.
секретарі судового засідання: Бухтіяровій
участю представників сторін:
(довіреність № 9145 від 01.08.2007 року)
ОСОБА_2. (довіреність № 257 від 29.12.2007 року)
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_3
рішення господарського суду Одеської
області від „14” січня 2008 року

по
справі №
29/293-07-6917

за
позовом Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_3, м. Одеса

до Відкритого акціонерного товариства
„Енергопостачальна компанія „Одесаобленерго”, м. Одеса

про
визнання права
власності

та
за зустрічним позовом Відкритого
акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія „Одесаобленерго”, м. Одеса

до
Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_3, м. Одеса

про
визнання недійсним
договору

В С Т А Н О В И В :

16.08.2007
року Суб'єкт підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_3(далі по тексту
-позивач) звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою
до Відкритого акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія
„Одесаобленерго” (далі по тексту -відповідач), в якій просив визнати за ним
право власності на нежитлове приміщення: павільйон ПК-2У, загальною площею 110
кв.м., що розташоване за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с.
Ліски, вул. Кас'яненка,19. Також позивач просив стягнути на свою користь з
відповідача витрати по сплаті державного мита та витрати на ІТЗ судового
процесу.

Згідно
ж уточненої позовної заяви, СПД ОСОБА_3. просив визнати за ним право власності
на нежитлове приміщення: павільйон ПК-2У, загальною площею 110 кв.м., що
розташоване за адресою:АДРЕСА_1, тобто позивачем змінено адресу оспорюваного
об'єкту.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що між сторонами було укладено договір оренди спірного
приміщення (із протоколом розбіжностей, доповненнями і додатками), за умовами
якого позивач повинен був набути право власності на орендований актив по
закінченню строку оренди шляхом відшкодування вартості магазину та суми
відсотків за користування ним. СПД ОСОБА_3. свої зобов'язання за договором
виконував належним чином, але ВАТ „ЕК „Одесаобленерго” відмовилось від
продовження строку оренди та відчуження спірного майна після закінчення такого
строку.

08.11.2007
року ВАТ „ЕК Одесаобленерго” звернулося до господарського суду Одеської області
з зустрічною позовною заявою до СПД ОСОБА_3., в якій просило визнати недійсним
договір оренди № 3 від 19.02.2001 року, укладений між сторонами. Також ВАТ „ЕК
Одесаобленерго” просило відшкодувати йому судові витрати.

Зустрічні
позовні вимоги мотивовані тим, що спірний договір не відповідає та суперечить
вимогам чинного законодавства з посиланням на ст.ст. 48, 4, 86, 151 ЦК УРСР (в
ред.1963 року) та невідповідністю його до ст. 41 Конституції України, п.1.18.2
Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, ст. 23 Закону України
„Про оренду державного та комунального майна”.

Рішенням
господарського суду Одеської області від 14.01.2008 року по справі №
29/293-07-6917 (суддя Аленін О.Ю.) в задоволенні первісного позову СПД ОСОБА_3.
-відмовлено. Зустрічні позовні вимоги ВАТ„ЕК „Одесаобленерго” задоволені в
повному обсязі. Визнано недійсним договір оренди № 3 від 19.02.2001 року,
укладений між сторонами. Стягнуто з СПД ОСОБА_3. на користь позивача 85 грн.
державного мита та 118 грн. витрат на ІТЗ судового процесу. Такий висновок суду
обґрунтований тим, що первісні позовні вимоги СПД ОСОБА_3. є безпідставними,
так як об'єкт, на який позивач вимагає визнати його право власності, не був
об'єктом за договором оренди, що також підтверджується постановою Вищого
господарського суду України по справі № 16/74-07-1903. Зустрічні ж позовні
вимоги ВАТ„ЕК „Одесаобленерго” задоволені в зв'язку з тим, що договір оренди №
3 від 19.02.2001 року не відповідає та суперечить вимогам чинного
законодавства.

Не
погоджуючись із зазначеним вище рішенням місцевого господарського суду, СПД
ОСОБА_3. звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати повністю та прийняти
нове, яким визнати за ним право власності на Павільйон ПК-2У, що розташований
за адресою: АДРЕСА_1

Скаржник
в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що суд повно та всебічно не
перевірив всі обставини справи, не дав належну правову оцінку доказам, порушив
та невірно застосував норми матеріального та процесуального права, в зв'язку з
чим виніс незаконне і необґрунтоване рішення, яке не відповідає обставинам
справи і вимогам закону.

На
думку скаржника, місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення
неправомірно та безпідставно не прийняв до уваги та відхилив факти того, що,
по-перше, акт приймання-передачі в 2001 році не складався, оскільки із наданого
договору оренди № 2 від 29.12.1998 року та акту приймання-передачі до нього
випливає, що позивач безперервно користувався оспорюваним приміщенням,
по-друге, саме об'єкти по АДРЕСА_2та АДРЕСА_1є тотожними, а збільшення розміру
об'єкту з 110 кв.м. до 127,5 кв.м. було зроблено самим позивачем з дозволу
керівництва ВАТ „ЕК „Одесаобленерго”.

Крім
того, скаржник стверджує, що саме договір оренди № 3 від 19.02.2001 року і є,
згідно з Законом України „Про оподаткування прибутку підприємств”, договором
фінансової оренди, умови якого, з урахуванням внесених змін у Доповнення № 1,
позивачем виконувались належним чином, але ВАТ „ЕК „Одесаобленерго” намагалося
в односторонньому порядку розірвати такий договір, чим порушило норми чинного
законодавства, а головне законні права позивача.

ВАТ
„ЕК Одесаобленерго” відзив на апеляційну скаргу не надало, але його представник
в судовому засіданні просив залишити апеляційну скаргу СПД ОСОБА_3. без
задоволення, а рішення місцевого господарського суду -без змін, вважаючи його
правомірним, обґрунтованим, відповідаючим вимогам діючого законодавства та
матеріалам справи.

Розглянувши
та перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу, заслухавши у судовому
засіданні пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим
господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія
дійшла до наступного.

Як
вбачається з матеріалів справи, 19.02.2001 року між ВАТ „ЕК „Одесаобленерго”
(Орендодавець) та СПД ОСОБА_3. (Орендар) було укладено договір оренди № 3 (далі
по тексту -Договір), за умовами якого Орендодавець зобов'язався передати
Орендарю приміщення площею 110 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2(т.1
а.с.10-17).

Договір
підписаний з протоколом узгодження розбіжностей від 19.02.2001 року.

У
відповідності до пункту 1.2 Договору, строк оренди встановлюється з 15 грудня
2000 року по 31 грудня 2006 року з правом подальшого викупу.

Пунктом
2.1 Договору визначено, що Орендодавець передає Орендарю приміщення магазину,
що є власністю орендаря на підставі акту приймання-передачі, в якому
зазначається вартість та технічний стан приміщення і обладнання на момент їх
здачі в оренду, підписаного сторонами та який складає невід'ємну  частину договору, а також  на підставі
розрахунку вартості орендної плати (додаток № 1), який також є  невід'ємною частиною  договору. визначено, що  об'єкт оренди
вважається  переданим  в оренду з дня, наступного за днем підписання
акту приймання-передачі (пункт 2.2 Договору).

Повернення
орендованого приміщення по закінчені строку договору проводиться по акту
приймання-передачі. У випадку розірвання договору, закінчення строку його дії
або відмови від його пролонгації або банкрутства орендаря, він зобов'язаний
повернути орендодавцю об'єкт оренди (пункти 7.2-7.3 Договору).

Зазначені
умови сторонами не переглядались та  були
чинними в первісній редакції до закінчення строку дії договору.

Між
тим, акт приймання-передачі приміщення та обладнання орендарю, наявність якого
визначено сторонами обов'язковою умовою та невід'ємною частиною договору, яка
повинна містити відомості про вартість та технічний стан приміщення та
обладнання не складався та з боку Орендаря та Орендодавця не підписувався, що
безпосередньо підтверджено представниками сторін.

28.08.2003
року сторонами укладена угода про внесення змін
в доповнення до додатку № 1 до договору оренди № 3 від 19.02.2001 року,
яким сторони  погодили викласти
доповнення № 1 до договору оренди  № 3
від 19.02.2001 року  в новій редакції
(т.1 а.с.18-19).

Так,
підпунктом 1 пункту 2 Угоди сторони визначили, що у відповідності з Положенням
(Стандартом) бухгалтерського обліку 14 „Оренда”, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від 28.07.2000 року та внесенням змін в Закон
України „Про оподаткування прибутку підприємств” п.1.18.2, затвердженого  Президентом України від 24.12.2002 року №
349, сума орендних платежів по фінансовій оренді, при якій орендар набуває
право власності  на орендований актив по
закінчені строку оренди, визначається методом дисконтування та включає в себе
відшкодування вартості орендованого майна і суму процентів за надання в
користування майна з відстрочкою платежу.

Пунктом
2 Угоди, визначається сума орендних платежів по фінансовій  оренді, а саме метод дисконтування що включає
в себе відшкодування вартості орендованого майна і суму процентів за надання в
користування майна з відстрочкою платежу при 12 % річній ставці, що
визначається виходячи з ринкової  ставки
процента (середньозважений банківський процент на займи).

10.10.2006
року ВАТ „ЕК „Одесаобленерго” направило на адресу ПП ОСОБА_3. лист № 21/1096,
яким повідомило останнього про закінчення 31.12.2006 року договору оренди № 3
від 19.02.2001 року, на новий або додатковий строк договір продовжуватись не
буде, а намір відчужувати (продавати) об'єкт оренди відсутній, в зв'язку з чим
Орендарю слід прийняти заходи щодо своєчасного повернення орендованого майна
після закінчення дії договору (т.1 а.с.21).

В
свою чергу, ПП ОСОБА_3. 10.11.2006 року звернувся до ВАТ „ЕК „Одесаобленерго” з
заявою про дострокову оплату оренди магазину за весь період та оформлення його
права власності на цей об'єкт (т.1 а.с.20).

Судова
колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про відмову в
задоволенні первісних позовних вимог СПД ФО ОСОБА_3. про визнання права
власності на орендований об'єкт, вважає правомірними зустрічні позовні вимоги
ВАТ „ЕК „Одесаобленерго” про визнання недійсним договору оренди № 3 від
19.02.2001 року та задоволення їх місцевим господарським судом, а також
доходить до висновку, що доводи, заперечення і вимоги СПД ФО ОСОБА_3.,
викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та
задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Договір
оренди № 3 від 19.02.2001 року укладений з посиланням на спеціальні закони, а
саме Закони України „Про оренду державного та комунального майна” та Закон
України  „Про оподаткування прибутку
підприємств”.

У
відповідності до пункту 1 статті 2 Закону України „Про оренду державного та
комунального майна” № 2269-ХІІ від 10.04.1992 року (із змінами та
доповненнями), орендою є засноване на договорі строкове платне користування
майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої
діяльності; передача майна в оренду не припиняє права власності на це майно.

При
цьому, як вірно встановлено місцевим господарським судом, цей договір має
ознаки фінансової оренди, істотні умови та ознаки якого визначені виключно
спеціальним законом -Законом України „Про оподаткування прибутку підприємств”
та у разі невідповідності умов цього договору вказаному закону, такий договір
-має бути визнаний недійсним з наслідками, визначеними ст. 48 ЦК УРСР (в
ред.1963 року).

Пунктом
1 статті 10 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”
передбачено, що істотними умовами договору оренди є умови виконання
зобов'язання.

Так,
сторони у спірному договорі не змінили зміст зобов'язання, а саме обов'язку
орендаря повернути об'єкт після закінчення строку дії договору та одночасно не
узгодили умову, що орендодавець зобов'язаний продати, а орендар придбати об'єкт
оренди, що визначається абз.2 ч.2 ст.1.18.2
ЗУ „Про оподаткування прибутку підприємств” обов'язковою умовою для
угоди фінансової оренди.

Отже,
із змісту спірного договору випливає, що обов'язок ВАТ „ЕК „Одесаобленерго”
передати (відчужити) СПД ОСОБА_3. права володіння, користування і розпорядження
об'єктом оренди в ньому не передбачений та законом такий обов'язок також для
ВАТ „ЕК „Одесаобленерго” не встановлений, а навпаки встановлений обов'язок
орендаря повернути об'єкт, а тому цим договором і не встановлено взаємних
зобов'язань сторін, умов та підстав передачі (переходу) права власності
орендарю, що виключає можливість одностороннього набуття ним права власності на
об'єкт оренди.

Таким
чином, договір оренди № 3 від 19.02.2001 року в частині підпунктів 1 та 3
пункту 2 угоди про внесення змін до додатку № 1 не відповідає ст. 1.18.2 ЗУ
„Про оподаткування прибутку підприємств та Положенню (Стандарту)
бухгалтерського обліку 14 „Оренда”, оскільки, крім вищезазначеного, не
містить  жодної з умов, визначених цими
спеціальним законом та нормативно-правовим актом для визнання угоди фінансовою
орендою.

Крім
того, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про
визнання недійсним договору оренди № 3 від 19.02.2001 року, з огляду на те, що
він суперечить ч.4 та ст. 10 Закону України „Про оренду державного та
комунального майна”, відповідно до якої істотною умовою договору оренди -є
об'єкт оренди, тобто нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення) та інше  індивідуально визначене майно підприємств, із
чого випливає, що для дійсності договору та відповідності його закону, сторони
зобов'язані визначити в договорі об'єкт та його індивідуальні ознаки.

Так,
адреса, за якою згідно п. 1.1 Договору розташоване приміщення площею 110 кв.м.,
яке передається в оренду -є АДРЕСА_2, а п.1 додатку № 1 до договору зазначена
назва об'єкту оренди - Павільйон ПК-2У (110 кв.м.).

Між
тим, як встановлено під час розгляду даної справи та підтверджується
відповідними матеріалами, за адресою: АДРЕСА_2в с. Ліски павільйон ПК-2У площею
110 кв.м. не розташований та об'єкта нерухомості з такими характеристиками
взагалі не існує.

В
матеріалах справи наявні ж наступні документи: наказ Мінпаливенерго від
21.04.1995 року, наказ ПЕВ „Одесаенерго” від 20.09.1995 року, довідка про
включення до ЄДРПОУ від 17.03.1999 року, якими підтверджується, що ВАТ „ЕК
„Одесаобленерго” створене в процесі корпоратизації та приватизації на базі ПЕВ
„Одесаенерго” та Державної акціонерної компанії „Одесаобленерго”, до складу
якого входить структурний підрозділ -Регіональний спеціалізований
учбово-тренувальний центр ВАТ „ЕК „Одесаобленерго”, місцем розташування якого
є: АДРЕСА_3

Наказом
Мінпаливенерго від 04.11.2003 року № 635 затверджено „Перелік нерухомого майна,
яке увійшло до статутного фонду  ВАТ „ЕК
„Одесаобленерго” під час корпоратизації станом на 01.07.1995 рік, у
відповідності до п.542 якого до статутного фонду увійшов і Павільйон ПК-2У за
адресою:АДРЕСА_3

Станом
на 01.07.1995 року, тобто на час приватизації все майно, що перебувало на
балансі вказаного центру у відповідності до Акту оцінки вартості цілісного
майнового комплексу та Балансу структурної одиниці на 01.07.1995 рік -склало
цілісний майновий комплекс за адресою АДРЕСА_3

Також,
згідно накладній та платіжних документів саме ВАТ „ЕК „Одесаобленерго” придбало
матеріали на будівництво Павільйону ПК-2У, що підтверджується і актом та
рішення органів місцевого самоврядування щодо вибору земельної ділянки для
будівництва  павільйону.

Крім
того, згідно рішення Крижанівської сільської ради 17 сесії ІV скликання  № 653у від 31.03.2005 року (пункт 1),
Павільйону ПК-2У присвоєно юридичну адресу -АДРЕСА_1с. Ліски, а також видано КП
„Комінтернівський РБТІ” технічний паспорт від 23.12.2006 року, в якому
зазначено, що Павільйон, який належить ВАТ
„ЕК „Одесаобленерго” розташований за адресою: АДРЕСА_1та має такі
призначення та характеристики: Павільйон -літер „А” площею 126 кв.м., прибудова
-літер „а” площею 10,2 кв.м., навіс -літер „а1” площею 14,2 кв.м.

Ще
одним доказом того, що Павільйон ПК-2У не розташований за адресою:    АДРЕСА_2свідчить і те, що за цією адресою
розташований інший об'єкт нерухомості, який також належить ВАТ „ЕК „Одесаобленерго”
на праві приватної власності, оскільки увійшов до статутного фонду під час
приватизації та корпоратизації, про що свідчить „Перелік нерухомого майна що
увійшло до Статутного фонду ВАТ „ЕК „Одесаобленерго”, який затверджено Наказом
Мінпаливенерго від 04.11.2003 року № 635 (пункт 540 Переліку), рішення
Крижанівської сільської ради 17 сесії ІV скликання № 653у від 31.03.2005 року
(пункт 1) та технічний паспорт на виробничий будинок від 20.12.2006 року,
виготовлений Комінтернівським РБТІ. За названими документами об'єкт
нерухомості, який розташований за адресою АДРЕСА_2являє собою Кафе-магазин літ
“А-А5а “ загальною площею 210,3 кв. м., який складається з основної будівлі та
прибудов -літер “А-А5а “, тамбуру -літер “а”, погрібу -літер “Б” та огорожи -літер
“№ 1”, який предметом договору оренди № 3 від 19.02.2001 року та всіх додатків
до нього не являється.

Таким
чином, за адресою: АДРЕСА_2в  павільйон
ПК-2У площею 110 кв.м. не розташований; об'єкта нерухомості з такими
характеристиками не існує, а тому індивідуальні ознаки об'єкта оренди, що
зазначені в п.1.1 договору не відповідають дійсності, що і виключає
законність  цього оренди № 3 від
19.02.2001 року.

Крім
того, постановою Вищого господарського суду України у справі            № 16/74-07-1903 встановлено, що ВАТ
„ЕК „Одесаобленерго” не має право вимагати повернення об'єкту павільйон ПК-2У
поАДРЕСА_1, оскільки  як встановлено
господарським судом Одеської області до суду було надано договір оренди
земельної ділянки від 10.04.2006 року, відповідно до умов якого  Крижанівська сільська рада передала в оренду
СПД ФО ОСОБА_3.  земельну ділянку для
розміщення магазину, яка знаходиться за адресою:, АДРЕСА_2і безпосередньо
рішенням Крижанівської сільської ради 17 сесії ІV скликання № 653у від 31.03.05
року павільйону ПК-2У була надана юридична адреса: вул. Лісна 2-а.

Отже,
ВГСУ дійшло до висновку про нетотожність об'єктів, наданих СПД у користування
на умовах оренди на підставі договору оренди від 19.02.2001 року та об'єкту,
який вимагає повернути ВАТ „ЕК „Одесаобленерго”, тобто Павільйону ПК-2У за
адресоюАДРЕСА_1

Разом
з тим, господарські суди під час розгляду справи № 16/74-07-1903 не
встановлювали факту знаходження за адресою: , АДРЕСА_2об'єкту нерухомості під
назвою Павільйон ПК-2У площею 110 кв. м., який є предметом договору оренди № 3,
із чого також випливає, що об'єкту нерухомого майна Павільйону ПК-2У за адресою
АДРЕСА_2, загальною площею 110 кв.м. не існує, він не є предметом матеріального
світу, а тому відносно нього не можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Таким
чином судова колегія доходить до висновку, що склад і відомості про майно
(об'єкт оренди) не відповідають дійсності, а тому Договір оренди № 3 з
додатками до нього не відповідає п.1 ст. 10, ст. 151 ЦК УРСР, ст.4, п.1 ст. 10
Закону України „Про оренду державного та комунального майна”, ст.1.18.2 ЗУ „Про
оподаткування прибутку підприємств” та Положенню (Стандарту) бухгалтерського
обліку 14 „Оренда”, що є беззаперечною підставою для визнання такого договору
недійсним згідно ст. 48  ЦК УРСР.

Судова
колегія також погоджується з висновком місцевого господарського суду про
відмову в задоволенні позовних вимог СПД ФО ОСОБА_3. про визнання права
власності на Павільйон ПК-2У площею 110 кв.м., виходячи з такого.

Відповідно
до статті 179 Цивільного кодексу України (в ред.2004 року), річчю є предмет
матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Згідно
до ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей відносяться об'єкти, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх
призначення. Річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена
тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з -поміж інших однорідних
речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є
незамінними (ст. 182 ЦК України).

Предметом
спору є визнання за позивачем  права
власності на індивідуально визначену річ (об'єкт нерухомого майна) Павільйон ПК
-2У площею 110 кв. м., що розташована за адресоюАДРЕСА_1. Зазначене майно
предметом договору оренди № 3 від 19.02.2001 року, на який позивач посилається
як на правову підстав набуття права власності не є.

Так,
як зазначалося вище, постановою Вищого господарського суду України у справі №
16/74-07-1903 від 16.10.2007 року встановлено, що об'єкти надані СПД ОСОБА_3. у
користування на умовах оренди на підставі договору оренди від 19.02.2001 року №
3 та об'єкту, який вимагав повернути ВАТ
„ЕК „Одесаобленерго”, тобто Павільйону ПК-2У за адресоюАДРЕСА_1є
нетотожними, а тому і не можуть бути прийняті до уваги доводи позивача, що під
час дії договору, адреса об'єкту оренди змінилася, та на час розірвання
договору  була АДРЕСА_1, оскільки
суперечать ст. 35 ГПК України та преюдиціальному  висновку, встановленому рішенням суду, що
вступило в силу.

Судовою
колегією не приймається до уваги жодні доводи та заперечення скаржника,
оскільки договір оренди № 2 від 29.12.1998 року та акт приймання-передачі до
нього не заміняє обов'язковості наявності акту приймання-передачі об'єкту за
договором № 3 від 19.02.2001 року, а нетотожність об'єктів по АДРЕСА_2та
АДРЕСА_1встановлена не тільки під час розгляду даної справи, і вступившими в
законну силу рішеннями господарських судів по справі № 16/74-07-1903.

Щодо
посилань скаржника на те, що договір оренди № 3 від 19.02.2001 року, згідно з
Законом України „Про оподаткування прибутку підприємств”, є договором
фінансової оренди який СПД ФО ОСОБА_3. виконував належним чином, судовою
колегією також не приймаються до уваги та підлягають відхиленню, так як
матеріалами справи та під час її розгляду встановлено, що саме цей договір і не
є договором фінансової оренди, а головне взагалі не відповідав ані ЗУ „Про
оподаткування прибутку підприємств”, ані ЗУ „Про оренду державного та
комунального майна”, в зв'язку із чим підлягає визнанню недійсним.

СПД
ОСОБА_3.  ніяких додаткових пояснень та
відповідних доказів до суду апеляційної інстанції не надав, а тому зазначені
вище факти скаржником під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної
інстанції нічим спростовані не були, а відповідно, в порушення статті 33
Господарського процесуального кодексу і не були доведені ті обставини, на які
скаржник посилався як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вищезазначене
повністю спростовує доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, на підставі
чого судова колегія дійшла до висновку про правомірність та обґрунтованість
винесеного місцевим господарським судом рішення про відмову в задоволенні
первісних позовних вимог СПД ОСОБА_3. та задоволення зустрічних позовних вимог
ВАТ „ЕК „Одесаобленерго”.

За
викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду
Одеської області від 14.01.2008 року по справі № 29/293-07-6917 відповідає
вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, підстави для його
скасування або зміни відсутні, а тому воно підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга СПД ОСОБА_3. - без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101-105  Господарського                   процесуального кодексу
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення
господарського суду Одеської області від 14.01.2008 року по справі   № 29/293-07-6917 залишити без змін, а
апеляційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_3-без задоволення.

Постанова
в порядку статті 105 Господарського процесуального кодексу України набирає
законної сили з дня її прийняття.

Постанову
апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Головуючий
суддя
С.І. Колоколов

Суддя
Г.П. Разюк

Суддя
М.С. Петров