КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2008                                                                                           № 7/209

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Смірнової Л.Г.

суддів:           Коротун О.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Пилип З.І. – представник за дов. № б/н від 13.12.2007 р.;

від відповідача -не з’явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Варвинський цегельний завод"

на рішення Господарського суду м.Києва від 15.11.2007

у справі № 7/209

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Гаразд Україна"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Варвинський цегельний завод"

про                                                  стягнення

Товариство з обмеженою відповідальністю „Гаразд Україна” (далі – позивач) у вересні 2007 року звернулося до господарського суду Чернігівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Варвинський цегельний завод” (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 22 832,15 грн. повернення суми сплаченої за товар в повному обсязі, який не було передано; 228,32 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 15.11.2007 у справі № 7/209 позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача стягнуто 22 832,15 грн. боргу, 228,32 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивоване тим, що відповідачем було недопоставлено позивачу керамічної цегли на суму 24832,15 грн. На час розгляду справи відповідач частково розрахувався з позивачем, заборгованість становила 22832,15 грн.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що постанова Варвинського РВ УМВС в Чернігівській області про відмову в порушенні кримінальної справи від 16.04.2007 містить відомості про те, що директор підприємства – відповідача не відмовляється від повернення грошей.

Відповідач, не погоджуючись із рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Чернігівської області від 15.11.2007 року по справі № 7/209 скасувати та відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю „Гаразд Україна” в задоволенні позову.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно наказу про службове відрядження № 14/11-07 від 14.11.2007 директор ТОВ „Варвинський цегельний завод”, Михайлов Сергій Миколайович, у період з 14.11.2007 по 16.11.2007 перебував у терміновому відрядженні і не мав змоги бути присутнім при розгляді справи, а відповідно і не мав можливості завчасно попередити суд про свою неявку в судове засідання 15.11.2007.

З огляду на викладене, на думку апелянта, рішення, прийняте господарським судом Чернігівської області з даного спору, є необґрунтованим та таким, що не відповідає істині, у зв’язку з відсутністю відповідача під час слухання справи. Суд першої інстанції, на думку відповідача, не мав змоги всебічно дослідити всі докази, наявні у відповідача, які мають важливе значення по справі та об’єктивно вирішити даний спір.

У відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні позивач заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити рішення господарського суду Чернігівської області від 15.11.2007 по справі № 7/209 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач вказує на те, що директор ТОВ „Варвинський цегельний завод” особисто був ознайомлений з часом розгляду справи 15.11.2007, що підтверджується наявними в справі доказами (розписка). Крім того, наказ про відрядження, що був причиною відсутності директора ТОВ „Варвинський цегельний завод”, був виданий 14.11.2007, засідання по справі відбувалось 15.11.2007. Тобто, на думку позивача, відповідач мав час для того, щоб попередити суд про неможливість приймати участь у засіданні.

Позивач також вказує, що ним було надано достатньо доказів, на підставі яких було винесено обґрунтоване і об’єктивне рішення. Крім того, апелянт в апеляційній скарзі зазначив, що він не погоджується з рішенням, тобто він не визнає борг у повному обсязі, але при цьому не надав до апеляційної скарги жодних доказів, які за його словами: „мають важливе значення для об’єктивного вирішення спору”, і навіть не вказав у скарзі – які саме докази він має.

Розпорядженням Голови Київського апеляційного господарського суду № 01-23/1/2 від 21.01.2008 „Про зміну складу колегії суддів”, в зв’язку з виходом судді Алданової С.О. в щорічну відпустку було доручено розгляд апеляційної скарги у справі № 7/209 колегії суддів у складі: Смірнова Л.Г.- головуючий суддя, суддів Калатай Н.Ф., Коротун О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2007 у справі № 7/209 скарга була прийнята до розгляду та порушено апеляційне провадження. Вказана ухвала надсилалася апелянту за 3-ма адресами. Сторона ухвалу отримала лише за 1 адресою, вказаною на конверті апелянта (в якому надійшла апеляційна скарга до суду), а саме 01001, м. Київ, вул., Софіївська, 16/16 к. 5. З інших адрес кореспонденція поверталася суду, в тому числі з адреси, вказаної на аркушу 1 апеляційної скарги.

21.01.2008 через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про перенесення судового засідання на іншу дату в зв’язку з перебуванням директора ТОВ „Варвинський цегельний завод” у терміновому відрядженні та неможливістю бути присутнім в даному судовому засіданні. Дане клопотання свідчить про обізнаність відповідача про порушення апеляційного провадження за його скаргою Київським апеляційним господарським судом та отримання ухвали суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2007 відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 77 ГПК України, було відкладено розгляд справи в зв’язку з неявкою представника відповідача в судове засідання. Згадана ухвала була надіслана відповідачу згідно з відміткою відділу діловодства Київського апеляційного господарського суду на зворотному аркуші ухвали, що також підтверджується реєстром відправленої кореспонденції за 24.01.2008.

Розпорядженням В. о. Голови Київського апеляційного господарського суду № 01-23/3/34 від 08.02.2008 „Про зміну складу колегії суддів”, в зв’язку з виходом судді Алданової С.О. з щорічної відпустки доручено розгляд апеляційної скарги у справі № 7/209 колегії суддів у складі: Смірнова Л.Г.- головуючий суддя, суддів Алданова С. О., Коротун О.М.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Київський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як правильно встановлено судом першої інстанції, між сторонами договір як єдиний письмовий документ, не укладався. В силу ст. ст. 11, 509 ЦК України між сторонами у справі виникли цивільні права і обов’язки (зобов’язання), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також, апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

07.06.2006 відповідачем виставлено рахунок фактура № 37 (аркуш справи 10) на оплату позивачем цегли керамічної на загальну суму 48000,24 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено господарським судом Чернігівської області, платіжним дорученням № 139 від 13.06.2006 (аркуш справи 15) позивачем перераховано відповідачу 48000,24 грн. на оплату рахунку-фактури № 37 від 07.06.2006.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, та не спростовано доводами апеляційної скарги, відповідач свої зобов’язання по передачі оплаченої керамічної цегли належним чином не виконав, оскільки поставив лише частину керамічної цегли всього на суму 23168,09 грн., що підтверджується видатковими накладними, наявними в матеріалах справи (№№ НР -00063 від 16.06.2006 на суму 5856,02грн., НР -00065 від 22.06.2006 на суму 5600,03 грн., НР -103 від 07.08.2006 на суму 5856,02 грн., РН -130 від 15.08.2006 на суму 5856,02 грн.).

Відповідачем не допоставлено позивачу керамічної цегли на суму 24832,15 грн.

Виходячи з матеріалів справи, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що відповідач свої зобов’язання виконував частинами, про що свідчать вищеперелічені накладні, позивач, в свою чергу, прийняв це виконання.

Відповідно до п. 4 ст.193 Господарського кодексу України управнена сторона має право не приймати виконання зобов’язання частинами, якщо інше не передбачене законом, іншим нормативно-правовими актами або договором, або не випливає із змісту зобов’язання.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що в даному випадку відповідач почав виконувати зобов’язання добровільно.

Відповідач частково зобов’язання виконав, позивач, в свою чергу, прийняв це часткове виконання. Суд першої інстанції визначив, що 16.06.2006 – день передачі першої партії товару, вважається терміном виконання зобов’язання, оскільки, умовами не передбачено виконання зобов’язання частинами. Кожна партія переданої цегли є лише складовою одного зобов’язання відповідача – передати узгоджену сторонами і оплачену позивачем кількість керамічної цегли.

Разом з цим, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що 25.09.2007 позивач звернувся до відповідача з листом № 36-ю від 28.08.2007 (аркуш справи 30) з пропозицією розірвати усну угоду купівлі-продажу і повернути сплачені ним кошти в розмірі 24 832, 15 грн. на рахунок позивача. Лист, направлений рекомендованою кореспонденцією за адресою, вказаною самим апелянтом в апеляційній скарзі, повернувся позивачу з написом поштового відділення „за закінченням терміну зберігання”.

Частиною 2 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений – вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано доводами апеляційної скарги, відповідно до картки –рахунку № 631 відповідачем кошти позивачу повертались, а саме: 03.05.2007 – 250 грн., 14.05.2007- 250 грн., 04.07.2007 – 500 грн., 06.07.2007 – 500 грн., 11.07.2007 – 500 грн., всього на суму 2000 грн.

Тобто, на момент винесення рішення судом першої інстанції, заборгованість відповідача перед позивачем складала 22832,15 грн.

Крім того, в матеріалах справи наявна постанова Варвинського РВ УМВС в Чернігівській області про відмову в порушенні кримінальної справи від 16.04.2007 (аркуш справи 17), яка містить відомості про те, що директор ТОВ „Варвинський цегельний завод” не відмовляється від повернення вище-зазначеної суми (22832,15 грн.) на розрахунковий рахунок ТОВ „Гаразд Україна”.

Твердження апелянта, що рішення першої інстанції є необґрунтованим, необ’єктивним та таким, що не відповідають істині лише у зв’язку з відсутністю відповідача під час розгляду справи судом першої інстанції, не приймаються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані в розумінні ст.ст. 33,34,36 ГПК України з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, господарським судом Чернігівської області на адресу відповідача, яка була зазначена самим апелянтом в апеляційній скарзі (17600, смт. Варва, вул. Зарічна, 68) направлялися всі ухвали суду першої інстанції, а саме: ухвала про порушення провадження у справі від 04.10.2007 та ухвала про відкладення розгляду справи від 16.10.2007, що підтверджується штампом відділу діловодства господарського суду Чернігівської області на зворотних аркушах даних ухвал.

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб – учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв’язку з позначками адресат вибув, адресат відсутній і т.п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважаться належними доказами виконання господарським судом обов’язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій (аналогічна позиція міститься в інформаційному листі Вищого господарського суду України № 01-8/1228 „Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році”).

Крім того, матеріали справи містять розписку директора ТОВ „Варвинський цегельний завод” (аркуш справи 33), щодо повідомлення останнього про час та місце розгляду даної справи, яка свідчить про обізнаність сторони щодо знаходження в провадженні суду даної справи та місця і дати її розгляду.

Крім того, сам апелянт в апеляційній скарзі не зазначив про те, що йому було невідомо про дату та місце розгляду справи, а вказує, що він саме через відрядження свого директора не зміг попередити суд про свою неявку. Тоді як підставою для обов’язкового скасування рішення суду першої інстанції в силу п. 2 ч. 3 ст. 104 ГПК України є підстава, коли справу розглянуто господарським судом за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду.

За таких обставин господарський суд Чернігівської області вжив всіх передбачених законом заходів щодо повідомлення учасників судового процесу про час і місце судового засідання, в тому числі відповідача (за адресою, вказаною особисто), а директор юридичної особи був обізнаний щодо дати та місця судового засідання. Тоді як відрядження директора юридичної особи та її нез’явлення двічі в судове засідання не є підставою для скасування рішення суду в розумінні ст. 104 ГПК України. Апелянт в апеляційній скарзі не довів відсутності зобов’язання, зменшення розміру заборгованості станом на день ухвалення рішення; іншого правового обґрунтування та контррозрахунку позову не надав ні суду першої інстанції, ні Київському апеляційному господарському суду в порядку, передбаченому ст. 101 ГПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 104 ГПК України.

Судові витати за розгляд апеляційної скарги у зв’язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 36, 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Варвинський цегельний завод” залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Чернігівської області від 15.11.2007 у справі № 7/209 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 7/209 повернути до господарського суду Чернігівської області.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Коротун О.М.

18.02.08 (відправлено)