ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м.Сімферополь, вул.Р.Люксембург/Речна, 29/11, к. 101
РІШЕННЯ

Іменем України

03.03.2008

Справа
№2-7/398-2008

За
позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Професіонал» (м. Сімферополь,
пр. Кірова/вул. Леніна, 29/1, ідентифікаційний код 31095988)

До
відповідача  Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

Про
стягнення  60250,00 грн.

Суддя
Дворний І. І.

представники:

Від
позивача - Дика Ж. Д., предст., дов. від 14.01.2008 р.

Від
відповідача  - не з'явився.

Суть справи: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Професіонал» звернулося до Господарського суду АР Крим з
позовом до Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 про стягнення 60250,00
грн.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що на підставі виставлених відповідачем рахунків від
09.10.2006 р. та від 25.10.2006 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Професіонал»
були перераховані СПД ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 76652,00 грн. в якості
попередньої оплати за товар, який мав бути поставлений відповідачем. У той же
час, позивач зазначив, що відповідачем товар був поставлений лише на суму
10400,00 грн. та добровільно повернуті кошти у розмірі 6000,00 грн. Таким
чином, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Професіонал» складає 60252,00 грн.,
60250,00 грн. з яких позивач просить стягнути в примусовому порядку.

Відповідач
у судове засідання двічі не з'явився, відзив на позов не надав, про причини
неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи був проінформований
належним чином рекомендованою кореспонденцією.

Статтею
77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський
відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього кодексу розгляд
справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Стаття
22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в
судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може
розглядатись без їх участі, якщо неявка цих представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Оскільки
матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін,
підстав для відкладення розгляду справи судом не вбачається.

Суд
вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами у порядку ст.
75 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд
справи відкладався у порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ :

З
матеріалів справи вбачається, що на підставі усної домовленості сторін, без
укладання відповідного договору, сторони дійшли згоди щодо поставлення СПД
ОСОБА_1 позивачу пінопласту на загальну суму 76652,00 грн.

Так,
Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 були виставлені рахунки від
09.10.2006 р. та від 25.10.2006 р. на загальну суму 76652,00 грн.

Рахунки
були оплачені позивачем в повному обсязі, про що свідчать відповідні платіжні
доручення №6179 від 10.10.2006 р. та №6487 від 26.10.2006 р. (а. с. 7-8).

У той
же час, відповідачем був поставлений товар лише на суму 10400,00 грн.. що
підтверджується накладною №10 від 07.12.2006 р. (а. с. 6). Частина грошових
коштів у сумі 6000,00 грн. була повернута СПД ОСОБА_1 до каси позивача (а. с.
10). Таким чином, сума отриманих позивачем грошових коштів, на які не був
поставлений відповідачем товар та які не були повернуті в добровільному
порядку, складає 60252,00 грн., а отже, є заборгованістю

З
цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно
до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим
Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник)
зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського
характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити
гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. При цьому, майново-господарськими, згідно з ч.
1 ст. 175 ГК України, визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають
між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності,
в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право
вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним
кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно
з ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно
до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій
осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права
та обов'язки.

Підставами
виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини
(п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Ч. 1
ст. 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочин
може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка
сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 1, 2
ст. 205 Цивільного кодексу України).

Усно
можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх
вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та
(або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової
форми має наслідком їх недійсність (ч. 1 ст. 206 Цивільного кодексу України).

Отже,
з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що між сторонами у справі був
укладений усний правочин, що не суперечить положенням чинного законодавства
України. Відповідно, у відповідача виник обов'язок щодо поставки товару.

Відповідно
до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно
до умов  договору  та
вимог  цього  Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до   звичаїв   ділового
обороту  або  інших
вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічне положення
стосовно господарських зобов'язань міститься в ч. 1 ст.193 Господарського
кодексу України, якою визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних
умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються
відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно
до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо
строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи
те, що передача товару здійснювалася на підставі усного правочину, обовязок
щодо поставки товару позивачу виник у Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 з моменту отримання грошових коштів.

Ст.
525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від  зобов'язання або одностороння зміна його умов
не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Не
допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з
мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано
належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідач
не представив суду доказів поставки товару позивачу в повному обсязі або
доказів повернення отриманих коштів  у
сумі 60252,00 грн., у той час як відповідно до приписів статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести
суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень, способом, передбаченим чинним законодавством для доведення фактів
такого роду. Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт невиконання
відповідачем обов'язку по поставці товару, через що вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Професіонал» про стягнення з Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 60250,00 грн. є
обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Державне
мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу
підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись
ст.ст. 82-84  Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь
Товариства з обмеженою відповідальністю «Професіонал» (м. Сімферополь, пр.
Кірова/вул. Леніна, 29/1, ідентифікаційний код 31095988) суму заборгованості у
розмірі 60250,0 грн., 602,50  грн.
державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

3.          Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Суддя
Господарського суду

Автономної
Республіки Крим                                        Дворний І.І.