ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

03.04.08                                                                                           Справа № 3/224-11/134

(3/22-29/28а)

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді

Кравчук Н.М.

суддів

Гнатюк Г.М.

Мирутенко О.Л.

розглянувши           апеляційну скаргу Стрийської районної державної адміністрації (надалі Стрийська РДА) за № 02-18/281 від 24.12.2007р.

на рішення                    Господарського суду Львівської області від 18.12.2007 року.

у справі                    №3/224-11/134 (3/22-29/28а)

за позовом:                     Стрийської районної державної адміністрації, м. Стрий

до відповідача:           Релігійної громади Української Автокефальної Православної церкви (надалі Релігійна громада УАПЦ), с. В.Стинава

треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:                              Прокуратура Львівської області, м. Львів

Львівська обласна державна адміністрація (надалі Львівська ОДА), м. Львів

про:                              витребування майна з чужого незаконного володіння,

з участю представників сторін:

від позивача: Лещишин І.Т. –представник (довіреність в матеріалах справи)

від відповідача: Левко С.М. –представник (довіреність в матеріалах справи); Паровінчак М.Ф.–представник (довіреність в матеріалах справи)

від прокуратури: не з’явився

від Львівської обласної державної адміністрації: не з’явився

Представникам сторін роз'яснено процесуальні права та обов'язки згідно з ст.22, ст.28 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу від сторін не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 18.12.2007 року у справі № 3/224-11/134 (3/22-29/28а) (суддя Сало І.А.) відмовлено в задоволені позовних вимог Стрийської районної державної адміністрації до Релігійної громади УАПЦ про витребування майна з чужого незаконного володіння, з участю третіх осіб: Прокуратури Львівської області та Львівської обласної державної адміністрації.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, зокрема, що матеріально-правова вимога позивача не містить доказів вибуття майна з володіння позивача та набуття права володіння цим майном відповідачем.. Крім того, власника-державу не позбавлено володіння культовою спорудою.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачем - Стрийською РДА подано апеляційну скаргу, в якій скаржник рішення суду першої інстанції вважає незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального права, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги. Зокрема, скаржник зазначає, що відповідач незаконно володіє культовою спорудою, оскільки дана споруда перебуває у державній власності і не була передана у користування жодній релігійній громаді.

Відповідач в судовому засіданні проти доводів скаржника заперечує, рішення господарського суду вважає законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники третіх осіб - прокуратури та Львівської обласної державної адміністрації в судовому засіданні від 21.02.2008 р. апеляційну скаргу підтримали, просять рішення суду першої інстанції скасувати, позов задоволити.

В судовому засіданні 21.02.2008 р. було оголошено перерву до 13.03.2008 р. Представники третіх осіб в судове засідання 13.03.2008 р. не з’явилися, причини неявки не повідомили.

Розглянувши подану апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на території Стрийського району в с. Верхня Стинава розташована культова споруда –дерев’яна церква СВ. Миколая 1905р. побудови. В с. Верхня Стинава зареєстровано дві релігійні церковні громади –громада Української автокефальної православної церкви 31.07.1991р.(УАПЦ) та Української греко-католицької церкви 17.09.1991р. (УГКЦ).

Розпорядженням голови Львівської обласної державної адміністрації від 26.03.1997р. №228 «Про визначення порядку використання церквою Св. Миколая в с. В. Стинава»релігійні громади зобов’язано почергово використовувати культову споруду та укласти відповідні договори з райдержадміністрацією (а.с. 24 том І).

На виконання вказаного розпорядження громада УГКЦ уклала вищевказаний договір, а громада УАПЦ договору почергового користування не уклала, проте, одноособово користується культовою спорудою.

Таким чином, вказана культова споруда, яка перебуває у державній власності, не була передана в користування жодній з релігійних громад.

В зв’язку з тим, що релігійні громади не досягли згоди відносно встановленого облдержадміністрацією порядку почергового користування церквою, розпорядженням голови Львівської обласної державної адміністрації від 14.09.1998р. № 977 «Про заборону використання церкви Св. Миколая в с.В. Стинава Стрийського району»культова споруда була закрита (а.с. 25 том І).

25.11.2004р. представники релігійної громади УАПЦ зірвали навісні замки, відкрили храм і продовжили відправляти богослужіння (а.с. 26-27 том І).

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, вважаючи, що відповідач незаконно володіє культовою спорудою, оскільки в порушення вимог Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації»та розпорядження голови Львівського обласної державної адміністрації № 228 від 26.03.1997р. відмовився від укладання договору на почергове користування спірною церквою.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що культова споруда є власністю держави.

Правовідносини щодо використання культової споруди регулюються спеціальним Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації».

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації»культові будівлі і майно, які становлять державну власність, передаються організаціями, на балансі яких вони знаходяться, у безоплатне користування або повертаються у власність релігійних організацій безоплатно за рішеннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Республіці Крим - Уряду Республіки Крим. Культова будівля і майно, що є державною власністю, може передаватися у почергове користування двом або більше релігійним громадам за їх взаємною згодою. При відсутності такої згоди державний орган визначає порядок користування культовою будівлею і майном шляхом укладення з кожною громадою окремого договору.

Згідно із ст. 29 названого Закону державний контроль за додержанням законодавства України про свободу совісті та релігійні організації здійснюють місцеві Ради народних депутатів та їх виконавчі комітети.

Частиною першою статті 15 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»визначено, що в управлінні відповідних місцевих державних адміністрацій перебувають об’єкти державної власності, передані їм в установленому законом порядку.

За приписом п.1 ст.19 цього ж Закону місцева державна адміністрація, зокрема, здійснює на відповідній території управління об’єктами, що перебувають у державній власності та передані до сфери її управління.

Згідно із статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

З врахуванням вищенаведеного та на виконання вказівок Вищого господарського суду у постанові від 13.03.2007р. по даній справі, судом апеляційної інстанції було зобов’язано Стрийську районну державну адміністрацію, прокуратуру Львівської області та Львівську обласну державну адміністрацію (ухвала від 13.03.2008р.) представити суду докази передачі спірної культової споруди до сфери управління Стрийської районної державної адміністрації.

Проте, ні позивач, ні треті особи таких доказів суду не подали.

Посилання позивача на ст.29 Закону України «Про свободу совісті і релігійні організації»та на ст. 387 ЦК України є безпідставними, оскільки ці статті не надають Райдержадміністрації повноважень щодо реалізації припису статті 387 ЦК України, оскільки статтею 29 названого Закону регулюються питання здійснення державного контролю за додержанням законодавства про свободу совісті та релігійні організації, але не захисту права власності як цивільно-правового інституту.

Віндикаційний позов є речово-правовим позовом, що може бути пред'явлений лише у разі відсутності між позивачем та відповідачем зобов'язальних правовідносин. Зазначені позивачем у позовній заяві підстави повинні підтверджувати право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. На підтвердження наявності у позивача суб'єктивного права на витребуване майно позивач повинен надати суду відповідні докази, чого зроблено не було.

За змістом статей 33 і 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а також обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому це рішення належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст. ст. 99, 101, І03, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1.          Рішення господарського суду Львівської області від 18.12.2007 року у справі № 3/224-11/134 (3/22-29/28а) залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

2.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

3.          Справу передати в місцевий господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя                                                  Н.М. Кравчук

судді                                                                                 Г.М. Гнатюк

О.Л. Мирутенко