ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2008 р.

№ 48/202

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Дерепи В.І.

суддів Грека Б.М.

Стратієнко Л.В.

з участю представників:

позивача:

відповідача:

3-іх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

прокуратури:

Грек О.М.

Малеєва Ю.К., Попович І.Я.

Дунєва І.Г., Дмитрук С.Л.

Громадський С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні подання

заступника прокурора Одеської області та заступника прокурора м.Києва

на рішення

та постанову

господарського суду м.Києва від 30 жовтня 2007 р.

Київського апеляційного господарського суду від 24 січня 2008 р.

у справі

№ 48/202

за позовом

заступника прокурора Одеської області в інтересах Фонду державного майна України та Міністерства охорони здоров’я України

до

3-і особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів України "Укрпрофоздоровниця"

Федерація професійних спілок України,

Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності,

Печерська районна в м.Києві державна адміністрація

про

визнання частково недійсними установчих документів

ВСТАНОВИВ:

У травні 2007 р. заступник прокурора Одеської області звернувся в суд з позовом про визнання недійсними пункту 3.1 Статуту закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів України "Укрпрофоздоровниця", зареєстрованого виконкомом Ленінської районної ради народних депутатів м.Києва за реєстраційним № 702-а/0097, рішення № 971 від 23.12.1991 р., свідоцтво № 117 та наступних його нових редакцій, зареєстрованих 17.04.1997 р., 20.04.1998 р., 17.05.1999 р., 02.07.2001 р., а в редакції, зареєстрованій 14.02.2002 р., –пункт 4.2.1.

Вказаними пунктами визначався порядок внесення і розмір часток засновників до статутного фонду відповідача.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що майно, передане Федерацією професійних спілок України до статутного фонду відповідача є державною власністю, а не власністю профспілок.

Рішенням господарського суду м.Києва від 30.10.2007 р. (суддя Сулім В.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.01.2008 р. (головуючий –Зеленін В.О., судді –Рєпіна Л.О., Синиця О.Ф.) в задоволенні позову відмовлено.

В касаційних поданнях заступники прокурора Одеської області та м.Києва, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати постановлені у справі судові рішення та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши пояснення представників сторін, 3-іх осіб, прокуратури, обговоривши доводи касаційних подань, суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судові рішення обгрунтовані відповідністю оспорюваних пунктів статуту вимогам закону та пред’явленням позову з пропуском позовної давності.

Проте, такі висновки є помилковими та не грунтуються на вимогах закону.

Зокрема, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) ст. 257 ЦК України встановлено в три роки. Перебіг позовної давності (ст. 261 ЦК України) починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Господарські суди не врахували, що 03.05.2007 року з позовом до суду звернувся не ФДМУ чи Міністерство охорони здоров’я України, а заступник прокурора Одеської області за захистом інтересів держави в особі вказаних державних органів, посилаючись на те, що про факт порушення інтересів держави йому стало відомо 25.04.2007 р., після отримання постанови Вищого господарського суду України від 18.01.2007 р. у справі за № 30/474-05-11718.

Іншого судами не встановлено.

Неправильно застосувавши норми матеріального права суди прийшли до безпідставного висновку про заявлення позову поза межами позовної давності, обчислюючи початок її перебігу з моменту, коли про передачу майна Федерацією профспілок України до статутного фонду "Укрпрофоздоровниці" стало відомо ФДМУ –20.01.1997 р.

Крім того, слід мати на увазі, що правила про позовну давність, відповідно до ст. 267 ЦК України мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права. У випадках відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв'язку з необґрунтованістю самої вимоги.

При винесенні судових рішень про відмову у задоволенні позову господарські суди вимоги ст. 267 ЦК України не врахували, об'єднавши взаємовиключні поняття правил застосування позовної давності, як за спливом позовної давності так і необґрунтованістю самої вимоги.

Відповідно до ч.2 ст.35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті ж самі сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, склад сторін у даній справі не збігається зі сторонами у справі Вищого арбітражного суду України за № 137/7, а тому надання фактам, встановленим у рішенні Вищого арбітражного суду України від 20.01.1997 р., преюдиціального значення у даній справі, є помилковим, оскільки доказування обставин, що мають значення для справи, мало здійснюватися у загальному порядку, встановленому ст. 33 ГПК України.

Враховуючи вказане, постановлені у справі судові рішення не можна визнати законними і обгрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи суду слід врахувати наведене, уточнити позовні вимоги прокурора, адже оспорювані ним пункти статуту містять положення не лише про частку Федерації профспілок України, а й Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а тому слід з’ясувати в чому полягає невідповідність вимогам закону оспорюваних пунктів в цій частині.

Крім того, кожна особа має право пред’явити в суді вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру порушення, яке мало місце.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені ст. 16 ЦК України.

Позовні вимоги прокурора обгрунтовуються тим, що Федерація профспілок України незаконно передала об’єкти державної власності до статутного фонду акціонерного товариства, завдавши істотної шкоди економічним інтересам держави.

За таких обставин суду слід з’ясувати чи тягне за собою реальний захист права власності держави на спірне майно визнання частково недійсними вказаних у позові установчих документів відповідача, враховуючи, що в матеріалах справи є нова редакція статуту "Укрпрофоздоровниці", зареєстрована державним реєстратором 24.05.2007 р. (а.с.120-144,т.2), про визнання якого частково недійсним у позові не йдеться.

Також в матеріалах справи відсутні дані про те, основні фонди та оборотні кошти яких санаторно-курортних закладів, підприємств та організацій були передані Федерацією профспілок України до статутного фонду відповідача, чи збігається їх перелік з переліком, викладеним в додатку до постанови Ради Міністрів УРСР від 23.04.1960 р. № 606.

На підставі викладеного керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 –11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційні подання заступника прокурора Одеської області та заступника прокурора м.Києва задовольнити частково.

Рішення господарського суду м.Києва від 30 жовтня 2007 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 24 січня 2008 р. у справі за № 48/202 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Головуючий В.І. Дерепа

Судді Б.М. Грек

Л.В. Стратієнко