ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2008 р.

№ 6/661

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді

Дерепи В.І.,

суддів

Грека Б.М., Стратієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу будівельного управління Державного управління справами

на

рішення господарського суду міста Києва від 20 листопада 2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 18 березня 2008 року

у справі

№ 6/661

за позовом

державної акціонерної холдингової компанії "Каскад"

до

будівельного управління Державного управління справами

про

стягнення 103 782,66 грн.

за участю представників сторін:

від позивача –не з’явився

відповідача –Костючок С.Ю.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2007 року державна акціонерна холдингова компанія "Каскад" звернулась до господарського суду міста Києва із позовом про стягнення з будівельного управління Державного управління справами боргу за виконані роботи за договором будівельного підряду від 22.11.2005 року № 51/11-05 у сумі 103 782,66 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20 листопада 2007 року (суддя С.Ковтун), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18 березня 2008 року (судді Л.Кондес, С.Куровський, Ю.Михальська), позов було задоволено.

Стягнуто з будівельного управління Державного управління справами на користь державної акціонерної холдингової компанії "Каскад" 103 782,66 грн. основного боргу та судові витрати.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постановлені у справі судові рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши представника відповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, знаходить касаційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 22 листопада 2005 р. між сторонами було укладено договір будівельного підряду № 51/11-05, згідно якого підрядник (позивач) зобов’язувався виконати і здати замовнику (відповідачу) будівельно-монтажні роботи, передбачені пунктом 1.1. договору, а замовник зобов’язався прийняти виконані роботи і вчасно та в повному обсязі оплатити їх вартість.

Пункт 3.1. договору закріплює, що орієнтовна вартість виконання будівельно-монтажних робіт на об`єкті становить 787 748,00 грн.

Згідно з пунктом 3.5 договору розрахунок між замовником і підрядником здійснюється за фактично виконаними обсягами робіт, які підтверджено підписаними сторонами актами виконаних робіт форми № КБ-2в і довідками про вартість виконаних підрядних робіт форми № КБ-3, виходячи з розрахунку середньомісячної заробітної плати для розряду 3.8, встановленої на даному об`єкті.

Остаточний розрахунок між сторонами проводиться протягом 10 діб з моменту підписання акту здачі робіт в експлуатацію (пункт 3.7 Договору).

Позивачем зобов’язання по договору були виконані у повному обсязі, що підтверджується актом приймання виконаних підрядних робіт за травень 2006 року (форма № КБ-2в) і довідкою про вартість виконаних підрядних робіт за травень 2006 р. (форма № КБ-3), підписаними уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками юридичних осіб.

Відповідач свої обов’язки за договором належним чином не виконав і згідно акту звірки взаємних розрахунків, його заборгованість перед позивачем становить 121 671,45 грн., в тому числі 103 782,66 грн. за договором підряду.

Частина 1 статті 837 Цивільного кодексу України закріплює, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти і оплатити виконану роботу.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження відповідача про те, що договірні ціни не відповідають вимогам Державних будівельних норм Д. 1.1-1-2000 „Про затвердження правил визначення вартості будівництва”, оскільки Державні будівельні норми не встановлюють будь-які обмеження або граничні розміри вартості робіт, витрат та матеріалів, а лише визначають формулу їх нарахування.

Крім того, відповідно до статей 627-629, 632 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки, тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Згідно ст. ст. 190, 192 ГК України вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання. Політика ціноутворення, порядок встановлення та застосування цін, повноваження органів державної влади та органів місцевого самоврядування щодо встановлення та регулювання цін, а також контролю за цінами і ціноутворенням визначаються законом про ціни і ціноутворення, іншими законодавчими актами.

Відповідно до ст. ст. 6, 7 Закону України „Про ціни і ціноутворення” у народному господарстві застосовуються вільні ціни і тарифи, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи, які встановлюються на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється їх державне регулювання.

Згідно п. 4 ст. 181 ГК України за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак будівельне управління Державного управління не надало суду документів, які б свідчили про наявність будь-яких заперечень щодо оспорюваної ним частини договору.

Натомість, листом № 264-Б від 15.06.2007 року скаржник визнав зобов`язання по договору будівельного підряду, а залишок заборгованості зобов`язався погасити.

Крім того, кошторис по об`єкту "Адміністративний будинок ДАП "Україна в м. Бориспіль" на якому позивачем виконувались роботи будівельного підряду вже пройшов державну експертизу 05.05.2006 року і згідно Висновку № 211/2005/06 Київської обласної служби Української державної інвестиційної експертизи визнаний позитивним для затвердження замовником (а.с. 94-95).

Інші посилання скаржника в обґрунтування касаційної скарги також не підтверджуються матеріалами справи, спростовуються висновками судів та не доведені відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені місцевим та апеляційним господарськими судами на підставі всебічного, повного і об’єктивного дослідження поданих сторонами доказів, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України Вищий господарський суд України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу будівельного управління Державного управління справами залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 20 листопада 2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 18 березня 2008 року у справі за № 6/661 –без змін.

Головуючий, суддя

В.Дерепа

Суддя

Б.Грек

Суддя

Л.Стратієнко