ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2008 р.

№ 40/256пн

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С. –головуючого,

Костенко Т.Ф.,

Коробенко Г.П.

розглянувши матеріали

касаційної скарги

Державного комітету України з державного матеріального резерву, м. Київ

на постанову

Донецького апеляційного господарського суду

від 18.12.2007 р.

у справі

господарського суду Донецької області

за позовом

Державного комітету України з державного матеріального резерву, м. Київ

до

Державного підприємства "Артемвугілля",

м. Горлівка Донецької області

про

зобов’язання виконати певні дії

за участю представників сторін:

позивача: Вакуленко О.М. за дов. від 08.02.2008р. №2/593

відповідача: не з’явився

ВСТАНОВИВ:

Державний комітет України з державного матеріального резерву, м. Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Державного підприємства "Артемвугілля" про повернення самовільно використаних матеріальних цінностей мобілізаційного резерву та стягнення штрафних санкцій в сумі 5 068 789,00 грн., з яких штраф - 4 583 333,18 грн. та пеня - 485 456,60 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням зобов’язань відповідача по збереженню ним матеріальних цінностей на підставі взаємовідносин, що виникли між ними на підставі Наказу Мінвуглепрому СРСР 1988 року та Договору.

Рішенням господарського суду Донецької області від 05.11.2007р. зі справі №40/256пн, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 18.12.2007р., з даної справи в позові відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням та постановою з даної справи, Державний комітет України з державного матеріального резерву (позивач) звернувся з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи скаргу невірним застосуванням судами норм матеріального та порушення приписів процесуального права, а саме ст. 2 Закону України "Про судоустрій України", ст.ст. 32, 34, 36, 43 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 4, 6, 11, 14 та положення гл. 66 Цивільного кодексу України, ст.ст. 8, 11, 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв".

У відзиві Державного підприємства "Артемвугілля" на касаційну скаргу, останнє просить залишити постанову Донецького апеляційного господарського суду від 18.12.2007р. з даної справи без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Розпорядженням в.о. голови судової палати Вищого господарського суду України від 18.03.2008р. №02-12.2/87 суддю Рогач Л.І. замінено на суддю Муравйова О.В.

Розпорядженням в.о. голови судової палати Вищого господарського суду України від 01.04.2008р. №02-12.2/115 суддю Муравйова О.В. замінено на суддю Божок В.С.

Відповідач з даної справи не реалізував своє процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить необхідним касаційну скаргу задовольнити, враховуючи наступне.

Частиною 2 ст. 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" передбачено, що для підприємств заснованих повністю або частково на державній власності, відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву є обов’язковим, якщо це не завдає їм збитків.

Відповідно до п. 1 ст. 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" запаси матеріальних цінностей державного резерву розміщуються на підприємствах, в установах і організаціях, спеціально призначених для зберігання матеріальних цінностей державного резерву. Частина запасів матеріальних цінностей державного резерву може зберігатися на промислових, транспортних, сільськогосподарських, постачальницько-збутових та інших підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності на договірних умовах п.2 ст. 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв".

Як встановлено господарським судом першої та апеляційної інстанції, 15.11.02р. між Державним комітетом України з державного матеріального резерву та ДП "Артемвугілля" був укладений Договір №105/29 відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Згідно п.1.1 Договору зберігання матеріальних цінностей державного резерву здійснюється на складських приміщеннях, майданчиках, холодильних камерах, резервуарах, підземних сховищах відповідача.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що позивач передає, а відповідач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно з специфікацією (затвердженою номенклатурою у кількості та за вартістю згідно з актом форми №1).

Пунктом 7.3 Договору сторонами передбачено, що він діє протягом всього терміну зберігання цінностей.

Представниками Східного контрольно-ревізійного відділення Держкомрезерву 29.12.06р. була проведена контрольна перевірка наявності, якісного стану, умов зберігання, обліку та звітності матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, які знаходяться на відповідальному зберіганні відповідача. В результаті перевірки було встановлено: відповідно до розпорядження КМУ від 05.07.04р. №434-р на підприємстві відповідача частково проведено розбронювання матеріальних цінностей мобрезерву, несвоєчасне освіження, правила та умови зберігання не забезпечуються, кількісне зберігання не забезпечується, якісний стан матеріальних цінностей мобілізаційного резерву не відповідає діючим стандартам, що підтверджується Актом перевірки від 29.12.06р.

Вартість матеріальних цінностей мобілізаційного резерву встановлена в розмірі 4 583 333,18 грн. виходячи з цін, що діяли на момент проведення перевірки, тобто станом на 29.12.06р., та підтверджена відповідним Актом оцінки майна.

Відмовляючи в позові, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність у справі номенклатури накопичення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, на яку позивач посилається в позові; про відсутність у відповідача статусу спеціалізованого підприємства, яке здійснює відповідальне зберігання; та про невиконання позивачем умов договору зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву в частині відшкодування відповідачу витрат на зберігання матеріальних цінностей, в результаті чого останні прийшли у негідність.

Розглядаючи касаційну скаргу та перевіряючи юридичну оцінку обставин справи і повноту їх встановлення у відповідності до приписів ст. 1115 ГПК України, касаційна інстанція зазначає, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Мотивувальна частина рішення повинна мати посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права і обов’язки сторін у спірних правовідносинах. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Постанова суду апеляційної інстанції та рішення місцевого суду не відповідають зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Зокрема, судами встановлено наявність укладеного між сторонами договору №105/29 (далі Договір) відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, який на час розгляду справи оспореним, розірваним чи визнаним недійсним у встановленому порядку не був.

Вказаним Договором визначені права та обов’язки як позивача так і відповідача.

Не визначивши правової природи Договору та не зазначивши норми матеріального права, які регулюють відносини сторін за цим договором, суди попередніх інстанцій здійснили односторонній аналіз умов Договору, поклавши в основу судового рішення про відмову в позові невиконання позивачем пунктів 3.1, 3.2, 3.3 Договору щодо зобов’язання останнього відшкодовувати відповідачу витрати на зберігання цінностей та оплачувати вартість робіт із закладення цінностей та контролювати додержання умов зберігання цінностей, їх наявність, якісний стан.

При цьому обов’язки відповідача, визначені у розділі 2 Договору, судом 1-ї та 2-ї інстанції залишені без уваги, перевірки та належної оцінки.

Не відповідають висновки попередніх судів фактичним обставинам справи і в частині понесення відповідачем збитків в результаті зберігання матеріальних цінностей державного резерву та приведення їх у негідність в результаті невиконання позивачем Договору по відшкодуванню відповідачу витрат на зберігання матеріальних цінностей, оскільки матеріали справи докази цьому не містять.

Слід також звернути увагу, що висновок судів попередніх інстанцій щодо розбронювання усіх матеріальних цінностей державного резерву, що знаходились на зберіганні відповідача, з посиланням на Постанову КМУ від 05.07.04р. № 434-р, протирічить наявному у справі акту Східного контрольно-ревізійного відділення Держкомрезерву від 29.12.06р., у висновках якого зазначено про часткове розбронювання таких цінностей з посиланням на ту ж постанову КМ України, що також судами залишено без уваги та оцінки.

Враховуючи, що судами не встановлено усю сукупність обставин, які мають значення для справи, не з’ясовано дійсні правовідносини сторін за Договором та не застосовано законодавство, яке регулює відносини сторін у спірних відносинах за Договором, всі ухвалені у справі судові рішення не можна визнати законними й обґрунтованими, у зв’язку з чим вони підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 18.12.2007р. та рішення господарського суду Донецької області від 05.11.2007р. у справі № 40/256пн скасувати.

Справу направити до господарського суду Донецької області на новий розгляд.

Головуючий суддя           В.С. Божок

Судді: Т.Ф. Костенко

Г.П. Коробенко