ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

07 лютого 2008 р.

№ 2-214/06

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

головуючого

Дерепи В.І.

суддів
Грека Б.М.
Стратієнко Л.В.

з участю представників:
позивачів:   відповідача:

ОСОБА_1., ОСОБА_4., ОСОБА_2. не з'явився

розглянувши  у
відкритому              судовому
засіданні  касаційну  скаргу

ОСОБА_1

на рішення

апеляційного суду Чернігівської
області від 02 лютого 2007 р.

у справі

№ 2-214/06

за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

до

закритого акціонерного товариства
"Криворізький суриковий завод"

про

стягнення вартості майна

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2005 р. позивачі
звернулись в суд з позовом про визнання недійсними договорів купівлі-продажу
нерухомого майна від 23.10.2003 р., укладених між ЗАТ "Криворізький
суриковий завод" і ОСОБА_11., ОСОБА_12. щодо магазину №40 по вул.
Московській,1/7 в м.Ніжині та між ЗАТ "Криворізький суриковий завод"
і ОСОБА_13., ОСОБА_11., ОСОБА_12. щодо магазину № 41 по вул. Московській, 1/20
та стягнення з ЗАТ "Криворізький суриковий завод" на їх користь
вартість цих проданих нежилих приміщень пропорційно частці кожного позивача.

В подальшому змінили свої позовні
вимоги та просили стягнути з відповідача на їх користь вартість самовільно
проданих нежилих приміщень на суму 114 273 грн. пропорційно частці кожного
позивача в статутному фонді ТОВ "1000 дрібниць" -5,33%, що становить
6090,75 грн., виходячи з вартості приміщень на час їх продажу згідно висновку
№183 ц судової будівельно-технічної експертизи.(а.с.111).

Позовні вимоги обгрунтовувались
тим, що в процесі приватизації ними було створено товариство покупців, яке
викупило державне майно (договір купівлі-продажу від 28.06.1995 р. №10,
укладений між представництвом Фонду державного майна в м.Ніжині і Ніжинському
районі і товариством покупців -членів трудового колективу державного
комунального підприємства "1000 дрібниць")  та створено
ТОВ "1000 дрібниць", до статутного фонду якого передано
придбаний товариством покупців цілісний майновий комплекс вартістю 1 068 000
000 крб., до складу якого входили магазини № 40 і №41 по вул. Московській,й та
склад по вул. Об'їжджій,41 в м.Ніжині.

Установчі документи ТОВ "1000
дрібниць" були зареєстровані виконавчим комітетом Ніжинської міської ради
№333 від 14.11.1995 р.

На загальних зборах учасників
товариства 13.12.1997 р. було вирішено передати майно відповідачу ЗАТ
"Криворізький суриковий завод" для створення останнім своєї філії в
м.Ніжині.

У вересні 2003 р. відповідач
оформив право власності на спірні магазини і продав їх фізичним особам, замість
того, щоб збільшити свій статутний капітал на кількість акцій відповідно до
вартості переданого йому майна з подальшим розподілом їх між колишніми
учасниками ТОВ "1000 дрібниць",
позбавивши таким чином позивачів їх часток у праві власності на продані
приміщення.

Рішенням Ніжинського міськрайонного
суду від 09.10.2006 р. (суддя Харченко В.С.) позов задоволено.

Стягнуто з ЗАТ "Криворізький
суриковий завод" на користь кожного з позивачів по 6 090,75 грн.

Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 02.02.2007 р. (головуючий -Литвиненко І.В., судді -
Ішутко В.М., Заболотний В.М.) рішення Ніжинського міськрайонного суду від
09.10.2006 р. скасовано та постановлено нове, яким у задоволенні позову
відмовлено.

В касаційній скарзі позивач
ОСОБА_1., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права,
просить скасувати рішення апеляційного суду Чернігівської області від
02.02.2007 р., залишивши в силі рішення Ніжинського міськрайонного суду від
09.10.2006 р.

Заслухавши пояснення позивачів,
обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд вважає,
що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що в ході проведеної Ніжинською міськрайонною
прокуратурою перевірки було встановлено, що відповідач брав на себе
зобов'язання здійснити емісію акцій ЗАТ на суму отриманого від ТОВ "1000
дрібниць" майна, але не зробив цього, і, продавши магазини порушив право
власності позивачів.

Проте, погодитись з висновком суду
щодо наявності у відповідача обов'язку здійснити випуск акцій неможливо,
оскільки цей факт встановлений судом лише на підставі постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи від 26.04.2005 р., яка відповідно до вимог ст. 61
ЦПК України не є обов'язковою для суду в питаннях чи мали місце певні дії та
ким вони вчинені, а тому вказана обставина мала бути встановлена відповідно до
вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про господарські
товариства", ст. 115 ЦК України товариство з обмеженою відповідальністю є
власником майна переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до
статутного фонду, продукції, виробленої товариством у результаті господарської
діяльності, одержаних доходів, іншого майна, набутого на підставах, не
заборонених законом, а тому висновок суду про порушення права власності
позивачів, як учасників товариства, на спірні приміщення не грунтується на
законі, адже власником спірних приміщень було саме товариство, а не  фізичні особи -учасники товариства.

Крім того, слід зазначити, що
згідно протоколу зборів учасників ТОВ "1000 дрібниць" №3 від
13.12.1997 р. приєднання майна товариства до ЗАТ "Криворізький суриковий
завод" не обумовлене будь-яким обов'язком відповідача.

За таких обставин апеляційний суд
прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову
про стягнення з відповідача на користь позивачів вартості частини майна ТОВ
"1000 дрібниць" пропорційної їх часткам у статутному капіталі
товариства, оскільки право на її одержання відповідно до ст.54 Закону України
"Про господарські товариства" та ст.148 ЦК України виникає лише при
виході учасника з товариства, а позивачі з відповідними заявами про вихід не
звертались, а також не були акціонерами ЗАТ "Криворізький суриковий
завод" .

Доводи касаційної скарги висновків
суду апеляційної інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування
рішення апеляційного суду Чернігівської області не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 1115, 1117, 1119 -11111
Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити
без задоволення, а рішення апеляційного суду Чернігівської області від 02
лютого 2007 р. у справі за № 2-214/06 -без змін.

Головуючий                                                                          В.І.
Дерепа

Судді
Б.М. Грек

Л.В. Стратієнко