ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м.Сімферополь, вул.Р.Люксембург/Речна, 29/11, к.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12.03.2008

Справа
№2-29/17607-2007А

За
позовом - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Алушта.

До
відповідача - Державної податкової інспекції в м. Алушта, м. Алушта.

Про
визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Суддя О.І. Башилашвілі

Секретар
судового засідання Т.С. Готовкіна

П Р Е
Д С Т А В Н И К И:

від
позивача - ОСОБА_1 - СПД; ОСОБА_2, представник
по усній заяві, паспорт НОМЕР_1.

від
відповідача - Чурочкін А.Б., довіреність № 2454/9/10-014  від 03.12.07,
ст.інсп.ДПІ;

За
участю свідків: ОСОБА_3, паспорт НОМЕР_2, виданий Алуштинським МВГУ МВС України
в Криму; ОСОБА_4,  паспорт.

Суть
спору: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду АР
Крим з позовом до відповідача - Державної податкової інспекції в м. Алушта про
визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від
28.09.2007р. за № /0 про нарахування податкового зобов'язання в сумі
4600,00 грн.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що спірне податкове повідомлення-рішення не відповідає
закону, та прийнято внаслідок висновків викладених в акті перевірки, що не
відповідають дійсності.

Відповідач
у запереченнях на позов посилається на те, що спірне податкове
повідомлення-рішення цілком обґрунтовано, оскільки під час перевірки позивача
був виявлений факт залучення позивачем до господарської діяльності найманих
працівників без видачі довідок про трудові відносини фізичної особи з платником
єдиного податку та сплати єдиного податку у розмірі 50% від діючої ставки
єдиного податку, що є порушення ст. 2 Указу Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва».

Відповідач
у запереченнях на позов посилається на те, що відсутні підстави для задоволення
на позов, оскільки перевірка позивача проводилась відповідно до закону, а
спірні рішення прийняті в наслідок виявлених порушень, зафіксованих в акті
перевірки.

Після
з'ясування усіх обставин справи, та перевірення доказів, суд перейшов до
судових дебатів, та після закінчення яких, суд віддалявся для ухвалення рішення
по даній справі до нарадчої кімнати.

Розглянувши
матеріали справи, заслухав представників сторін, суд -

В С Т
А Н О В И В:

Державною
податковою інспекцією в м. Алушта проведена виїзна позапланова документальна перевірка
позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.04р. по 31.08.07р., за результатами якої
складений акт за № 1294/1701/ від 24.09.07р. (а.с. 35-54).

З
акту перевірки вбачається, що під час перевірки працівники ДПІ встановили
порушення позивачем ст. 2 Указу Президента України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку і звітності суб'єктів малого підприємництва», а саме: що
позивач не платив єдиний податок у розмірі 50% від ставки єдиного податку за
найманих працівників: ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, що
в загальній сумі складає 4600,00 грн.

На
підставі акту перевірки відповідачем прийняте спірне податкове повідомлення
-рішення від 28.09.07р. за №/0, яким позивачеві було визначено
податкове зобов'язання за платежем «Єдиний податок на підприємницьку діяльність
з фізичних осіб» (НОМЕР_3) за основним платежем - 4 600,00 грн. (а.с. 7).

Суд
встановив, що спірне податкове повідомлення-рішення було оскаржено позивачем до
ДПІ в місті Алушті скаргою від 03.10.07р., яка залишена без задоволення
рішенням ДШ в місті Алушті від 19.11.07р. вих. 5930/5/23.

Розглянувши
матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, у зв'язку з
наступним.

Відповідно
до ч.3 ст.2 Указу Президента України за №727/98 від 03.07.98р. «Про спрощену
систему оподаткування, обліку і звітності суб'єктів малого підприємництва», у
разі коли платник єдиного податку здійснює підприємницьку діяльність з
використанням найманої праці або за участю у підприємницькій діяльності членів
його сім'ї, ставка єдиного податку збільшується на 50 відсотків за кожну особу.

Відповідно
до ч.2 ст.1 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів
(конфліктів)», найманий працівник - фізична особа, яка працює за трудовим
договором на підприємстві, в установі та організації, в їх об'єднаннях або у
фізичних осіб, які використовують найману працю.

Згідно
ст. 24 Кодексу законів про працю України, трудовий договір укладається, як
правило, в письмовій формі.

Додержання
письмової форми є обов'язковим:

1)
при організованому наборі працівників;

2)  при
укладенні  трудового договору про
роботу в районах з особливими  природними  географічними
і  геологічними  умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я;

3)
при укладенні контракту;

4)
у  випадках,  коли
працівник   наполягає   на
укладенні трудового договору у письмовій формі;

5)
при укладенні трудового договору з неповнолітнім  (стаття 187 цього Кодексу);

6)  при
укладенні  трудового  договору з фізичною  особою;

7) в
інших  випадках, передбачених  законодавством  України.

При
укладенні трудового договору громадянин
зобов'язаний подати паспорт або інший документ,  що посвідчує особу, трудову книжку, а у
випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту
(спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Наведена
норма повністю виключає будь-який усний трудовий договір або угоду між
вказаними особами та позивачем.

Таким
чином, донарахування єдиного податку за найманих працівників можливо лише при
наявності найманих працівників, тобто фізичних осіб, які обов'язково мають
письмовий трудовий договір із роботодавцем, тобто в даному випадку - із
позивачем.

При
цьому суд бере до уваги, що в акті перевірки відображено, що ніяких трудових
договорів між позивачем та вищевказаними особами не існує, ніяких документів (у
тому числі й трудові книжки, наказу про прийняття на роботу) цими особами
позивачеві не надавалося, що у свою чергу спростовує доводи відповідача щодо
наявності трудових відносин позивача з вказаними особами.

Крім
того, до компетенції податкових органів не віднесено самостійно, без
відповідного рішення суду встановлювати факти наявності або відсутності
трудових відносин між особами.

Відповідно
до ч.2 ст.19 Конституції України, державні органи та їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, який
передбачено Конституцією та законами України.

Відповідно
до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів
державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових
осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До
адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких
рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

У
справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

-          на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

-          з
використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

-          обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають

-          значення для прийняття рішення
(вчинення дії);

-          безсторонньо (неупереджено);

-          добросовісно;

-          розсудливо;

-          з дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

-          пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод
та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

-          з урахуванням  права
особи на участь у процесі прийняття рішення;

-          своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Одним
з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст. 7 Кодексу
адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до
ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд
при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно
до ч.ч. 1,2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В
адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності  суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач
не довів суду факт знаходження громадян ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 в трудових відносинах з позивачем, що свідчить про
необґрунтованість висновків в акті перевірки, які у свою чергу послужили
підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

За
викладених обставин суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та
підлягає задоволенню.

Вступна
та резолютивна чистини постанови оголошені - 12.03.2008р.

Повний
текст постанови оформлений та підписаний - 17.03.2008р.

На
підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 160,162,167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С
Т А Н О В И В :

1.
Позов задовольнити.

2.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.09.07р.
за №/0 Державної податкової інспекції в м. Алушта, яким Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 нараховане податкове зобов'язання в загальній сумі 4
600,00 грн.

Суддя
Господарського суду

Автономної
Республіки Крим
Башилашвілі О.І.