ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2008 р.

Справа 46/449

За позовом

Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи Джали Євгена Юліановича

до

Дочірнього підприємства “Єєвроіндекс”

про

стягнення 12 983,73 грн.

Суддя Шабунін С.В.

Представники:

від позивача

не з’явився

від відповідача

Сибірцева О.М. —ліквідатор (рішення власника № 3/5 від 11.07.2005 р.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Суб’єкт підприємницької діяльності –фізична особа Джала Євген Юліанович звернувся до Дочірнього підприємства “Євроіндекс” з позовною заявою без вихідного номеру та дати про стягнення боргу, моральної шкоди, інфляційних витрат та 3 % річних з простроченої суми. Ціна позову 12 983,73 грн.

Провадження у справі за вказаними вимогами порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.2007 р. № 46/449 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 14.01.2008 р.

14.01.2008 р. розгляд справи було відкладено на 28.01.2008 р. у зв’язку з неявкою в судове засідання представника відповідача та неподанням витребуваних судом документів.

У судове засідання, призначене на 28.01.2008 р. позивач не прибув, уповноваженого представника не направив. Представник відповідача, котрий з’явився до суду, надав відзив на позовну заяву від 28.01.20087 р. № 001 та просив вирішити спір на розсуд суду, зважаючи на приєднані до відзиву документи, а саме: копію рішення власника Дочірнього підприємства “Єєвроіндекс” про його ліквідацію та враховуючи відсутність у підприємства коштів на задоволення вимог позивача.

У відзиві на позовну заяву ліквідатор Дочірнього підприємства “Євроіндекс” зазначає, що провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Двадцять перший вік”, розпорядником майна і ліквідатором якого був позивач, тривало три роки, а її розгляд затягувався, а також вказує, що підприємством рахунки в банках не відкривалися, у 2007 році господарська діяльність не велася, заробітна плата з травня 2007 року не виплачувалася. Крім того, відповідач вважає, що оплата послуг арбітражного керуючого Джали Є.Ю. не повинна здійснюватися за рахунок Дочірнього підприємства “Євроіндекс”, оскільки комітетом кредиторів вирішено виплачувати йому винагороду з коштів, отриманих від реалізації майна боржника.

Зважаючи на те, що при поданні позову до суду позивач надав клопотання від 16.11.2007 р. про розгляд позовної заяви за його відсутності, а також приймаючи до уваги висловлену відповідачем позицію щодо предмету спору, суд вважає за можливе розглянути спір на підставі наявних у справі матеріалів, що містять достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представника, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд —

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ліцензії Міністерства економіки та європейської інтеграції України серії АА № 783051 від 06.04.2004 р. суб’єкту підприємницької діяльності –фізичній особі Джалі Євгену Юліановичу надано право провадження діяльності арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.04.2006 р. у справі № 7/188-7/85 за заявою Дочірнього підприємства “Євроіндекс” про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Двадцять перший вік” розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Джалу Є.Ю.

18.08.2006 р. на зборах комітету кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Двадцять перший вік” було прийнято рішення про обрання головою комітету кредиторів боржника Дочірнього підприємства “Євроіндекс” та про встановлення арбітражному керуючому Джалі Є.Ю. щомісячної оплати праці в розмірі двох мінімальних заробітних плат та додаткової винагороди в розмірі 10 % від вартості реалізованого майна чи стягненої дебіторської заборгованості. Оплату праці арбітражного керуючого та виплату винагороди вирішено проводити за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна боржника, стягненої дебіторської заборгованості або ініціюючого кредитора (копія протоколу зборів комітету кредиторів від 18.08.2006 р. в матеріалах справи).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.09.2006 р. у справі № 7/188-7/85 (як слідує з тексту ухвали в її вступній частині допущено описку щодо дати винесення, замість “21.09.2006 р.” вказано “21.09.2005 р.”) затверджено оплату послуг арбітражного керуючого Джали Є.Ю. в розмірі двох мінімальних заробітних плат щомісячно з дня його призначення та додаткову винагороду в розмірі 10 % від суми вартості реалізованого майна чи стягнутої дебіторської заборгованості.

22.02.2007 р. ухвалою Господарського суду Львівської області Товариство з обмеженою відповідальністю “Компанія “Двадцять перший вік” ліквідовано як юридична особа.

За твердженнями позивача, відповідач, котрий виступав головою комітету кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Двадцять перший вік”, не виконує свої зобов’язання з оплати його послуг як арбітражного керуючого.

З матеріалів справи слідує, що з метою отримання оплати своїх послуг 28.02.2007 р. позивач направив відповідачу письмове звернення “Звіт ліквідатора” № 4 від 22.02.2007 р., в якому розрахував розмір належних йому коштів.

Представником відповідача не заперечено того, що підприємством не перераховувалися позивачу заявлені до стягнення кошти.

Частиною 1 ст. 175 Господарського кодексу України встановлено, що майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Виходячи з ухваленого комітетом кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Двадцять перший вік” рішення, оплата послуг арбітражного керуючого має здійснюватися з коштів, вилучених від реалізації майна боржника або коштів ініціюючого кредитора.

В ході судового розгляду справи позивачем та відповідачем не надано суду доказів на підтвердження факту виявлення арбітражним керуючим Джалою Є.Ю. майна боржника та його реалізації. У такому разі, оплата його послу має бути здійснена за рахунок ініціюючого кредитора у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Двадцять перший вік” —Дочірнього підприємства “Євроіндекс”.

Отже, аналіз матеріалів справи та встановлених судом обставин, дає підстави стверджувати, що обов’язок відповідача з оплати послуг позивача в процедурі банкрутства Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Двадцять перший вік” виник на підставі рішення комітету кредиторів від 18.8.2006 р. та ухвали Господарського суду Львівської області від 21.09.2006 р.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

На підставі викладеного позовні вимоги про стягнення з відповідача 7 471,90 грн. основного боргу видаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з врахуванням нарахованих 130,76 грн. 3-х % річних та 381,07 грн. збитків внаслідок інфляції, розрахунок яких вміщений у позовній заяві, перевірений судом та видається обґрунтованим, зважаючи на положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, же вказано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім суми основного боргу, 3 % річних та збитків внаслідок інфляції позивач також просить стягнути з відповідача на свою користь 5 000,00 грн. моральної шкоди, спричиненої неоплатою його послуг арбітражного керуючого. Обґрунтовуючи вказані вимоги позивач стверджує, що переніс та продовжує нести, у зв’язку з невиконанням відповідачем своїх грошових зобов’язань, моральні страждання, через позбавлення його та членів його родини засобів до існування, внаслідок чого відбулося погіршення здоров’я.

В постанові Пленуму Верховного суму України “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” № 4 від 31.03.1995 р. зазначено, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Виходячи з норм ст.1 Господарського процесуального кодексу України звернення особи до господарського обумовлюється необхідністю захисту порушеного чи оспорюваного права, охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України Господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, справи про банкрутство, справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції, справи, що виникають з корпоративних відносин.

Аналіз вищенаведених норм законодавства дає підстави стверджувати, що право на звернення до господарського суду для захисту прав та інтересів надається лише суб’єктам, котрі наділені статусом юридичної особи або ж громадянам, які в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності. При цьому, право на звернення до господарського суду громадянином, котрий здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи обумовлюється предметною підсудністю.

Отже, спрямовані на захист порушених прав позивача його дії по зверненню до господарського суду, визначаються наявністю статусу суб’єкта підприємницької діяльності. Разом з тим, відчуття фізичних чи душевних страждань обумовлюються суб’єктивними фактором, тобто можуть належати лише одухотвореному суб’єкту, і їх заподіяння, в жодному разі, не може залежати від набуття статуту суб’єкта підприємницької діяльності.

Тобто, зважаючи на те, що психологічні (моральні) страждання Джала Є.Ю. відчував лише як фізична особа, порядок захисту даних, притаманних лише громадянинові прав, слід реалізовувати з додержання відповідних процесуальних норм. Згідно з діючим законодавством органом захисту особистих (немайнових) прав фізичної особи є суд загальною юрисдикції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню у господарських судах.

На підставі всього вищевикладеного, вимоги про відшкодування моральної шкоди, причиненої Джалі Є.Ю. як фізичній особі не підлягають вирішенню господарським судом, у зв’язку з чим, провадження у справі в цій частині вимог підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги, в частині, підсудній господарському суду, підлягають задоволенню, а судові витрати, що слід покласти на відповідача —перерахуванню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд —

В И Р І Ш И В:

1.          Провадження у справі в частині вимог про стягнення моральної шкоди припинити.

2.          В іншій частині вимог позов задовольнити повністю.

3.          Стягнути з Дочірнього підприємства “Євроіндекс” (01103, м. Київ, вул. Німанська, 10, ідентифікаційний код 31567614) на користь суб’єкта підприємницької діяльності –фізичної особи Джали Євгена Юліановича (79010, м. Львів, вул. Ніжинська, 16/41, ідентифікаційний номер ) 7 471 (сім тисяч чотириста сімдесят одну) грн. 90 коп. боргу, 381 (триста вісімдесят одну) грн. 07 коп. збитків від знецінення коштів внаслідок інфляції, 130 (сто тридцять) грн. 76 коп. 3 % річних, 79 (сімдесят дев’ять) грн. 83 коп. державного мита та 72 (сімдесят дві) грн. 56 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                          С.В. Шабунін

справа № 46/449

28.01.08

За позовом Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа Джала Євген Юліанович

до Дочірнє підприємство "Євроіндекс"

про стягнення 12 983,73 грн.Суддя Шабунін С.В.

Шабунін С.В.