ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28
березня 2008 р.

Справа
№ 10/113-2/318

за позовом   ПП ОСОБА_1,
АДРЕСА_1

до відповідача  Заболотівська селищна рада,  пл. С.Бандери,3, смт.Заболотів, Снятинський
район, Івано-Франківська область,78315

Cуддя  Круглова Олена Микитівна

При секретарі   Дребот Наталія Дмитрівна

Представники:

Від
відповідача 1: ОСОБА_2 - адвокат, (довіреність №136 від 19.02.08р.)

2: Танюк І.Д. - голова,
рішення від 16.04.06р.

Від позивача: не
з'явилися.

СУТЬ СПОРУ: про
визнання недійсним рішення Заболотівської селищної ради  від 06.05.04р. в частині відміни рішення
виконавчого комітету цієї ж  ради №118
від 27.06.01.

В засіданні суду 11.03.08
та 18.03.08 оголошувались перерви  до
18.03.08р. та 19.03.08.

В судовому засіданні
19.03.08 оголошувалась перерва до 28.03.08 для виготовлення та оголошення
повного тексту рішення в зв'язку з відсутністю згоди відповідача на оголошення
вступної та резолютивної частини рішення.

Позивачем в  судовому засіданні 18.03.08  подано суду заяву в порядку ст.22 ГПК
України  про збільшення позовних вимог
від 18.03.08 за вх.№755, у якій просить зобов"язати відповідача укласти
договір оренди земельної ділянки.

Заява за вх.№755 від
18.03.08 не підлягає прийняттю, враховуючи наступне:

Відповідно до ст.22 ГПК
України позивач  вправі  до
прийняття  рішення  по
справі   змінити підставу або
предмет позову, збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог. Під збільшенням
розміру  позовних  вимог
слід розуміти збільшення суми позову за тією ж вимогою,  яку було заявлено у позовній заяві
(абзац  другий підпункту 3.7 пункту 3
роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 N
02-5/289  "Про деякі питання
практики застосування Господарського процесуального кодексу України").
Тому збільшення розміру позовних вимог не може бути пов'язано з пред'явленням
додаткових позовних вимог, про які не йшлося в позовній  заяві, що має місце в даному випадку, оскільки
у позовній заяві заявлена вимога про визнання недійсним рішення Заболотівської
селищної ради  від 06.05.04р., а у заяві  вх.№755 від 18.03.08 позивач фактично заявляє
додаткові вимоги про укладення договору оренди земельної ділянки. За наведених
обставин, з урахуванням вимог ст.22 ГПК України, суд розглядає позов в межах
вимог заявлених у позовній заяві.

Позивач позовні вимоги
підтримав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення порушує
права позивача, як законного землекористувача земельної ділянки розміром 0,41
га, оскільки право землекористування виникло на підставі ст. 30 Земельного
кодексу України в редакції від 13 березня 1992 року, у зв'язку з переходом до
позивача на підставі цивільно-правових угод (купівлі-продажу від 29 жовтня 1998
року та 30 травня 2001 року) права власності на нежитлові приміщення: колишньої
лікарні по вул. Б.Хмельницького, 1 загальною площею 866, 8 кв.м.; будинку №1а
площею 204, 2 на цій же вулиці у смт. Заболотові .

Відповідач проти позову
заперечував, посилаючись на те, що питання регулювання земельних відносин
згідно п.34 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в
Україні" є компетенцією селищних рад, оскаржуване рішення не зачіпає прав
та інтересів позивача, оскільки у останнього відсутні правовстановлюючі
документи на земельну ділянку 0,4216 га по вул. Б.Хмельницького. Підставою для
прийняття рішень селищної ради  від 3
березня 2004 року та від 6 травня 2004 року була заява позивача, яка не містить
розміру земельної ділянки (а.с.34). Вказаним рішенням надано дозвіл на збір
матеріалів попереднього погодження по зміні цільового призначення земельної
ділянки, що знаходиться під її майном по вул. Хмельницького,1  частина приміщення бувшої лікарні 0,036 га,
що становить 63/100 та для його обслуговування в розмірі 0,021 га, що становить
63/100 обслуговуючої території, приміщення бувшої синагоги в розмірі 0,0247 га
під майном та для його обслуговування 0,077 га.

Розглянувши матеріали
справи, вислухавши представників сторін, судом

встановлено:

суб'єкт підприємницької
діяльності фізична особа ОСОБА_1 звернулася у господарський суд
Івано-Франківської області з позовом до Заболотівської селищної ради про
визнання недійсним рішення останньої від 6 травня 2004 року в частині відміни
рішення виконавчого комітету цієї ради № 118 від 27 червня 2001 року та
вилучення частини земельної ділянки розміром 0,251 га.

В засіданні  встановлено, що відповідно до поданої
позивачем заяви, зареєстрованої селищною радою 24.02.04 за Вх.№51 (а.с.34 том
1), відповідачем 03.03.04 було прийнято рішення "Про дозвіл на
виготовлення матеріалів попереднього погодження зміни цільового призначення
земельної ділянки", яким гр.ОСОБА_1 було надано дозвіл на збір матеріалів
попереднього погодження по зміні цільового призначення земельної ділянки, що
знаходиться під її майном (а.с.33 том 1) .

Спірним рішенням від
06.05.04 (а.с.30 том 1) було внесено зміни в рішення селищної ради від
03.03.04, якими було визначено площу земельної ділянки як під належним позивачу
майном, так і для обслуговування приміщень.

З матеріалів справи
вбачається, що позивачем 29 жовтня 1998 року та 30 травня 2001 року укладено
договори купівлі-продажу об'єктів нерухомості: приміщення колишньої лікарні по
вул. Б.Хмельницького, 1, загальною площею 866, 8 кв.м.; нежитлові приміщення
будинку № 1-а, площею 204, 2 кв.м. на цій же вулиці, що в селі Заболотів
Снятинського району.

В обгрунтування позовних
вимог позивач посилається на порушення спірним рішенням його права на
користування земельною ділянкою 0,41 га, яке
вона набула в порядку ст. 30 Земельного кодексу України (в редакції від
13 березня 1992 року) в результаті купівлі нежитлових будівель . При цьому
позивач вважає, що право користування землею виникло у нього в результаті переходу
права власності на будівлі і не потребувало відповідного рішення про
закріплення або відведення землі .

Посилання позивача на те,
що він внаслідок набуття права власності на будівлі відповідно до ч.3 ст.30 ЗК
України ( в редакції від 13 березня 1992 року) набув право на користування
земельною ділянкою  в розмірі  0,41 га
не заслуговують на увагу, враховуючи, що норма вказаної статті передбачає,
що в даному випадку від відчужувача до набувача будівель та споруд переходить
право користування земельною ділянкою на якій розміщені зазначені будівлі та
споруди.

Таке право у відчужувачів
за угодами від 1998 та 2001 р.р. було відсутнє, у вказаних угодах
купівлі-продажу не визначено розміри закріплених за цими приміщеннями земельних
ділянок, а також позивачем не представлено будь-яких доказів про належне
оформлення права користування чи права власності на земельну ділянку (згідно
вимог ст. 22 ЗК України в редакції від 13 березня 1992 року) у відчужувача
нежитлової будівлі за договором  від
2001р. - Виробничо-комерційного підприємства "Ексімп" (а.с.12 том 1)
чи доказу відведення та закріплення за приміщеням лікарні певного розміру
земельної ділянки (договір від 1998р.) .

Рішенням виконкому
Заболотівської селищної ради від 27 червня 2001 року № 118 "Про розгляд заяви
ОСОБА_1" з врахуванням змін, внесених до даного рішення, вирішено передати
позивачу земельну ділянку для реконструкції та обслуговування торгового
комплексу в тимчасове користування (на умовах оренди з правом викупу) площею
0,41га по вул. Хмельницького, 1 та визначено, що після одержання документації
на оцінку земельної ділянки, черговим виконкомом ради буде затверджена ціна
продажу даної ділянки та винесене рішення про продаж її у власність.

Фактично вказаним
рішенням позивачу було надано дозвіл на виготовлення документації на  визначення
оцінки  земельної ділянки з метою
її продажу, але вказане рішення не являється правоустановлюючим документом в
розумінні ст.22 ЗК України ( в редакції від 13 березня 1992 року).

Документами, що
посвідчують право власності або постійного користування земельною ділянкою є
державні акти; право тимчасового користування в тому числі на умовах оренди
оформляється договором (ст.22 ЦК України в редакції від 18.12.90 №562-ХІІ з
наступними змінами від 13.03.92, ст.ст.125-126 чинного Земельного кодексу
України).

Позивачем не подано
доказів про звернення до відповідача до прийняття спірного рішення за
укладенням договору оренди на підставі рішення від 27.06.01 №118.

Таким чином, на момент
прийняття спірного рішення не підтверджено документально право позивача на
користування земельною ділянкою 0,41 га. Прийняття рішення  №118 від 27.06.01 про дачу  дозволу на виготовлення документації на
оцінку вказаної земельної ділянки та часткове виготовлення документаціїї, аж
ніяк не являється підтвердженням виникнення у нього права користування
земельною ділянкою.

Отже, прийняттям спірного
рішення  не порушено право позивача,
оскільки останній не набув права
землекористування на вказаний розмір земельної ділянки .

Окрім того, на момент
прийняття спірного рішення, відповідно до ч.5 ст.120 ЗК України при переході
права власності  на  будівлю
та  споруду  до кількох осіб право на земельну ділянку
визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше
не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Як встановлено з
довідок Коломийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації, будівля по
вул.Б.Хмельницького,1 на момент прийняття спірного рішення перебувала у
спільній власності (а.с.13-24, том 2), розмір частки позивача становить 63/100
з врахуванням договорів на відчуження частини приміщення будівлі лікарні
громадянам ОСОБА_3 - договір купівлі-продажу від 27.02.04 площею 9/100 га ,
ОСОБА_4 - договір купівлі-продажу від 05.02.02 площею 12/100 га та ОСОБА_5 -
договори купівлі-продажу від 16.10.01 та 05.07.02  площею 16/100 га, а всього 37/100.

За таких обставин,
приймаючи спірне рішення щодо земельної ділянки, яка передається в користування
позивачу, відповідач, діючи в межах передбачених законом повноважень, не припинив
право позивача на землю, а розпорядився землею комунальної власності, що
входить до його компетенції, виділивши позивачу необхідну кількість землі як
таку,  на якій розміщені власні будівлі
так і  для обслуговування нежитлових
приміщень.

Будь-яких доказів в
підтвердження того, що виділений спірним рішенням розмір земельної ділянки не
відповідає нормам діючого законодавства, відповідачем не подано.

Відповідно  до ст.33
кожна сторона  повинна   довести
ті обставини, на  які  вона
посилається   як   на
підставу   своїх   вимог і
заперечень.  Позивачем не подано належних
доказів в підтвердження того, що оскаржуване
ним  рішення порушує його права.

Враховуючи вищенаведене,
в позові слід відмовити за безпідставністю вимог, з віднесенням на позивача
судових витрат.

Керуючись ст.cт.
124,129 Конституції України, ст.ст.22,23,24
Земельного кодексу України (в редакції від 13 березня 1992 року), ст.120
ЗК України (в чинній редакції), ст.ст. 33,49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові відмовити.

Рішення господарського
суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його
прийняття, у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та
резолютивну частину рішення, воно набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно
до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

рішення підписане 28.03.08

Виготовлено в АС
"Діловодство суду"

________________