ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

05.05.2008

Справа №2-27/11484-2007А

За позовом - ЗАТ «Бурлюк», Бахчисарайський район, с. Каштани, вул.. Виноградна, 3.

До відповідачів - 1. Бахчисарайський районний центр зайнятості, м. Бахчисарай, вул.. Леніна, 90.

2. ДПІ в Бахчисарайському районі АР Крим, м. Бахчисарай, вул.. Сімферопольська, 3.

Про спонукання до виконання певних дій.

Суддя Н.В. Воронцова.

При секретарі Пономаренко Н. О.

представники:

Від позивача – не з’явився.

Від відповідачів - 1. Акатова, дор. у справі.

2. не з’явився.

Сутність спору: Позивач звернувся до Господарського суду з позовною заявою до відповідачів про спонукання відповідача №1 надати довідку до відповідача №2 про наявність безнадійного податкового боргу по збору на обов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття у розмірі 174016,80 грн., яка оформлена на бланку Бахчисарайського районного центру зайнятості Міністерства праці України відповідно до форми згідно Додатку 1, який затверджений наказом Державної податкової адміністрації України від 14.03.2001 р. №103 «Про затвердження порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків» із вказівкою дати виникнення безнадійного податкового боргу. Також просив спонукати відповідача №2 списати безнадійний податковий борг в сумі 174016,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сума боргу у розмірі 174016,80 грн. виникла внаслідок настання форс – мажорних обставин.

Відповідач №1 проти позовних вимог заперечує по мотивам, викладеним у запереченнях на позов.

Відповідач №2 проти позовних вимог заперечує по мотивам, викладеним у запереченнях на позов.

Позивач клопотанням від 19.12.2007 р. просив провадження по справі зупинити до розгляду Верховним судом України касаційної скарги за винятковими обставинами на ухвалу Вищого Адміністративного суду України від 18.07.2007 р. по справі №2-7/3398-2005, винесеної по касаційної скарзі Бахчисарайського районного центру зайнятості. В касаційної скарзі Бахчисарайський районний центр зайнятості просить постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 08.09.2005 р. скасувати і залишити в силі рішення ГС АР Крим про стягнення з ЗАТ «Бурлюк» 172547,76 грн. заборгованості по сплаті збору до фонду соціального страхування по безробіттю.

Приймаючи до уваги, що результат розгляду Верховним судом України касаційної скарги за винятковими обставинами на ухвалу Вищого Адміністративного суду України від 18.07.2007 р. по справі №2-7/3398-2005, винесеної по касаційної скарзі Бахчисарайського районного центру зайнятості, має суттєве значення для розгляду дійсною справи, суд ухвалою від 20.12.2007 р. провадження по справі 2-27/11484 – 2007А зупинив.

Від позивача по справі надійшло клопотання від 01.04.2008 р., відповідно до якого він просить суд припинити провадження по справі в зв’язку з тим, що ним сплачена заборгованість у розмірі 172547,76 грн. по сплаті збору до фонду соціального страхування Бахчисарайського районного центру зайнятості. Однак при цьому у даному клопотання не міститься відмова позивача від позовних вимог, заявлених у відношенні відповідачів по справі.

В зв’язку з вказаним, суд ухвалою від 02.04.2008 р. провадження по справі поновив.

Позивач явку представника в судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином.

Відповідач №1 проти позовних вимог заперечує. Також повідомив про те, що відносно позовних вимог про спонукання відповідача №1 надати довідку до відповідача №2 про наявність безнадійного податкового боргу по збору на обов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття у розмірі 174016,80 грн. вже є судове рішення, що вступило в законну силу.

Дослідивши вказані обставини, суд ухвалою від 05.05.2008 р. провадження по справі в частині спонукання Бахчисарайського районного центру зайнятості надати довідку до ДПІ в Бахчисарайському районі АР Крим про наявність безнадійного податкового боргу по збору на обов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття у розмірі 174016,80 грн., яка оформлена на бланку Бахчисарайського районного центру зайнятості Міністерства праці України відповідно до форми згідно Додатку 1, який затверджений наказом Державної податкової адміністрації України від 14.03.2001 р. №103 «Про затвердження порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків» із вказівкою дати виникнення безнадійного податкового боргу, закрив.

Відповідач №2 явку представника в судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представника відповідача №1, суд, -

В С Т А Н О В И В :

ЗАТ «Бурлюк» є платником страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування на випадок безробіття.

За даними розрахункової відомості про нарахування і перерахування страхових внесків на загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за 2003 р. за позивачем значиться заборгованість у розмірі 174016,80 грн., з них: 148826,01 грн. – збір, донарахований на фонд оплати праці за 2001 р. і 2002 р., 25190,79 грн. – пеня.

У період 2001 – 2003 р. р. у позивача мали місце форс - мажорні обставини у вигляді перепадів температури, морозів, засухи, що призвели до загибелі посевів сільськогосподарських культур на площах позивача, що підтверджується висновками Торгово – Промислової палати України №2745/05-4 від 02.07.2002 р., №2250/05 -4 від 28.05.2002 р., №1057/05-4 від 11.02.2003 р., №2275/05-4 від 03.04.2003 р., №2065/05-4 від 17.05.2004 р.

Підпунктом 18.2.3 цього пункту Закону N 2181 та підпунктом 1.5 пункту 1 Порядку списання безнадійного податкового боргу віднесено до виключної компетенції податкових органів.

Податкові органи здійснюють щоквартальне списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання визначається центральним податковим органом за узгодженням з Міністерством фінансів України (п.п. 18.2.3 п. 18.2 ст. 18 Закону).

Такий Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків затверджено наказом Державної податкової адміністрації України

від 14 березня 2001р. N103 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 січня 2002 р. за N 16/6304.

Відповідно до п. 4.6 Порядку списанню підлягає борг по податку з доходів фізичних осіб, який знайшов відображення у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (ф. 1ДФ) та виник у податкового агента внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), починаючи з відповідного місячного податкового періоду звітного кварталу, в якому такі обставини настали, і до закінчення відповідного податкового періоду (кварталу).

П. 4.1 Порядку встановлює, що визначення сум безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню органами державної податкової служби, здійснюється:

- за даними карток особових рахунків платників податків, що ведуться в органах державної податкової служби в установленому порядку, за станом на день виникнення безнадійного податкового боргу;

- за даними довідки відповідного контролюючого органу про наявність безнадійного податкового боргу на день виникнення безнадійного податкового боргу.

При цьому, відповідно до п. 4.2 Порядку днем виникнення безнадійного податкового боргу у випадку, визначеному в пункті 3.3 цього Порядку, вважається дата прийняття рішення керівника контролюючого органу, а у випадку, визначеному в пункті 3.4 цього Порядку, - наступний день за граничним терміном погашення податкових зобов'язань за період, на який припадає дата, вказана в документі, що засвідчує факт непереборної сили.

Згідно з п. 5.1 Порядку у випадках, передбачених підпунктами 3.3, 3.4 цього Порядку, платник податків звертається до контролюючого органу за місцем обліку безнадійного податкового боргу або за місцем своєї реєстрації (якщо контролюючим є податковий орган) з письмовою заявою, в якій зазначаються суми податків, зборів, інших платежів, які просить списати.

До заяви обов'язково додається будь-який з документів, зазначених у пункті 3 цього Порядку, який підтверджує, що податковий борг вважається безнадійним.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533 законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України «Про зайнятість населення» і інших нормативно – правових актів, що регулюють відносини в сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких дано Верховною Радою України.

Тобто відносини в сфері соціального страхування на випадок безробіття врегульовано спеціальним законодавством.

В силу п. 2 Прикінцевих положень Закону №1533, до приведення законодавства у відповідність з цим Законом, закони і інші нормативно – правові акти застосовуються в частині, йому не суперечної, а пунктом 4 Кабінетові Міністрів України в шестимісячний строк із дня опублікування цього Закону доручено підготувати і подати на розгляд Верховної Ради України пропозиції по приведенню законів України у відповідність до цього Закону.

Таким чином, з моменту набуття законної сили зазначеного Закону, тобто з 01.01.2001 р., не діють норми Закону України «Про систему оподатковування» у частині йому суперечної.

Отже, з 01.01.2001 р. страхові внески на випадок безробіття не є податковим збором, не входять у систему оподатковування і не можуть бути стягнені в іншому порядку, чим передбачено Законом № 1533.

Відповідно до п. п. 2.2 п. 2 ст. 35 Законом України «Про загальнообов'язкове державне страхування на випадок безробіття» роботодавці зобов'язані сплачувати страхові внески в розмірах установлених Законом України від 11.01.2001 р. №2213 «Про розмір внесків на деякі види загальнообов'язкового державного соціального страхування».

За змістом ст.. 67 Конституції України розмірі податків і зборів, порядок їх сплати встановлюється законом. Таким загальним законом є Закон України “Про систему оподаткування”.

Перелік податків і зборів ( обов’язкових платежів ), наведений у ст.. 14, 15 даного закону, є вичерпним. Податки і збори ( обов’язкові платежі ), справляння яких не передбачено цим Законом, крім зазначених Законом України “про джерела фінансування дорожнього господарства України”, сплаті не підлягають

Згідно до преамбули закону України від 21.12.00р. №2181 “Про порядок погашення забовязань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами”, цей закон є спеціальним законом з питань оподаткування.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533 законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України «Про зайнятість населення» і інших нормативно –правових актів, що регулюють відносини в сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких дано Верховною Радою України.

Тобто відносини в сфері соціального страхування на випадок безробіття врегульовано спеціальним законодавством.

В силу п. 2 Прикінцевих положень Закону №1533, до приведення законодавства у відповідність з цим Законом, закони і інші нормативно – правові акти застосовуються в частині, йому не суперечної, а пунктом 4 Кабінетові Міністрів України в шестимісячний строк із дня опублікування цього Закону доручено підготувати і подати на розгляд Верховної Ради України пропозиції по приведенню законів України у відповідність до цього Закону.

Податковим боргом визначено податкове забовязання, яке в свою чергу складається з забовязань платників податків сплатити податки і збори ( обов’язкові платежі ) до бюджетів і державних цільових фондів. Державні цільові фонди – це фонди, створені відповідно до законів України, які формуються за рахунок визначених законами податків і зборів ( обов’язкових платежів ) юридичних осіб незалежно від форми власності і фізичних осіб. Державні цільові фонди включаються до складу Державного бюджет України ( ст.. 2 Закону України “Про систему оподаткування” ). Включення органів Фонду у перелік контролюючих органів відповідно до Закону України №2181 не змінює правову природу платежів в Фонд.

Страхові внески на загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, не включені до податків і зборів, встановлених Законом України “Про систему оподаткування”. Закон України №2181 не може розширювати перелік податків і зборів або поширювати порядок погашення забовязань платників податків на платежі, які не включені у систему оподаткування.

Відповідно до ст.. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533 Фонд загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організаціє, і кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що по своєї правової природі внески на загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття не можна вважати податковим боргом, на які поширюються дія Закону України №2181 , так як це протирічить вимогам ч. ч. 1, 6 ст. 1, ч. 4 ст. 2, ст.. ст.. 3, 14 Закону України “Про систему оподаткування” , ст.. ст.. 3, 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533.

Вказану позицію підтверджено також ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.06.2007 р. по справі №К – 11574/06.

При таких обставинах справи, суд дійшов висновку у задоволенні позовних вимог відносно відповідача №2 необхідно відмовити у повному обсязі.

Вступна і резолютивна частини постанови проголошено 05.05.2008 р.

Постанову у повному обсязі складено 08.05.2008 р.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.. 94, 98, 122, 158 – 164, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В частині спонукання ДПІ в Бахчисарайському районі АР Крим списати безнадійний податковий борг в сумі 174016,80 грн. у позові відмовити.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, Постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Воронцова Н.В.