ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

11.03.08р.

Справа № А27/73

За позовом Приватного підприємства «Нафтатранссервіс», м. Кривий Ріг

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з підприємствами гірничо-металургійного комплексу у м. Кривому Розі

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень

Суддя Татарчук В.О.

Секретар судового засідання Дякун А.І.

Представники сторін:

від позивача –Матвєєва М.О. дов. від 08.01.08, Недериця В.Н. пасп. серії АЕ №265738

від відповідача – не з’явився

Суть спору:

Приватне підприємство «Нафтатранссервіс»звернулося з позовом до спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з підприємствами гірничо-металургійного комплексу у м. Кривому Розі (далі СДПІ у м. Кривому Розі) про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 20.01.2006р. №/0, від 30.03.2006р. №000122140/1 щодо визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток в сумі 302283грн., а також від 20.01.2006р. №/0 і від 30.03.2006р. №000132140/1 щодо визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 197223грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

-          висновок відповідача про безоплатне надання підприємством транспортних послуг є неправомірним, оскільки позивач при продажу нафтопродуктів не укладав угод, які б не передбачали компенсації вартості таких товарів;

-          доставка товару здійснювалась позивачем згідно із домовленостями з покупцями і вартість договорів за якими навалися послуги з поставки та вартість договорів за якими такі послуги не надавались є різною;

-          у ПП «Нафтатранссервіс»відсутня ліцензія щодо надання послуг з перевезень;

-          підприємство цілком правомірно формувало свої витрати на збут з витрат, пов’язаних з доставкою нафтопродуктів покупцям, оскільки доставка пов’язана з продажем товарів;

-          з урахуванням положень п.4.1 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»вартість товарів (робіт, послуг) безоплатно наданих платнику податків у звітному періоді включається до валових доходів саме отримувача таких товарів, а не особи, яка їх надає;

-          викладені обставини свідчать і про неправомірність висновку відповідача про заниження ПДВ на 124188грн.;

-          в діяльності товариства відсутнє порушення пп.7.4.1, 7.4.3 п.7.4 ст.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», оскільки податковим органом враховані лише випадки відвантаження нафтопродуктів за ціною нижчою від ціни придбання покупцям, які не є платниками податку на прибуток, тоді як реалізація за такими ж цінами здійснювалась і платникам податку на прибуток;

-          є безпідставним твердження відповідача щодо отримання підприємством збитку в розмірі 9820,18грн. та заниження ПДВ на 1965грн. при здаванні в оренду автозаправної станції, так як в даному випадку позивач керувався пп.1.20.2 п.1.20 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що:

-          в порушення пп.1.20.1 п.1.20, п.п.1.31, 1.32 ст.1, пп.4.1.1 п.4.1 ст.4, пп.7.4.1, 7.4.3 п.7.4 ст.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»ПП «Нафтатранссервіс»допущено заниження скоригованого валового доходу за період з 01.10.2003р. по 30.09.2005р. на загальну суму 770694грн., в т.ч. за рахунок безоплатно наданих покупцям транспортних послуг в розмірі 722876,95грн., збитку від операцій з продажу нафтопродуктів пов’язаним особам за цінами, що є нижчими цін їх придбання на 37996,56грн. та збитку від операцій з надання в оренду автозаправної станції пов’язаним особам за цінами, що є нижчими ціни придбання на 9820,18грн.;

-          в порушення п.п.4.1, 4.2 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість»підприємством в період з 01.10.2003р. по 30.09.2005р. до складу податкових зобов’язань не включались суми ПДВ, які повинні бути нараховані на вартість товарів (робіт, послуг) наданих безоплатно або з товарів, проданих нижче звичайних цін на загальну суму 131482грн.

Відповідач не забезпечив явку представника в судове засідання та звернувся з клопотанням про розгляд справи за відсутності представника податкової інспекції.

В судовому засіданні 11.03.2008р. оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд -

встановив:

20.01.2006р. СДПІ у м. Кривому Розі були прийняті податкові повідомлення-рішення:

-          №/0 з визначенням податкового зобов’язання ПП «Нафтатранссервіс»з податку на прибуток в сумі 302283грн., в тому числі: 201522грн. –основний платіж і 100761грн. –штрафні санкції;

-          №/0, яким визначено суму податкового зобов’язання позивача з ПДВ в розмірі 197223грн. 50коп., з яких: 131482грн. - основний платіж, 65741грн. - штрафні санкції.

Підставою для прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень були акт від 12.01.2006р. №3/08-07-009/30442560 «Про результати виїзної планової комплексної документальної перевірки ПП «Нафтатранссервіс»з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов’язкових платежів), додержання валютного законодавства, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) за період з 01.10.2003р. по 30.09.2005р.», а також акт від 29.03.2006р. №6608-07-0 «Про результати виїзної позапланової комплексної документальної перевірки ПП «Нафтатранссервіс»з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов’язкових платежів), додержання валютного законодавства, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) за період з 01.10.2003р. по 30.09.2005р.».

Перевірками встановлено, що підприємством в порушення:

-          пп.1.20.1 п.1.20, п.п.1.31, 1.32 ст.1, пп.4.1.1 п.4.1 ст.4, пп.7.4.1, 7.4.3 п.7.4 ст.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»ПП «Нафтатранссервіс»допущено заниження скоригованого валового доходу за період з 01.10.2003р. по 30.09.2005р. на загальну суму 770694грн., в т.ч. за рахунок безоплатно наданих покупцям транспортних послуг в розмірі 722876,95грн., збитку від операцій з продажу нафтопродуктів пов’язаним особам за цінами, що є нижчими цін їх придбання на 37996,56грн. та збитку від операцій з надання в оренду автозаправної станції пов’язаним особам за цінами, що є нижчими ціни придбання на 9820,18грн.;

-          п.п.4.1, 4.2 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість»підприємством в період з 01.10.2003р. по 30.09.2005р. до складу податкових зобов’язань не включались суми ПДВ, які повинні бути нараховані на вартість товарів (робіт, послуг) наданих безоплатно або з товарів, проданих нижче звичайних цін на загальну суму 131482грн.

За результатами оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень в процедурі апеляційного узгодження податкових зобов’язань відповідачем були прийняті 30.03.2006р. податкові повідомлення-рішення №/1 і №/1 на такі ж суми, що і первинні рішення.

Суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з таких підстав.

Положення чинного законодавства та матеріали справи свідчать про неправомірність висновку податкового органу щодо порушення ПП «Нафтатранссервіс»п.1.31 ст.1, пп.4.1.1 п.4.1 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»у вигляді заниження валового доходу за період з 01.10.2003р. по 30.09.2005р. за рахунок безоплатно наданих покупцям транспортних послуг в розмірі 722876,95грн.

СДПІ у м. Кривому Розі вказує на те, що в договорах щодо реалізації нафтопродуктів не визначено розмір вартості транспортних послуг. В бухгалтерському обліку підприємства витрати на транспортування товарів акумулювалися в дебеті балансового рахунку 93 «Витрати на збут». В податковому обліку відповідні витрати в повному обсязі включалися підприємством до складу валових витрат. При цьому факт перевезення нафтопродуктів позивачем підтверджується первинними документами і отже, підприємством надавалися безоплатні транспортні послуги по доставці нафтопродуктів покупцям.

Однак, такий висновок податкового органу є помилковим.

Як встановлено при проведенні перевірки та в ході вирішення спору, ПП «Нафтатранссервіс»укладалися договори купівлі-продажу нафтопродуктів в яких вказано на те, що доставка нафтопродуктів здійснюється за адресою покупців або транспортом постачальника, або транспортним засобом покупця за домовленістю. Перевезення ПП «Нафтатранссервіс»нафтопродуктів на адресу покупців підтверджується подорожніми листами вантажних автомобілів. В бухгалтерському обліку підприємства витрати на транспортування товарів акумулювалися по дебету рахунку 93 «Витрати на збут»з кредиту рахунків, а саме: витрати на утримання автотранспорту в робочому стані (рах. 207 «Запасні частини»), паливно-мастильні матеріали (рах. 203 «Паливо»), заробітна плата водіїв (рах. 661 «Розрахунки за заробітною платою»), а також податки нараховані на заробітну плату водіїв (рах. 65 «Розрахунки за страхування»). В податковому обліку вказані витрати в повному обсязі включалися підприємством до складу валових витрат за відповідні періоди.

Суд вважає правомірними дії позивача з включення витрат підприємства, пов’язаних з доставкою нафтопродуктів покупцям, до складу витрат на збут.

Згідно з п.5.1 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 вказаного Закону встановлено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до п.1.31 ст.1 Закону продаж товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію, незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів.

Слід погодитись з твердженням позивача про те, що діяльність підприємства з продажу нафтопродуктів є торговельною діяльністю.

Згідно з п.2 Методичних рекомендацій з формування складу витрат та порядку їх планування в торговельній діяльності, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України №145 від 22.05.2002р. (далі Методичні рекомендації) до складу витрат торговельної діяльності належать витрати підприємств, що здійснюють таку діяльність, які виникають у процесі руху товарів, а також витрати підприємств громадського харчування, що пов'язані з випуском і реалізацією продукції власного виробництва (далі - підприємства торгівлі).

Пунктом 7 Методичних рекомендацій встановлено, що до поточних витрат підприємств торгівлі за видами діяльності відносяться в тому числі і витрати на збут.

В пункті 24 Методичних рекомендацій вказано на те, що витрати на збут групують за статтями 3.1-3.7.

Відповідно до ст.3.7 до витрат на транспортування входять витрати на перевезення товарів (продукції) власним транспортом за собівартістю перевезень, до яких включають:

вартість пально-мастильних матеріалів та інших матеріалів і предметів для належної експлуатації транспортних засобів;

плату за обслуговування транспортних засобів сторонніми підприємствами;

збори за проходження технічного огляду;

витрати на оплату праці водіїв, механіків та інших працівників транспорту;

нарахування заробітної плати;

амортизацію транспортних засобів, приміщень гаражів, їх обладнання, паливних резервуарів;

витрати на поточний ремонт;

поточні витрати на утримання приміщень гаражів та їх обладнання;

витрати на утримання гужового транспорту;

інші витрати, пов'язані з експлуатацією власного автомобільного та гужового транспорту.

Враховуючи викладене, ПП «Нафтатранссервіс»цілком правомірно відносило до витрат на збут витрати, пов’язані з доставкою нафтопродуктів покупцям і такі витрати враховувались в ціні нафтопродуктів.

Наведені обставини свідчать про безпідставність твердження податкового органу щодо заниження підприємством валового доходу на суму безоплатно наданих транспортних послуг в розмірі 722876,95грн.

Відсутність заниження податку на прибуток у вказаній сумі дозволяє стверджувати і про відсутність порушення позивачем п.4.2 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість»у вигляді заниження ПДВ в розмірі 124188грн.

Згідно з висновком судово-економічної експертизи Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз №1125/1126 від 27.09.2007р. документально не підтверджується заниження ПП «Нафтатранссервіс»валового доходу при наданні транспортних послуг за період ІV кварталу 2003 року –ІІІ кварталу 2005 року на загальну суму 722876,95грн., а також заниження ПДВ на суму 124188грн.

На думку суду, податковою інспекцією не виконані вимоги ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України та не доведений факт порушення ПП «Нафтатранссервіс»п.1.20 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»та п.4.1 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість»у вигляді отримання збитків в розмірі 37996,56грн. та заниження ПДВ в сумі 5329грн.

Так, в актах перевірок від 12.01.2006р. і 29.03.2006р. СДПІ у м. Кривому Розі вказує на те, що в період з 01.07.2004р. по 30.09.2005р. позивачем на підставі укладених договорів з покупцями, які є для підприємства пов’язаними особами, згідно з пп.7.4.3 п.7.4 ст.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», тобто сплачують податок на прибуток за іншими ставками ніж ПП «Нафтатранссервіс»здійснювались господарські операції з продажу нафтопродуктів за цінами меншими ніж звичайні.

Відповідно до пп.1.20.1 п.1.20 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Ринок товарів (робіт, послуг) - сфера обігу товарів (робіт, послуг), яка визначається виходячи з можливості покупця (продавця) реально і без значних додаткових витрат придбати (продати) товар (роботу, послугу) на найближчій стосовно будь-якої із сторін договору території.

Ідентичні товари (роботи, послуги) - товари (роботи, послуги), що мають однакові характерні для них основні ознаки. Під час визначення ідентичності товарів беруться до уваги, зокрема, їх фізичні характеристики, які не впливають на їх якісні характеристики і не мають суттєвого значення для визначення ознак товару, якість і репутація на ринку, країна походження та виробник. Незначні відмінності в їх зовнішньому вигляді можуть не враховуватися.

Однорідні товари (роботи, послуги) - товари (роботи, послуги), які не є ідентичними, мають подібні характеристики і складаються зі схожих компонентів, що дозволяє їм виконувати однакові функції та (або) бути взаємозамінними. Під час визначення однорідності товарів (робіт, послуг) беруться до уваги, зокрема, їх якість, наявність товарного знака, репутація на ринку, країна походження та виробник.

Згідно з пп.1.20.2 п.1.20 ст.1 вказаного Закону для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни.

Підпунктом 1.20.8 пункту 1.20 статті 1 Закону встановлено, що обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого підпункту 1.20.1 цього пункту.

Фактично СДПІ у м. Кривому Розі веде мову про те, що ПП «Нафтатранссервіс»здійснювало реалізацію нафтопродуктів пов’язаним особам за цінами нижчими від цін придбання.

Однак з урахуванням наведених положень п.1.20 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»при розрахунку звичайної ціни щодо продажу ПП «Нафтатранссервіс»нафтопродуктів не можна враховувати ціни придбання позивачем таких нафтопродуктів.

Відповідно до пп.1.20.10 п.1.20 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»донарахування податкових зобов'язань платника податку податковим органом внаслідок визначення звичайних цін здійснюється за процедурою, встановленою законом для нарахування податкових зобов'язань за непрямими методами, а для платників податку, визнаних природними монополістами згідно із законом, - також відповідно до принципів регулювання цін, встановлених таким законом.

Наведене дозволяє погодитись з твердженнями позивача та судового експерта про відсутність методики визначення звичайної ціни за непрямими методами.

Також, податковою інспекцією не доведено дотримання процедури при визначенні рівня звичайних цін за непрямими методами (п.4.3 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»).

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи №1125/1126 від 27.09.2007р. документально не підтверджується заниження ПП «Нафтатранссервіс»валового доходу при наданні транспортних послуг за період ІІІ кварталу 2004 року –ІІІ кварталу 2005 року на 37996,56грн., а також заниження ПДВ на 5329грн.

Крім того, в актах перевірок відповідач посилається на те, що за результатами надання позивачем в найом ПП Бреславцю С.О. автозаправної станції «Фаворит»за цінами нижчими від цін її придбання, підприємством отримано збиток в розмірі 9820,18грн. та занижений ПДВ на суму 1965грн. При здійсненні розрахунку вказаних сум податковою інспекцією взято до уваги як ціну придбання –амортизаційні відрахування за період 9 місяців 2005р. в розмірі 17320,18грн., а також загальну суму орендної плати за цей же період –7500грн.

Судом встановлено, що 20.12.2004р. між ПП «Нафтатранссервіс»(Орендодавець) і ПП Бреславцем С.О. (Орендар) був укладений договір №4 оренди автозаправної станції «Фаворит»з встановленням орендної плати в розмірі 1000грн. за місяць.

На думку суду податковим органом неправомірно враховано як звичайну ціну розмір амортизаційних відрахувань.

З урахуванням наведених положень п.1.20 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»амортизаційні відрахування в будь-якому випадку не можуть використовуватись для визначення рівня звичайних цін.

Згідно з висновком судово-економічної експертизи №1125/1126 від 27.09.2007р. документально не підтверджено заниження позивачем валового доходу за період І –ІІІ кварталів 2005р. на суму 9820,18грн., а також заниження ПДВ на 1965грн. при наданні в оренду ПП Бреславець С.О. автозаправної станції «Фаворит».

Викладені обставини свідчать про незаконність спірних податкових повідомлень-рішень, що є підставою для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 94, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати нечинними податкові повідомлення-рішення спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з підприємствами гірничо-металургійного комплексу у м. Кривому Розі від 20.01.2006р. №/0, від 30.03.2006р. №000122140/1, від 20.01.2006р. №/0 і від 30.03.2006р. №000132140/1.

Стягнути з державного бюджету на користь приватного підприємства «Нафтатранссервіс»(м. Кривий Ріг, вул. Революційна, 40а, ) 6,40грн. витрат по сплаті судового збору, 10716грн. витрат по оплаті вартості судово-економічної експертизи.

Постанова набирає законної сили згідно ст.254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.186 КАС України.

Суддя                     В.О. Татарчук

Дата підписання постанови, оформленої у відповідності до ст.163 КАС України –25.03.2008р.