Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2008 р. Справа № 45/424-07

Колегія суддів у складі:

головуючого-судді - Могилєвкін Ю.О., судді –Пушай В.І., Плужник О.В.

при секретарі –Гудкової І.В.

за участю представників сторін:

позивача – не з’явився

відповідача –Явор В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 485Х/3-7) на рішення господарського суду Харківської області від 29.01.2008 р. по справі № 45/424-07

за позовом –ТОВ «М 15», м. Київ

до - ТОВ «Караван Харків Плюс», м. Харків

про стягнення 3548,51 грн., -

встановила:

Рішенням господарського суду Харківської області від 29.01.2008 р. (суддя Калініченко Н.В.) позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 3548,51 грн. заборгованості, 102 грн. державного мита ті 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивоване з тих підстав, що відповідачем визнано суму боргу в розмірі 3548,51 грн., згідно акту звіряння розрахунків № 1 від 31.07.2007 р. і не надано доказів щодо не реалізації отриманого товару до закінчення гарантійного строку.

Відповідач з рішенням господарського суду Харківської області не погоджується, просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог.

В підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, відповідач вказує на те, що судом першої інстанції при винесенні рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. Так, відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Крім того, у вказаному рішенні на думку відповідача, неповно з’ясовані обставини, що мають істотне значення по справі. Зокрема, згідно ст. 104 Господарського процесуального кодексу підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

Також, відповідач вказує на те, що відповідно п. 6.7. Договору поставки № 1313/Р укладеного між позивачем і відповідачем 01 травня 2006 року (далі - Договір) обов'язок розрахуватись за отриманий товар виникає у покупця (відповідача по справі) з моменту продажу товару покупцем третім особам. Тобто, для виникнення обов'язку по оплаті товару мало цей товар отримати від позивача (постачальника за Договором), необхідно його ще реалізувати третім особам. У всіх актах звіряння розрахунків, що є в матеріалах справи, в тому числі і в акті № 1 від 31.07.2007 року, на який посилається суд першої інстанції, відповідачем визнана не сума боргу, як вважає суд, а вартість товару, за який ще не сплачено відповідачем. Тобто, ці акти є одним з доказів факту поставки товару (що не спростовується відповідачем) і аж ніяк не є доказом настання обов'язку оплати за отриманий товар. Ще одним доказом того, що акт звіряння розрахунків № 1, як і всі інші акти, підтверджує факт отримання товару, а не настання обов'язку його оплати є те, що в актах в якості документів, що є підставою заповнення граф «Дебет»та «Кредит», вказуються лише банківські виписки, що підтверджують оплату за вже реалізований третім особам товар, та видаткові накладні на реалізацію ТМЦ, що підтверджують факт отримання відповідачем товару від позивача.

При цьому, відповідач зазначає, що в рішенні суд першої інстанції згадує термін придатності на товар, але судом так і не було з'ясовано який саме термін придатності встановлено на товар, який постачався за договором № 1313/Р від 01.05.2006 р.

Позивач, в свою чергу, вважає рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його в силі, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Позивач в судове засідання не з’явився, свого представника з оформленими належним чином повноваженнями не направив, хоча і був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія приходить до висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставою для скасування або зміни рішення є невиконання або невірне застосування вимог передбачених зазначеною статтею. Жодних обставин та доказів які є підставою для скасування рішення місцевого господарського суду відповідач не зазначив та не надав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01 травня 2006 року між сторонами по даній справі було укладено договір № 1313/Р з додатковими угодами до нього та специфікацією за умовами якого позивач зобов’язався доставляти та передавати у власність відповідача товар (продовольча та (або) непродовольча продукція), а відповідач зобов’язався приймати товар у власність та оплачувати його вартість на умовах даного договору.

Відповідно до п. 1.3 договору мета поставки товару позивачем відповідачу за даним договором - зберігання, підготовка до продажу і продаж товару відповідачем третім особам через оптово-роздрібну торгівельну мережу з дотриманням вимог чинного законодавства України щодо захисту прав споживачів та інших обов’язкових вимог. Відповідно до п. п. 2.11, 2.12 договору право власності на товар переходить від позивача до відповідача з моменту підписання сторонами оформленої належним чином накладної на товар в пункті поставки, зобов’язання позивача з поставки кожної окремої партії товару вважаються виконаними з моменту передачі відповідачу товару та його приналежностей, підписання сторонами оформленої належним чином накладної. Оплата товару здійснюється протягом 14 календарних днів від моменту продажу товару третім особам (п. 6.7 договору).

На виконання умов договору № 1313/Р від 01 травня 2006 року (що не спростоване сторонами в ході розгляду справи) позивач за видатковими накладними № 006572 від 08.09.2006 р., № 007610 від 10.10.2006 р., № 008396 від 31.10.2006 р., № 008677 від 07.11.2006 р., № 009785 від 05.12.2006 р., № 010367 від 19.12.2006 р., № 010739 та № 010739 від 26.12.2006 р., № 00006 від 03.01.2007 р., № від 30.01.2007 р. та № від 13.02.2007 р. передав відповідачеві товар на загальну суму 12820,18 грн. (копії накладних містяться в матеріалах справи).

Відповідач після отримання товару здійснив частковий розрахунок за нього із позивачем, несплаченою залишилась сума в розмірі 3548,51 грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в суми 3548,51 грн. правомірні і обґрунтовані, тому підлягають задоволенню.

Таким чином, судом обґрунтовано відхилено твердження відповідача щодо наявності боргу у позивача перед відповідачем, оскільки згідно умов договору, що є предметом даного судового провадження, товар надавався відповідачу відповідно до мети договору № 1313/Р, у відповідача є зобов’язання за договором саме щодо реалізації товару та здійснення розрахунку із позивачем. Договір № 26/10-2006/СК, на який посилається відповідач при розгляді справи, хоча і містить вказівку на основний договір № 1313/Р від 01.05.2006 р., проте згідно його умов, сплата позивачем відповідачу коштів за надані послуги не пов’язана із виконанням зобов’язань сторін за основним договором. До того ж, доказів зарахування зустрічних однорідних вимог суду сторонами не надано.

Також, судом першої інстанції звернено увагу на те, що товар, який є предметом договору № 1313/Р від 01.05.2006 р., має термін придатності. Товар поставлено відповідачу за період з вересня 2006 р. по лютий 2007 р. Згідно до п. 4.10 договору до спливу 1% до закінчення гарантійного строку або строку придатності відповідач повинен письмово повідомити позивача про необхідність заміни нереалізованого товару.

Відповідно до вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В даному випадку саме відповідач повинен довести суду, що отриманий від позивача товар не реалізований. Таких доказів суду не надано.

За таких обставин, господарський суд Харківської області –правомірно визнав вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 3548,51 грн., згідно акту звіряння розрахунків № 1 від 31.07.2007 р. - обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач визнав саме суму боргу в розмірі 3548,51 грн. за отриманий у позивача товар за накладними, що є предметом по даній справі.

В зв’язку з вищевикладеним, рішення господарського суду Харківської області від 29.01.2008 р. прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та діючого законодавства, із вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 33, 49, 99, 101, п.1 ст.103, 105 ГПК України; ст.526 ЦК України, судова колегія, -

постановила:

Рішення господарського суду Харківської області від 29.01.2008 р. по справі № 45/424-07 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

судді Пушай В.І.

Плужник О.В.

Повний текст постанови підписано 28.03.2008 р.