ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2008                                                                                Справа №16/386

м. Полтава

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Крокус ЛТД" , м. Полтава

до КП Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор", м. Полтава

про визнання права власності та зобов'язання поновлення його реєстрації.

Суддя Тимощенко Оксана Миколаївна

секретар Плешивцев В.О.

Представники:

від позивача: Купріянов І.В.

від відповідача: не було

В судовому засіданні 14.02.2008 року судом було оголошено вступнку та резолютивну частини постанови.

Суть спору: Розглядається позов про розглядається позовна заява про визнання права власності на приміщення загальною площею 232 кв. м. за адресою: м. Полтава, м-н Незалежності, 7 та зобов'язання поновлення його реєстрації.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Відповідач заперечень проти позову не надав, явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час і місце його проведення, причин неявки не повідомив, а тому справа розглядається без участі представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив:

4 вересня 2000 року ТОВ «Крокус ЛТД» ( позивач) придбало у управління комунальним майном міста Полтави 1/25 частину нежитлового приміщення за адресою: м. Полтава, майдан Незалежності 7 загальною площею 232 кв.м. 13.09.2000 року товариству було видане реєстраційне посвідчення на це приміщення. 27.09.2000 року ТОВ «Крокус ЛТД» продало приміщення Купріядову О.В.

19.03.2002 року Купріянов О.В. продав 1/50 частину нежитлового приміщення за адресою: м. Полтава, м-н Незалежності 7 площею 130 кв.м. ЗАТ «Укрпромконтакт», а 02.04.2002 року продав іншу 1/50 частину цього ж приміщення площею 106,7 кв.м. громадянину Лещенку І.М.

27.01.2004 року ЗАТ «Укрпромконтакт»продало придбану їм частину приміщення громадянці Кожевниковій Л.П.

25.10.2006 року рішенням Апеляційного Суду Полтавської області були визнані недійсними наступні договори купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою: м. Полтава, м-н Незалежності 7 :

-          між ТОВ «Крокус ЛТД»та Купріяновим О.В. від 27.09.2000 року;

-          між Купріяновим О.В. та ЗАТ «Укрпромконтакт»від 19.03.2002 року;

-          між Купріяновим О.В. та Лещенком І.М від 02.04.2002 року;

- між ЗАТ «Укрпромконтакт»та Кожевниковою Л.П. від 27.01.2004 року.

29.12.2006 року приватний нотаріус Медвєдєва В.І., а 17.01.2007 року приватний нотаріус Соляник А.В. виконали рішення суду та анулювали всі вищевказані договори.

Як стверджує позивач, він звертався до відповідача із заявою про поновлення реєстрації приміщення за ТОВ "Крокус ЛТД", однак реєстрація досі не поновлена, що й стало підставою для звернення позивача до суду із позовом про визнання права власності на приміщення загальною площею 232 кв. м. за адресою: м. Полтава, м-н Незалежності, 7 та зобов'язання поновлення його реєстрації.

Що стосується зобов'язання БТІ поновити реєстрацію права власності за позивачем, то суд виходить з наступного.

Підставою для реєстрації права власності є наявність право встановлювальних документів у відповідності до додатку № 1 до Тимчасового положення «Перелік правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна».

Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно (надалі - Положення), затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року, встановлено, що для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлювальні документи (додаток 1 до Положення), їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням. Відповідальність за достовірність та повноту інформації у документах несе власник (власники) нерухомого майна. Правовстановлювальні документи, які відповідно до закону підлягають обов'язковій державній реєстрації, приймаються за умови проведення їх державної реєстрації ( п.2.1 Положення).

Документи, що підтверджують виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно і подаються для реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, установленим цим Положенням та іншими актами чинного законодавства України ( п.2.7 Положення).

Пункт 3.1 Положення встановлює, що з моменту прийняття заяви розпочинається розгляд реєстратором заяви та доданих до неї документів. Реєстратор установлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на об'єкт нерухомості, інших підстав для відмови в реєстрації прав; перевіряє угоди, які відповідно до чинного законодавства України не були нотаріально посвідчені; приймає рішення про реєстрацію прав власності чи про відмову в реєстрації прав власності; видає витяги з Реєстру прав або відмовляє у наданні таких витягів. У своїх діях реєстратор керується виключно чинним законодавством України.

При цьому, відмова у реєстрації права власності викладається письмово у вигляді рішення, яке згідно з п. 1.12. Положення, може бути оскаржене у порядку відповідно до чинного законодавства. Згідно з п. 3.9 Тимчасового положення, у разі переходу права власності на нерухоме майно, яке вже зареєстроване в Реєстрі прав, реєстратор при реєстрації прав на це майно одночасно скасовує попередній запис щодо права власності на це майно. При цьому, реєстратор перевіряє відповідність вимогам законодавства поданих документів, які підтверджують перехід права власності.

Тобто, реєстратор у разі наявності підстав для реєстрації права власності (подання правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності) самостійно скасовує попередню реєстрацію. У разі ухилення від виконання своїх обов'язків, визначених п. 3.9 Тимчасового положення, зацікавлена сторона не позбавлена права звернення до суду з позовом про оскарження дій реєстратора. Однак, позивачем не надано доказів звернення до реєстратора у відповідності з вимогами чинного законодавства із заявою про реєстрацію права власності на спірне майно за позивачем. Не надано позивачем і відповідного рішення відповідача про відмову в реєстрації права власності. Наявний в матеріалах справи лист відповідача від 16.08.2007 року вих. № 4021 не є рішенням про відмову відповідача здійснити поновлення реєстрації, а лише роз'яснює позивачу порядок подачі документів для реєстрації.

Отже, підстави для задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача поновити державну реєстрацію права власності відсутні.

Що ж стосується позовних вимог про визнання права власності, то суд вважає за необхідне закрити провадження в цій частині позову, оскільки дані позовні вимоги не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, виходячи з наступного.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом п.1 ст. 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В силу підпункту 10 п." б" ст.30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, делеговане повноваження щодо обліку та реєстрації відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулюються нормами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", що визначено ст.1 цього Закону.

Відповідно до п.1 ст.4 Закону, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема, право власності на нерухоме майно.

В силу п.4 ст.5 Закону, державна реєстрація прав проводиться місцевими органами державної реєстрації прав виключно за місцем знаходження нерухомого майна, а саме: в містах Києві та Севастополі, місті обласного підпорядкування, районі.

Місцевими органами державної реєстрації, у відповідності з ст.7 Закону, є відділеннями державної госпрозрахункової юридичної особи з консолідованим балансом (центру державного земельного кадастру).

У відповідності з п.5 Прикінцевих положень зазначеного Закону, до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об'єктів нерухомості проводиться комунальними           підприємствами бюро технічної інвентаризації. Повноваження бюро технічної інвентаризації щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно на час звернення позивача щодо здійснення реєстрації також визначені п.1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, що затверджено наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року N 7/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.02.2002р. за N 157/6445).

Реєстрація прав власності згідно п. 1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28 січня 2003 року № 615 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28 січня 2003 року № 66 /7387) здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації.

Отже, відповідач виконує делеговані йому виконавчим органом місцевого самоврядування повноваження щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Таким чином, відповідач у розумінні п.7 ст.З КАС України є суб'єктом владних повноважень.

Однак спір щодо визнання права власності є спором про права (господарським спором), який належить розглядати в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, а тому позивачу необхідно звернутися до господарського суду із позовом на підставі положень ГПК України.

Відповідно до ст. 21 КАСУ не допускається об'єднання в одне провадження кількох

вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи викладене, на підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 17-18, 21, 69-71, п.1 ч.1 ст. 157, 158-163 та п. 6 р. VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

1. В задоволенні позовних вимог ТОВ "Крокус ЛТД" до КП Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" про зобов'язання поновлення реєстрації права власності - відмовити.

2. В частині позовних вимог про визнання права власності на приміщення загальною площею 232 кв. м. за адресою: м. Полтава, м-н Незалежності, 7 за позивачем - закрити провадження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                     Тимощенко О.М.

повний текст постанови виготовлено 18.02.2008 року