ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2008 р.

Справа № 17/140-07-5292

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Мирошниченко М. А.,

Суддів: Бєляновського В. В. та Шевченко В. В.,

при секретарі - Бухтіяровій О.Г.,

за участю представників:

позивача – Бондарчук Ж.В.,

відповідача - КП „Ланжерон” –Зубенко В.В.,

відповідача –ПП „Олімп” –не з’явився,

відповідача –ПМП „Мірт” –не з’явився,

відповідача –Одеської міськради –Сімон А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса апеляційну скаргу МПП „Діва”, м. Одеса

на рішення господарського суду Одеської області від 10.12.2007 р.

у справі №17/140-07-5292

за позовом МПП „Діва”, м. Одеса

до КП „Ланжерон”, м. Одеса, ПП „Олімп”, м. Одеса, ПМП „Мірт”, м. Южне Одеської області та Одеської міськради, м. Одеса

про визнання недійсними договорів оренди, суборенди, виселення та визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

20.06.2007 р. (вх. №6634) у господарському суді Одеської області МПП „Діва” пред’явлено позов до КП „Ланжерон”, ПП „Олімп”, ПМП „Мірт” про визнання недійсними договорів №46/05/Д оренди нежилого приміщення від 15 жовтня 2005 року та №47/05/Д від 15 жовтня 2005 року, укладених між КП „Ланжерон” та ПМП „Мірт”, та також договорів суборенди нежитлового приміщення за №1-02/04 від 02 квітня 2007 року та №2-02/04 від 02 квітня 2007 року, укладених між ПМП „Мірт” та ПП „Олімп”; витребування у відповідача КП „Ланжерон” 2 торгових об'єктів: кіоск „Морозиво” інв. №92М загальною площею 4,9 кв.м. та кіоск „Морозиво” інв. №93М загальною площею 4,9 кв.м. на пляжі „Ланжерон” м. Одеси, і передачу позивачу; визнання за позивачем права власності на вказані кіоски (а.с. 2-5, т.1). Свої вимоги він мотивував наступним.

10 червня 1992 року між дирекцією об'єднання №4 Тресту громадського харчування Жовтневого району м. Одеси та громадянкою Бондарчук Ж. В. був укладений договір купівлі-продажу трьох приміщень під торгівлю загальною площею 45,5 кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, парк ім. Т. Г. Шевченка, пляж „Ланжерон”. На підставі цього, був підписаний сторонами акт прийому-передачі вказаного майна. Договір купівлі-продажу є дійсним, сторонами не оскаржувався, ніким в установленому порядку не скасований і є чинним. 18 грудня 1998 року громадянка Бондарчук Т. В. отримала свідоцтво про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності - юридичної особи - малого приватного підприємства „Діва”, виданого Жовтневою райадміністрацією м. Одеси, директором якого вона є, а спірні будівлі використовувалися МПП „Діва” як магазини для роздрібної торгівлі. З часу придбання торгових об'єктів, з 1992 року по 1998 рік, позивач працювала в них, підтримувала їх в належному стані, сплачувала податок на землю, ніяких зауважень з боку органів місцевого самоврядування чи контролюючих органів не було. 29 січня 1998 року на адресу підприємства із Одеської міської інспекції державного архітектурно-будівельного контролю був отриманий припис про незадовільний стан павільйону „Мальборо”, розташованого на пляжі „Ланжерон”, який потребує реконструкції, і тому підприємству в терміновому порядку необхідно надати в інспекцію ДАБК проект реконструкції павільйону. У разі невиконання цих вимог, павільйон буде знесений силами інспекції ДАБК. На виконання даних вимог при погодженні дозволів контролюючих органів, 18.05.1998 р. були виготовлені проекти реконструкції двох об'єктів, а 18.06.1998 р. - отримані технічні паспорта, видані БТІ на користувача –МПП „Діва”. Рішенням міжвідомчої комісії виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів №35 від 16 січня 1999 року дозволено МПП „Діва” установку павільйону на пляжі „Ланжерон”. Розпорядженням Жовтневої районної адміністрації Одеської міської ради від 04.03.1999 р. затверджено дане рішення міжвідомчої комісії про дозвіл МПП „Діва” реконструкції двох павільйонів на території парка ім. Шевченка (пляж „Ланжерон”) та установку нового („Мальборо - морозиво”). Після закінчення будівельно-ремонтних робіт, 14 червня 1999 року державною технічною комісією на три торгові об'єкти видано акти про готовність закінчених будівництвом об'єктів до експлуатації. Впродовж 1999-2002 років КП „Ланжерон” укладало сезонні договори на розміщення та експлуатацію торгових об'єктів з МПП „Діва”. На виконання рішення виконкому Одеської міської ради №149 від 31.03.2000 р. „Про реалізацію програми розвитку Одеського узбережжя”, комунальним підприємствам узбережжя, в т.ч. і „Ланжерон”, в термін до 01.05.2000 р. необхідно було підготувати перелік основних засобів, що розташовані у прибережній зоні, які необхідно передати на баланс. У 2003 році КП „Ланжерон” звернулося з заявою до Одеського БТІ щодо виготовлення технічних паспортів та проведення експертної оцінки вищевказаних об'єктів. 11 квітня 2003 року технічні паспорта були виготовлені на 2 торгових об'єкта: інв. №92М та №93М кіоски „Морозиво” на пляжі „Ланжерон” на користувача - КП „Ланжерон” і з 01 травня 2003 року передано на баланс даного комунального підприємства. Згодом, 15 жовтня 2005 року перший відповідач уклав договори оренди за №№46/05/Д і 47/05/Д нежилих приміщень за інв. №№92-М, 93-М з ПМП „Мірт” строком до 14 жовтня 2054 року, який в свою чергу 05 травня 2006 року уклав відповідні договори суборенди нежитлового приміщення за №01-05/06 та №02-05/06 з ПП „Олімп” на рік. В подальшому дані угоди за №1-02/04 та №2-02/04 від 02 квітня 2007 року були продовжені до 02.03.2008 р.. На заяви позивача про звільнення та повернення 2 торгових точок, які є його власністю, згідно договору купівлі-продажу, відповідач КП „Ланжерон” рекомендував звернутися до суду. З приводу повернення даного об'єкту позивачка також неодноразово зверталася як до другого відповідача, безпосередньо до орендаря, так і до виконкому міської ради, на що отримувала негативні відповіді. Таким чином, ставши власником об'єкта нерухомості в 1992 році, позивач добросовісно виконував всі умови по його обслуговуванню, права інших осіб не порушував. На чергове звернення до Одеського БТІ щодо виготовлення нових технічних паспортів, що було оплачено, позивачу було відмовлено. Позивача необґрунтовано позбавлено можливості користуватися своєю власністю, що є порушенням його прав як власника та протирічить вимогам Конституції України, ст. 4 Закону України „Про власність”, ст. 386 ЦК України. Відповідачі не мали права розпоряджатися чужою власністю без згоди власника, і тим більш укладати угоди оренди на такий тривалий час - 49 років. В даному випадку власник не відмовлявся від права власності на майно і в установленому законом порядку його не позбавлений. Укладаючи угоди оренди з ПМП „Мірт”, КП „Ланжерон” не являється власником майна і його на укладення угоди оренди власник майна відповідача не уповноважував. Знаходження на його балансі вказаних об'єктів, не є доказом власності і тому відповідач не мав права без узгодження з власником передавати його майно в оренду. Оскільки угодами оренди та суборенди порушені права позивача, як власника, то дані угоди, на підставі ст. 215 ЦК України, повинні бути визнані недійсними. В обґрунтування свого позову позивач також послався на ст.ст. 283,284 ГК України, ст.ст. 316,319,320,321,387,759,760,761,774 ЦК України.

19.07.2007 р. (вх. №16625) КП „Ланжерон” надало суду відзив на позов (а.с. 1-3, т.2), в якому воно просило у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки позивачем не виконані вимоги ст. 56 ГПК України, так як до позову не додані документи, вказані у ньому. Враховуючи п.п.3.3.4 та п.5.2 Статуту КП „Ланжерон”, останнє не є власником кіосків „Дельфін” і „Русалка”, хоча вони з 01.05.2003 р. знаходяться на балансі цього підприємства. КП „Ланжерон” з позивачем укладалися сезонні договори на розміщення та експлуатацію торгових об’єктів (кіоски „Мороженное-1” і „Мороженное-2”), тобто з 01 травня по 01 жовтня. З 01 жовтня по 01 травня КП „Ланжерон” неодноразово зверталося до позивача щодо надання правоустановчих документів на ці приміщення, але ніяких відповідей і документів надано не було. З боку позивача до КП „Ланжерон” ніяких письмових звернень щодо звільнення вищевказаних двох кіосків не було. При створенні КП „Ланжерон” ці приміщення на баланс йому не передавалися, однак, на виконання п.7 рішення виконкому Одеської міськради від 31.03.2000 р. №149, комунальним підприємствам побережжя необхідно було провести інвентаризацію території і прийняти на баланс всі споруди, розташовані на їх території, що раніше не знаходилися на їх балансі. На протязі двох років кіоски не використовувалися, прийшли у непридатний стан. Не отримавши ніякої відповіді від позивача, КП „Ланжерон” за допомогою ОМБТІ та РОН провело інвентаризацію всіх будівель, після чого були виготовлені технічні паспорти та експертні оцінки на два кіоски, на підставі яких останні були взяті на баланс КП „Ланжерон”. В листопаді 2003 р. ці приміщення були здані в оренду та відремонтовані за рахунок орендаря. В 2005 р. орендар переуступив права оренди на ці приміщення ПМП „Мірт”.

Надалі ПМП „Мірт” надало суду відзив на позов (а.с. 51-52, т.2), в якому воно просило у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки 15.10.2005 р. за № 46/05/Д та № 47/05/Д між КП „Ланжерон” та ПМП „Мірт” укладено договори оренди нежитлових приміщень загальною площею 4,9 м.кв. кожне, розташовані на земельній ділянці на території пляжу Ланжерон в м. Одесі, строком дії до 14.10.2054 р.. На підставі актів приймання - передачі від 15.10.2005 р. Орендодавець в особі КП „Ланжерон” - передав, а Орендар в особі ПМП „Мірт” - прийняв в строкове платне користування зазначені нежилі приміщення. В подальшому, шляхом укладення договорів суборенди за № 1-02/04 та № 2-02/04 від 02.04.2007 р. зазначенні приміщення були передані ПМП „Мірт” у суборенду ПП „Олімп”. 01.01.2007 р. між КП „Ланжерон” та ПМП „Мірт” за № 09/07 та № 10/07 укладено договори про відшкодування економічних витрат на утримання території узбережжя та надання комунальних послуг на території пляжу Ланжерон. Умови зазначених договорів виконуються сторонами належним чином. Свідчення позивача про належність спірних приміщень йому на праві власності не відповідає дійсності. Згідно з п.п.1.4 наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 р. „Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна”, технічну інвентаризацію новозбудованих (реконструйованих) та наявних об’єктів виконують за рахунок замовників комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. На підставі матеріалів технічної інвентаризації складаються інвентаризаційні справи та технічні паспорти. На момент проведення МБТІ та РОН технічної інвентаризації та складання технічного паспорту за замовленням КП „Ланжерон” в бюро технічної інвентаризації були відсутні відомості про власника зазначених приміщень. Відповідно до п.3.1, роботи з інвентаризації повинні здійснюватися за обов'язковою участю власника (власників) будинків, у присутності якого (яких) проводиться обстеження, що фіксується в абрисі чи ескізі, з обов'язковим підписанням цих документів власником (власниками). Приймання зазначених приміщень на баланс КП „Ланжерон” відбувалося на виконання рішення Одеської міської ради від 31.03.2000 р. про інвентаризацію основних засобів та прийняття на баланс всіх будівель, які розташовані на території комунальних підприємств та раніше не знаходилися на їх балансі. Документів про належність зазначених будівель на праві власності позивачу не надавалося до КП „Ланжерон”, про наявність прав третіх осіб на нерухоме майно також не було повідомлено при замовлені технічних паспортів та проведені інвентаризації МБТІ та РОН, тому правових підстав для визнання договорів оренди та суборенди недійсними немає. Спірні нежилі приміщення є власністю територіальної громади та перебувають у повному господарському віданні КП „Ланжерон”. Орендарем зі згоди орендодавця було відремонтовано орендоване ним нерухоме майно, облагороджено прилеглу територію, своєчасно сплачувалися всі передбаченні договорами платежі. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на наявність договору купівлі - продажу спірних об'єктів, однак, з копії зазначеного договору вбачається, що покупцем у договорі купівлі - продажу виступала гр-ка Бондарчук Ж. В., а не ПМП „Діва”, в матеріалах справи відсутні докази належності спірних будівель ПМП „Діва”. Позивач вважає себе власником спірних будівель, однак, незрозуміло з яких підстав позивач орендував шляхом укладення договорів оренди з 1999 року по 2002 рік з КП „Ланжерон”, при цьому орендодавцем у договорі оренди виступало КП „Ланжерон”, що додатково обґрунтовує відсутність правових підстав для визнання права власності на кіоски за позивачем.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.08.2007 р. (а.с. 54, т.2) залучено до участі у справі в якості іншого відповідача - Одеську міськраду.

Надалі до матеріалів справи судом залучене уточнення позовних вимог позивача (а.с. 61-63, т.2), в якому він просив визнати недійсними договори №46/05/Д оренди нежилого приміщення від 15 жовтня 2005 року та № 47/05/Д від 15 жовтня 2005 року, укладені між КП „Ланжерон” та ПМП „Мірт”, та також договори суборенди нежитлового приміщення за № 1-02/04 від 02 квітня 2007 року та № 2-02/04 від 02 квітня 2007 року, укладені між ПМП „Мірт” та ПП „Олімп”; виселити відповідача - ПП „Олімп” із 2 торгових об'єктів: кіоску „Морозиво”, інв. № 92М загальною площею 4,9 кв.м., та кіоску „Морозиво”, інв. № 93М загальною площею 4,9 кв.м., на пляжі „Ланжерон” м. Одеси; визнати за позивачем право власності на вказані кіоски, з тих же підстав, що були ним викладені у позові.

19.09.2007 р. (вх. №21686) ПП „Олімп” надало суду відзив на позов (а.с. 74-75, т.2), в якому воно просило у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, оскільки ПП „Олімп” правомірно володіє та користується нежитловими приміщеннями загальною площею 4,9 м.кв. кожне, що розташовані на земельній ділянці на території пляжу Ланжерон в м. Одесі. 15.10.2005 р. за № 46/05/Д та № 47/05/Д між КП „Ланжерон” та ПМП „Мірт” укладено договори оренди нежитлових приміщень загальною площею 4,9 м.кв. кожне, розташовані на земельній ділянці на території пляжу Ланжерон в м. Одесі, строком дії до 14.10.2054 р.. На підставі актів приймання - передачі від 15.10.2005 р., Орендодавець в особі КП „Ланжерон” - передав, а Орендар в особі ПМП „Мірт” - прийняв в строкове платне користування зазначенні нежилі приміщення. За договорами суборенди № 1-02/04 та № 2-02/04 від 02.04.2007 р. зазначенні приміщення були передані ПМП „Мірт” у суборенду ПП „Олімп”. Передача приміщень в суборенду відбувалася на підставі письмового погодження орендодавця за актами приймання - передачі. Приміщення використовуються ПП „Олімп” за їх цільовим призначенням, з дотриманням санітарних, пожежних та інших вимог. Здійснюється прибирання та догляд за належним станом прилеглої території, договірні зобов'язання виконуються сторонами договору суборенди своєчасно та у повному обсязі. З 01.05.2003 р. приміщення перебувають на балансі КП „Ланжерон”. При прийнятті на баланс зазначенні приміщення знаходилися у незадовільному стані. Ремонт приміщень здійснювався за рахунок КП „Ланжерон”, а в подальшому - ПМП „Мірт”, після укладення у 2003 році договорів оренди нежитлових приміщень. Позивачем по справі з 2003 року не здійснювалося жодних дій з повернення економічних витрат на утримання території узбережжя та надання комунальних послуг на території пляжу Ланжерон, приведення приміщень до належного стану шляхом проведення поточного ремонту. Свідчення позивача про належність спірних приміщень йому на праві власності не відповідає дійсності. Приймання зазначених приміщень на баланс КП „Ланжерон” відбувалося на виконання рішення Одеської міської ради від 31.03.2000 р. „Про інвентаризацію основних засобів та прийняття на баланс всіх будівель, які розташовані на території комунальних підприємств та раніше не знаходилися на їх балансі”. Документів про належність зазначених будівель на праві власності позивачу не надавалося до КП „Ланжерон”, про наявність прав третіх осіб на нерухоме майно також не було повідомлено при замовленні технічних паспортів та проведенні інвентаризації МБТІ та РОН, тому правових підстав для визнання договорів оренди та суборенди недійсними немає. Спірні нежилі приміщення є власністю територіальної громади та перебувають у повному господарському віданні КП „Ланжерон”. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наявність договору купівлі - продажу спірних об'єктів, однак з копії зазначеного договору вбачається, що покупцем у договорі купівлі - продажу виступала гр-ка Бондарчук Ж. В., а не МПП „Діва”, в матеріалах справи відсутні докази належності спірних будівель МПП „Діва”.

08.10.2007 р. (вх. №23041) ПМП „Мірт” надало суду заяву (а.с. 95, т.2), в якій, враховуючи, що в процесі розгляду справи судом на підставі наданих матеріалів та пояснень позивача встановлено, що про порушення свого права позивач дізнався на початку 2004 року, а з часу, коли позивач довідався (міг довідатися), минуло більш ніж три роки, так як спірні приміщення зараховані на баланс КП „Ланжерон” у 2003 році, тобто спливла позовна давність і відсутні правові підстави для задоволення позову, та керуючись ч.3 ст. 257 ЦК України, просило застосувати позовну давність у даному спорі.

Надалі КП „Ланжерон” подало до суду клопотання (а.с. 2, т.3), в якому, керуючись ст. 257 ЦК України, просило застосувати позовну давність у даному спорі, оскільки предметом спору є приміщення, що з 2003 року перебувають на балансі КП „Ланжерон”. Як зазначалося в процесі розгляду справи, позивач дізнався про порушення свого права на початку 2004 року, хоча до зарахування приміщень на баланс КП „Ланжерон” зверталося до позивача з проханням надати правовстановлюючі документи на приміщення, тобто позивач дізнався або міг дізнатися про порушення свого права ще у 2003 році, отже сплив строк на звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права.

Надалі позивач подав до суду заяву (а.с. 138-139, т.3), в якій зазначив, що клопотання про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду щодо захисту права власності, враховуючи ч.1 ст. 261, ч.2 ст. 267 ЦК України, необґрунтоване, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, доказів, які були надані суду, позивач працювала в спірних торгових об'єктах до 2003 року, що підтверджується дозволами на торгівлю, виданими уповноваженими на це державними органами. В період 2003-2005 років позивач тяжко захворів, про що мається відповідна виписка із обласної лікарні, і тому не мав фізичної змоги працювати на даних об'єктах, тобто дані обставини свідчать про відсутність у нього об'єктивної можливості здійснити захист своїх прав або інтересів. Про передачу своїх приміщень в оренду іншим підприємствам позивачу стало відомо навесні 2005 року, коли без його відома були пошкоджені двері двох торгових об'єктів, вивезено обладнання, яке там знаходилося і належало позивачу. З того часу позивач неодноразово звертався із заявами про повернення 2-х торгових об'єктів до різних державних установ, а саме: до адміністрації КП „Ланжерон”, заступника голови Приморської райадміністрації м. Одеси, голови Приморської райадміністрації м. Одеси, Одеського міського голови, прокуратури Приморського району м. Одеси, РВВС Приморського району м. Одеси, прокуратури Одеської області, Адміністрації Президента України, яка направила скарги позивача до розгляду по суті до прокуратури Одеської області, Одеської міської ради, до народного депутата України Катеринчука М.Д., який направив скарги для розгляду по суті до міського голови. Дані скарги та звернення були надані МПП „Діва” суду і маються в справі. На свої скарги позивач отримував відповіді про наявність господарського спору, який повинен вирішуватися в суді. Таким чином, узнавши у 2005 році про порушення своїх прав як власника, позивач постійно і активно намагався його поновити шляхом звернення як безпосередньо до відповідачів, так і до правоохоронних органів. Але, оскільки питання не вирішувалося, то позивач вимушений був звернутися з відповідною позовною заявою до господарського суду. Оскільки позивач довідався про порушення своїх прав як власника навесні 2005 року, до суду звернувся у вересні 2007 року, то трирічний строк для звернення до суду для захисту прав не сплинув.

Рішенням господарського суду Одеської області від 10.12.2007 р. (підписаним 17.12.2007 р. суддею Зуєвою Л. Є.) у задоволенні позову відмовлено (а.с. 82-84, т.4). Таке рішення суд мотивував тим, що, оскільки договір купівлі-продажу трьох приміщень під торгівлю загальною площею 45,5 кв.м, розташованих за адресою: м. Одеса, парк ім. Т.Г. Шевченка, пляж „Ланжерон”, укладений між дирекцією об'єднання №4 Тресту громадського харчування Жовтневого району м. Одеси та громадянкою Бондарчук Ж.В. 10 червня 1992 року, та на підставі цього був підписаний сторонами акт прийому-передачі вказаного майна і здійснена повна оплата вартості предмету купівлі-продажу, суд вбачив, що до спірних правовідносин, в частині визнання права власності, слід застосовувати правила ЦК України 1963 року, а до інших правовідносин - правила ЦК України №435-IV від 16.01.2003 р., оскільки спірні правовідносини продовжують існувати до теперішнього часу. Договір, укладений 10 червня 1992 року між дирекцією об'єднання №4 Тресту громадського харчування Жовтневого району м. Одеси та громадянкою Бондарчук Ж.В., як договір купівлі-продажу не житлового приміщення, повинен був бути нотаріально посвідченим та зареєстрованим у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, при цьому, законодавством не допускалося вчинення таких угод без додержання вимог стосовно нотаріального посвідчення договору. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач не набув у встановленому законом порядку права власності на майно, яке є предметом спору по справі, тому позовні вимоги щодо визнання за ним права власності задоволенню не підлягають. Відповідно, позовні вимоги щодо визнання недійсними договорів оренди та суборенди, виселення ПП „Олімп”, на думку суду, також є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. В обґрунтування свого рішення суд послався на ст.ст. 47,63,227 ЦК України (в редакції 1963 року), ст. 387 ЦК України.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням, позивач звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, керуючись ст.ст. 224-225,227 ЦК України (в редакції 1963 р.), ст.ст. 283,284 ГК України, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов, з тих же підстав, що були ним викладені у позові, уточненні до нього, а також, враховуючи те, що, як вбачається з вимог ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 р.), обов'язкове нотаріальне посвідчення угод, якщо однією із сторін виступає громадянин, стосується тільки купівлі-продажу житлових будинків або їх частин. Пленумом Верховного Суду України № 3 від 28.04.78р. „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” із змінами, внесеними, згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25.12.92р., № 15 від 25.05.98р., передбачено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) чистини, дарування іншого майна на суму 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Таким чином, вимоги ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 р.) не розповсюджуються на правовідносини, що виникли під час укладання договору купівлі-продажу від 10.06.92р. Крім того, суд послався на те, що недодержання нотаріальної форми, на підставі ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 р.), тягне за собою недійсність договору купівлі-продажу. Між тим, сторони договору до суду з даними вимогами не зверталися, строки позовної давності визнання цього договору сторонами вже давно минули. Рішенням господарського суду Одеської області також не визнано цей договір недійсним. Судом не досліджено обставини, за якими КП „Ланжерон” 15.10.05р. уклало договори оренди №46/05/Д та №47/05/Д з ПМП „Мірт”, яке, в свою чергу, 05.05.06р. уклало відповідні договори суборенди №01-05/06 та №02-05/06 з ПП „Олімп” на рік, які в подальшому подовжені за №№1-02/04 та 2-02/04 до 02.03.08р.. КП „Ланжерон” під час розгляду справи не надано жодного доказу в підтвердження права власності на вказані об'єкти. Лише власник або з його погодження інша особа можуть передати майно в оренду.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 16.01.2008 р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 26.02.2008 р. о 10:00, про що сторони, згідно приписів ст. 98 ГПК України, були належним чином повідомлені.

У письмовому відзиві на скаргу КП „Ланжерон” просило залишити її без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін, оскільки, на його думку, рішення обґрунтоване, а позов безпідставний та позивачем пропущено строк позовної давності по пред’явленим вимогам.

У письмовому відзиві на скаргу ПМП „МІРТ” просило залишити її без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін, оскільки позов безпідставний та позивачем пропущено строк позовної давності по пред’явленим вимогам.

Фіксування судового засідання здійснювалось технічними засобами, а саме програмно - апаратним комплексом „Діловодство суду” на диск CD-R №7134109МА5467.

Представники відповідачів - ПМП „МІРТ” та ПП „Олімп” у судове засідання не з’явились, хоча повідомлялись належним чином про день та час розгляду справи, про причини неявки суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду справи не заявили і судова колегія прийняла рішення про розгляд справи за їх відсутністю.

Представник скаржника (позивача) в усних поясненнях, наданих апеляційному суду, підтримав скаргу і просив її задовольнити на викладених у ній підставах.

Представник КП „Ланжерон” просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення без змін.

Представник Одеської міськради також просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення без змін.

Згідно ст. 77 ГПК України, у судовому засіданні оголошувалася перерва з 10:30 до 11:00 26.02.2007 р..

За згодою представників сторін, згідно ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні оголошувались лише вступна та резолютивна частини судової постанови.

Заслухавши усні пояснення представників сторін, ознайомившись з доводами апеляційної скарги та запереченнями на неї, дослідивши обставини і матеріали справи, в тому числі наявні у ній докази, відповідність викладеним в рішенні висновкам цим обставинам і доказам, а також перевіривши додержання та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, 10 червня 1992 року між дирекцією об'єднання №4 Тресту громадського харчування Жовтневого району м. Одеси (продавець) та громадянкою Бондарчук Ж. В. (покупець) був укладений договір купівлі-продажу трьох приміщень під торгівлю загальною площею 45,5 кв.м. (далі - Договір), в тому числі двох кам’яних приміщень-павільйонів загальною площею 11,6 кв.м., розташованих у „двох шарів” на пляжі „Ланжерон”, парк ім. Т.Г. Шевченко у м. Одеса. На виконання цього Договору покупець оплатив продажну ціну цих об’єктів і вони (об’єкти) були передані покупцю, що підтверджується наявним у матеріалах справи актом прийому-передачі майна.

Зазначений Договір купівлі-продажу не розірвано та не визнано недійсним у встановленому законом судовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд послався на те, що Договір, у порушення приписів ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 р.), не був нотаріально посвідчений та зареєстрований у виконавчому комітеті ради народних депутатів, а тому, відповідно до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 р.), цей Договір є недійсним і, відповідно, громадянка Бондарчук Ж. В. не набула права власності на ці об’єкти, і, відповідно, засноване нею МПП „Діва” не має права вимагати визнання за ним права власності на ці об’єкти та визнання недійсними договорів оренди і суборенди цих об’єктів.

Проте, з такими висновками погодитись не можна, з огляду на таке.

Так, місцевий суд, дійшовши правильного висновку, що до Договору необхідно застосовувати норми ЦК України в редакції 1963 року, зробив висновок, який не відповідає змісту зазначених ним правових норм.

Дійсно, ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року передбачала необхідність нотаріального посвідчення договорів купівлі - продажу, а ст. 47 цього кодексу встановлювала, що недодержання нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди.

Однак, правила вищезазначеної статті 227 передбачали необхідність нотаріального посвідчення договорів купівлі - продажу тільки житлових будинків, а не будь-яких інших будівель та споруд (рухомих або нерухомих).

Зазначені у Договорі об’єкти не є житловими будинками і, відповідно, на цей Договір не можуть розповсюджуватись приписи вищезазначеної статті.

З огляду на викладене, застосування що цього Договору приписів ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року також не можливо.

Будь-які інші норми цивільного законодавства, які діяли на час укладання цього Договору, також не передбачали обов’язковість нотаріального посвідчення цього договору та необхідність реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів.

Застосування до цього Договору приписів ст.ст. 227 та 47 ЦК України в редакції 1963 року за аналогією також є неприпустимим, оскільки таке тлумачення не витікає зі змісту та суті зазначених статей і є помилковим.

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновок місцевого суду про те, що зазначений Договір є недійсним і не породжував у Бондарчук права власності на зазначені в ньому об’єкти, суперечить фактичним обставинам, а застосовані судом норми права не можна застосовувати до цього Договору, тобто висновок місцевого суду щодо відсутності у Бондарчук права власності на придбані нею за Договором об’єкти є помилковим.

З огляду на викладене, рішення місцевого суду, відповідно до приписів п.п.3,4 ч.1 ст. 104 ГПК України, підлягає скасуванню.

З матеріалів справи, в т.ч. з установчих документів МПП „Діва”, вбачається, що фізична особа - Бондарчук є єдиним засновником та керівником МПП „Діва”.

Матеріали справи також свідчать, що саме МПП „Діва” в особі її засновника та керівника, а не Бондарчук як фізична особа, зверталось до відповідних державних органів з заявами для вирішення питання щодо реконструкції об’єктів, придбаних за Договором, в тому числі двох кам’яних приміщень - павільйонів загальною площею 11,6 кв.м., розташованих у „двох шарів” на пляжі „Ланжерон”, і саме МПП „Діва” давались дозволи на їх реконструкцію, а також дозволи на розміщення і експлуатацію цих об’єктів та виписувались приписи.

З викладеного та пояснень Бондарчук вбачається, що придбані фізичною особою Бондарчук за Договором об’єкти були передані нею у фонд створеного нею ж МПП „Діва” і саме за рахунок цього майна зазначене підприємство здійснювало свою виробничу діяльність.

Слід зазначити, що в останній редакції статуту МПП „Діва” також визначено, що ці об’єкти передані засновником у статутний фонд цього підприємства.

З матеріалів справи вбачається, що МПП „Діва” було здійснено реконструкцію об’єктів, придбаних за Договором та переданих Бондарчук. При цьому, матеріали справи свідчать, що зазначена реконструкція була здійснена у відповідності до вимог чинного на час її вчинення законодавства, а саме були прийняті відповідні рішення про дозвіл на реконструкцію, отримані всі необхідні дозволи та висновки від уповноважених на це організацій, був розроблений та узгоджений проект їх реконструкції та отримані дозволи на виконання будівельних робіт. При цьому, зазначені об’єкти є капітальними будівлями.

Більш того, відповідно до вимог чинного на той час законодавства, реконструйовані об’єкти, а саме павільйон №1 та павільйон №2, розташовані на пляжі „Ланжерон”, були прийняті в експлуатацію, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об’єкту до експлуатації.

Слід зазначити, що ці акти, згідно чинного на той час законодавства та змісту самих актів, були підставою для реєстрації цих об’єктів як приватної власності юридичних осіб, тобто МПП „Діва”.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку, що МПП „Діва” фактично є власником цих об’єктів і, оскільки це право оспорюється і не визнається відповідачами, мало право, згідно ст. 16 та ст. 392 ЦК України в редакції 2003 р., на звернення до суду з позовом про визнання за ним права власності і ці позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Оцінюючи позовні вимоги в частині визнання договорів оренди та суборенди недійсними та виселення ПП „Олімп”, судова колегія встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, КП „Ланжерон” взяло, з посиланням на рішення виконкому Одеської міської ради №149 від 31.03.2000 р., на свій баланс нежитлові приміщення площею 4,9 кв.м. кожне, інд. №92М та №93М, розташовані на пляжі „Ланжерон”.

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що зазначені приміщення є тими ж самими приміщеннями, які належать МПП „Діва” на праві приватної власності.

Судова колегія також встановила, що відповідних рішень уповноважених на це державою органів щодо признання цього майна безхазяйним не приймалось.

Згідно діючого на час прийняття цих об’єктів КП „Ланжерон” на свій баланс законодавства, в тому числі Закону України „Про власність” та норм ЦК України в редакції 1963 року, розпоряджатись майном мав право лише власник майна або уповноважені ним на це особи.

Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним і позбавлення права власності (розпорядження, володіння та користування) не допускається, крім випадків, передбачених законодавством. Такі ж положення закріплені у ст. 319 та ст. 321 ЦК України в редакції 2003 р..

З викладеного вбачається, що ні Одеська міська рада (її виконком), ні КП „Ланжерон” не були і не є власниками або законними користувачами цього майна і, відповідно, КП „Ланжерон” не мало будь-яких правових підстав приймати це майно на свій баланс та передавати його в оренду ПМП „Мірт”.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку, що договори оренди нежилого приміщення № 46/05/Д від 15 жовтня 2005 року та № 47/05/Д від 15 жовтня 2005 року, укладені між КП „Ланжерон” і ПМП „Мірт”, та похідні від них договори суборенди нежилого приміщення за № 1-02/04 від 02 квітня 2007 року та № 2-02/04 від 02 квітня 2007 року, укладені між ПМП „Мірт” та ПП „Олімп”, порушують права МПП „Діва” як власника цього майна, укладені у порушення вимог чинного законодавства, а тому, згідно ст.ст. 203 та 215 ЦК України, на вимогу МПП „Діва” повинні бути визнанні недійсними, а ПП „Олімп”, враховуючи вищезазначені обставини та норми права, а також приписи ст.ст. 387,388 і 774 ЦК України в редакції 2003 р., підлягає виселенню з цих об’єктів, оскільки в нього немає правових підстав на зайняття і користування ними.

Доводи відповідачів, що позивач пропустив строк позовної давності по заявленим вимогам, оскільки спірні об’єкти були взяті на баланс ще у 2001 році, на думку судової колегії, не заслуговують на увагу, оскільки позивач не оскаржує дії КП „Ланжерон” по прийняттю будівель на баланс, а просить визнати договори недійсними, а щодо цих вимог - строк позовної давності ним не пропущено. Крім того, позивач не знав і не міг про це знати, оскільки його ніхто не повідомляв, що КП „Ланжерон” взяв на баланс належні йому на праві власності приміщення.

Доводи відповідачів, що позивач не використовував приміщення, вони знаходились у незадовільному стані і що позивач не зареєстрував їх за собою, а тому їм не було відомо, що позивач є власником цих приміщень, також не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, з огляду на таке.

Сам по собі факт утримання майна у незадовільному стані та не реєстрація власником свого права власності у відповідних органах не може бути підставою для автоматичної втрати права власності на майно або не визнання цього права. Крім того, на момент укладання Договору така реєстрація, згідно діючого на той час законодавства, не була обов’язковою, а, згідно чинного на цей час законодавства, а саме ст. 5 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, право власності та інші речові права, набуті, згідно діючим нормативно-правовим актам, до набрання чинності цим Законом, визнаються державою і реєстрація речових прав здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо майна, а також за заявою власника. Та обставина, що відповідачі не знали, що позивач є власником цього майна, також не може бути підставою для розпорядження ним та укладання відносно нього будь-яких угод, оскільки це майно, як вже зазначалось вище, не було визнано безхазяйним.

За таких обставин, відповідно до приписів ст.ст. 104 та 103 ГПК України, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення місцевого суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 99,101-105 ГПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу МПП „Діва” (м. Одеса) - задовольнити.

2. Рішення господарського суду Одеської області від 10.12.2007 р. у справі №17/140-07-5292 –скасувати.

3. Позов МПП „Діва” (м. Одеса) - задовольнити.

а) Визнати за МПП „Діва” право власності на нежитлові приміщення: кіоск „Морозиво” („Дельфин”), інв. № 92М, загальною площею 4,9 кв.м., та кіоск „Морозиво” („Русалка”), інв. № 93М, загальною площею 4,9 кв.м., розташовані на пляжі „Ланжерон” м. Одеси;

б) Визнати недійсними договори оренди нежилого приміщення № 46/05/Д від 15 жовтня 2005 року та № 47/05/Д від 15 жовтня 2005 року, укладені між КП „Ланжерон” і ПМП „Мірт”, та договори суборенди нежитлового приміщення за № 1-02/04 від 02 квітня 2007 року та № 2-02/04 від 02 квітня 2007 року, укладені між ПМП „Мірт” та ПП „Олімп”;

в) Виселити ПП „Олімп” із 2 торгових об'єктів: кіоску „Морозиво” („Дельфин”), інв. № 92М, загальною площею 4,9 кв.м., та кіоску „Морозиво” („Русалка”), інв. № 93М, загальною площею 4,9 кв.м., розташованих на пляжі „Ланжерон” м. Одеси;

4. Доручити господарському суду Одеської області видати накази відповідно до цієї постанови.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий:                                                               Мирошниченко М. А.

Судді:                                                             Бєляновський В. В.

Шевченко В. В.

Повний текст постанови підписано 28.02.2008 р.