ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2008 р.

№ 14/348

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П.- головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області, м. Полтава (далі –підрозділ примусового виконання рішень ВДВС)

на постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 16.01.2008

за заявою Козельщинського районного центру зайнятості, смт Козельщина Полтавської області (далі –Центр зайнятості)

до підрозділу примусового виконання рішень ВДВС

про визнання дій органу державної виконавчої служби неправомірними

зі справи № 14/348

за позовом прокурора Козельщинського району Полтавської області, смт Козельщина Козельщинського району Полтавської області (далі –Прокурор), в інтересах держави в особі Центру зайнятості

до приватного сільськогосподарського підприємства ім. Ватутіна, с. Чапаєвка Козельщинського району Полтавської області (далі –ПСП ім. Ватутіна)

про стягнення 21 365, 39 грн.

Судове засідання проведено за участю:

підрозділу примусового виконання рішень ВДВС –Тимченка О.В.,

Центру зайнятості –не з’яв.,

ПСП ім. Ватутіна –не з’яв.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Центром зайнятості було подано до господарського суду Полтавської області скаргу на дії підрозділу примусового виконання рішень ВДВС щодо примусового виконання наказу названого господарського суду від 03.11.2005 у справі 14/348.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 30.08.2007 (суддя Іваницький О.Т.) зазначену скаргу залишено без задоволення. У винесенні зазначеної ухвали суд виходив, зокрема, з того, що відповідна скарга суперечить вимогам законодавства про виконавче провадження; крім того, на думку названого суду, є рішення власника ПСП ім. Ватутіна від 18.05.2007 про припинення діяльності цього підприємства шляхом ліквідації, а також відомості з Єдиного державного реєстру про внесення до нього запису щодо припинення юридичної особи.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 16.01.2008 (колегія суддів у складі: Мельник С.М. - головуючий, судді Гаврилюк О.М. і Шевченко В.Ю.): задоволено апеляційну скаргу Центру зайнятості; згадану ухвалу місцевого господарського суду скасовано; постановлено: “підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби, м. Полтава виконавче провадження про справі № 14/348 за позовом прокурора Козельщинського району Полтавської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах Міністерства праці та соціальної політики а особі Козельщинського районного центру зайнятості до приватного сільськогосподарського підприємства ім. Ватутіна про стягнення 21 365, 39 грн. - відновити”.

У прийнятті зазначеної постанови апеляційний господарський суд виходив з такого:

- 02.12.2005 на підставі заяви Центру зайнятості та наказу господарського суду Полтавської області від 03.11.2005 № 14/348 про стягнення з ПСП ім. Ватутіна коштів у сумі 21 365, 39 грн. відділом державної виконавчої служби Козельщинського районного управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження;

- на підставі рішення власника ПСП ім. Ватутіна від 18.05.2007 щодо припинення діяльності названого підприємства шляхом ліквідації та довідки з ЄДРПОУ від 21.05.2007 серія АА № 215952 про ліквідацію ПСП ім. Ватутіна державним виконавцем винесено постанову від 09.07.2007 про закінчення виконавчого провадження (далі –Постанова від 09.07.2007);

- відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру, на час винесення Постанови від 09.07.2007 діяло рішення засновників від 07.06.2007 “про відміну” власного рішення щодо припинення підприємницької діяльності юридичної особи –ПСП ім. Ватутіна –“на час розгляду справи, в довідці з Єдиного реєстру зазначено, що 29.11.2007 року винесено рішення засновників про відміну власного рішення щодо припинення підприємницької діяльності юридичної особи, тобто є всі правові підстави для вчинення виконавчих дій відносно приватного сільськогосподарського підприємства ім. Ватутіна”.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу згідно із статтею 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

За результатами відповідного розгляду Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Причиною подання касаційної скарги в даній справі стала незгода Центру зайнятості із здійсненим згідно з оскаржуваною постановою відновленням виконавчого провадження у даній справі.

Із з’ясованого місцевим господарським судом змісту скарги поданої до нього Центром зайнятості скарги на дії підрозділу примусового виконання рішень ВДВС вбачається, що відповідна скарга містила три вимоги, а саме:

1) визнати дії підрозділу примусового виконання рішень ВДВС при прийнятті ним Постанови від 09.07.2007 неправомірними;

2) скасувати Постанову від 09.07.2007;

3) зобов’язати названий підрозділ повернути “виконавчий лист” та “поновити виконавче провадження по виконавчому листу господарського суду Полтавської області № 14/348 від 03.11.2007р.”.

Суд апеляційної інстанції у прийнятті оскаржуваної постанови розглянув, по суті, лише одну з цих вимог –третю, і притому прийняв щодо неї неправомірне судове рішення. Його неправомірність полягає у такому.

Згідно з приписами статті 41 Закону України “Про виконавче провадження”:

- якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження визнана судом незаконною чи скасована відповідною посадовою особою, виконавче провадження підлягає відновленню у встановлений цією статтею строк;

- про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копія якої не пізніше наступного дня надсилається до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ.

У пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 14 “Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження” зазначено, зокрема, що: заяви, подання учасників виконавчого провадження вирішуються загальним і господарським судами мотивованими ухвалами, відповідно до вимог статей 232-234 ЦПК України та статей 86, 1212 ГПК України; суд не вправі зобов’язувати виконавця чи іншу посадову особу державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно із Законом України “Про виконавче провадження” можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

В даному разі суд апеляційної інстанції, самостійно відновивши згідно з оскаржуваною постановою виконавче провадження в даній справі, перебрав на себе визначені згаданою статтею 41 Закону України “Про виконавче провадження” функції державного виконавця, що суперечить приписам як зазначеної норми, так і частини другої статті 19 Конституції України, за якими органи державної (отже, й судової) влади зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Водночас перші дві з наведених у цій постанові вимог скарги Центру зайнятості на дії підрозділу примусового виконання рішень ВДВС залишилися взагалі поза увагою апеляційного господарського суду, ним не розглянуті і рішення щодо них не прийнято. Це не відповідає вимогам таких норм процесуального права:

- пункту 4 частини першої статті 84 ГПК України, згідно з яким резолютивна частина судового рішення має містити висновок по кожній з заявлених вимог;

- частини першої статті 101 ГПК України, за якою у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Наведені положення ГПК України застосовуються на загальних підставах у вирішенні питань, які виникають при розгляді скарг на рішення дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби (про це йдеться в абзаці другому пункту 3 названої Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 14).

Зазначений недолік оскаржуваної постанови не може бути усунутий судом касаційної інстанції, оскільки це потребує з’ясування фактичних обставин та здійснення оцінки доказів, що з огляду на вимоги частин першої та другої статті 1117 ГПК України перебуває поза межами перегляду справи в касаційній інстанції. До того ж за змістом оскаржуваної постанови неможливо визначитись з точною датою прийняття засновником (чи засновниками) ПСП ім. Ватутіна рішення “про відміну власного рішення щодо припинення підприємницької діяльності” названого підприємства, оскільки апеляційною інстанцією зазначено дві різні дати прийняття першого з цих рішень: 07.06.2007 і 29.11.2007; тим часом відповідна дата має істотне значення для розгляду скарги Центру зайнятості на дії підрозділу примусового виконання рішень ВДВС.

Вищим господарським судом України береться до уваги, що зазначених порушень норм матеріального і процесуального права, а також неповного з’ясування фактичних обставин припустився саме суд апеляційної інстанції. Відтак оскаржувана постанова з огляду на вимоги частини першої статті 11110 ГПК України підлягає скасуванню, а справа –передачі на новий розгляд до апеляційного господарського суду. Під час такого розгляду необхідно врахувати викладене, розглянути належним чином вимоги скарги Центру зайнятості на дії підрозділу примусового виконання рішень ВДВС, з’ясувати усі необхідні для цього обставини, в тому числі зазначену в цій постанові, дати цим обставинам, доводам сторін та поданим ним доказам належну правову оцінку та правильно застосувати норми матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 1117 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області задовольнити частково.

2. Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 16.01.2008 зі справи № 14/348 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до Київського міжобласного апеляційного господарського суду.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Б. Львов