ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2008 р.

№ 14/254-ПН-07

Доповідач –суддя Плюшко І.А.

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Разводової С.С.,

Самусенко С.С.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу                               Комунального підприємства "Енергозбереження"

на рішення          господарського суду Херсонської області

від 07.08.2007 року

та на постанову                                        Запорізького апеляційного господарського

суду від 09.10.2007 року

у справі                                                  № 14/254-ПН-07

господарського суду                              Херсонської області

за позовом                              Дочірнього підприємства "Газ-тепло" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до                              Комунального підприємства "Енергозбереження"

про                                                            спонукання до виконання певних дій

за участю представників:

позивача –          Мицька Н.М.

відповідача -                                         не з'явився

ВСТАНОВИВ:

У червні 2006 року Дочірнє підприємство "Газ-тепло" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"звернулося до господарського суду Херсонської області з позовом до Комунального підприємства "Енергозбереження" про спонукання до виконання певних дій, а саме зобов'язати відповідача документально оформити факт поставки природного газу.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 07.08.2007 року (суддя Гридасов Ю.В.), залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 09.10.2007 року (судді: Кагітіна Л.П., Зубкова Т.П., Коробка Н.Д.) позов задоволено та зобов'язано Комунальне підприємство "Енергозбереження" документально оформити факт поставки природного газу, отриманого за договором №16/05-662 від 01.10.2005 р. шляхом підписання акту прийому-передачі природного газу за січень 2006 року в обсязі 788,9333 тис. куб. м. на суму 452 571, 72 грн.

Не погоджуючись з рішенням місцевого та постановою апеляційного господарських судів, Комунальне підприємство "Енергозбереження" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить судові акти попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове рішення яким зобов'язати Дочірнє підприємство "Газ-тепло" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" підписати акти прийому-передачі природного газу за ціною як для населення.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення місцевого та постанова апеляційного суду відповідають зазначеним вимогам, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Судами попередніх інстанцій встановлено, а матеріалами справи –підтверджується, що 01.10.2005 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 16/05-662 та договір №17/05-396 про надання послуг з переробки природного газу та транспортування теплової енергії з додатковими угодами.

Відповідно до п. 1. договору купівлі-продажу природного газу, позивач передає у власність відповідача природний газ в обсягах, що перевищують використані обсяги газу на виробництво теплової енергії згідно з договором про надання послуг з переробки природного газу та транспортування теплової енергії.

Згідно п. 2.1. договору купівлі-продажу природного газу, кількість газу яка передається відповідачу у відповідний період визначається як різниця між загальним обсягом фактично використаного газу та обсягом газу, використаного на виробництво теплової енергії та оформлюється сторонами шляхом підписання акту приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 3.1. вказаного договору, приймання-передачі обсягу газу, поставленого позивачем відповідачу у відповідному місяці оформлюється актом приймання-передачі газу.

Суди попередніх інстанцій зазначили, що згідно вищенаведених договорів, на переробку газу в теплову енергію за січень 2006 року відповідачу фактично протранспортовано 3442978 тис. м. куб. Згідно договору купівлі-продажу природного газу, відповідач у січні 2006 року прийняв 788,933 тис. м. куб., а згідно договору про надання послуг з переробки природного газу –2654,045 тис. м. куб.

У відповідності до ч.2 п.3.3. договору про надання послуг з переробки природного газу, обсяг природного газу, зазначений в акті прийому-передачі природного газу, повинен відповідати обсягу газу, який відповідач використав на виробництво готової продукції.

Згідно акту № 01 Т/396 прийому передачі готової продукції за січень 2006 року до договору переробки, підписаний з боку відповідача 31.01.2006 року, відповідач передав позивачу готову продукцію в обсязі 2 654,045 тис. куб. м. Відповідний обсяг природного газу був протранспортований відповідачу на виробництво готової продукції.

Відповідно до договору купівлі-продажу природного газу, відповідачу було протанспортовано 788,933 тис. куб. м.

Згідно п.5.1. договору купівлі-продажу природного газу, оплата за природний газ проводиться відповідачем виключно грошовими коштами на підставі акту приймання-передачі газу (за звітний місяць) до 10 числа місяця, наступного за звітним. Ціна за 1 тис. куб. м. відповідає ціні, зазначеній в п. 3.6. про надання послуг з переробки природного газу та транспортування теплової енергії.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем було направлено відповідачу для підписання акт № 01-ГК/662 прийому-передачі природного газу за січень 2006 року, однак, відповідачем акт підписаний не був та не було здійснено оплату за природний газ у розмірі 452 571,72 грн.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судами попередніх інстанцій встановлено факт виконання позивачем зобов'язань перед відповідачем у повному обсязі. Крім того, відповідач не спростовує отримання природного газу в об'ємі 788,933 тис. куб. м.

Щодо оскарження в касаційній скарзі відповідачем ціни природного газу: апеляційною інстанцією досліджено та зазначено наступне, ціна природного газу, що постачався згідно договору купівлі-продажу природного газу, відповідає ціні для потреб госпрозрахункових підприємств, зазначеній в п. 3.6. договору з переробки, а ціна природного газу, що постачався для переробки в теплову енергію, визначається п. 3.5. договору про надання послуг з переробки природного газу та транспортування теплової енергії, як для потреб населення. Доводи заявника про те, що ціна спожитого природного газу в розмірі 788,933 тис. куб. м. що постачався згідно договору купівлі-продажу природного газ, має встановлюватися як ціна для потреб населення, а не для госпрозрахункових підприємств, не відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, висновки судів першої та апеляційної інстанції про обґрунтованість позовних вимог є правомірними.

Отже, при вирішенні спору, судами попередніх інстанцій правильно встановлені усі обставини, що мають значення для справи, їм надана вірна юридична оцінка, норми права застосовані вірно, а доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду.

За наведених вище обставин, Вищий господарський суд України не знайшов законних підстав для повного або часткового задоволення вимог касаційної скарги, а тому судові акти слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

На підставі наведеного вище і керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, –

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну Комунального підприємства "Енергозбереження" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Херсонської області від 07.08.2007 року та постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 09.10.2007 року у справі № 14/254-ПН-07 залишити без змін.

Головуючий                                                                                 І. А. Плюшко

Судді                                                                                                    С. С. Разводова

С. С.Самусенко