ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2008 р.

№ 44/295пн

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Кравчука Г.А.,

суддів:

Мачульського Г.М.,

Шаргала В.І.

за участю представників сторін:

позивача

не з’явився

відповідачів:

1.          Кравченко Т.О. дов. №047-145 від 22.06.2007 р.

2.          Кравченко Т.О. дов. №06/626 від 31.03.2008 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу

Маріупольської міської ради

на постанову

Донецького апеляційного господарського суду від 09.01.2008 р.

у справі

№44/295 пн господарського суду Донецької області

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “ВОСХОД"

до

1.          Маріупольської міської ради

2.          Головного управління архітектури та містобудування Маріупольської міської ради

про

визнання права користування земельною ділянкою

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю (надалі ТОВ) “ВОСХОД" звернулося до господарського суду Донецької області з позовом ( з урахуванням уточнень) до Маріупольської міської ради та просило визнати за товариством право користування земельною ділянкою по вул. 50-річчя Жовтня, 33–в, яка надана позивачу на підставі відповідного рішення міськради та договору оренди №538 від 17.03.2004 року, зобов'язати міськраду поновити дозвіл на будівництво супермаркету за вказаною адресою.

Позовні вимоги мотивовані тим, що надаючи товариству земельну ділянку в оренду з цільовим призначенням - для розміщення супермаркетів, міськрада одночасно надала і дозвіл на будівництво цих об'єктів, проте строк дії дозволу на будівництво становить два роки. Однак через ряд об'єктивних причин будівництво вчасно не розпочато, а міськрада фактично відмовила позивачу у поновленні дозволу на будівництво.

Доповідач: Шаргало В.І.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 10.09.2007 року до участі у справі залучено Головне управління архітектури та містобудування Маріупольської міської ради в якості другого відповідача.

Рішенням господарського суду Донецької області від 28.09.2007 року (суддя Мєзєнцев Є.І.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 09.01.2008 року (судді: Запорощенко М.Д., Волков Р.В., Величко Н.Л.), позов задоволений, за ТОВ “ВОСХОД" визнано право користування вказаною земельною ділянкою, зобов'язано Маріупольську міськраду поновити ТОВ “ВОСХОД" дозвіл на будівництво супермаркету за вищезазначеною адресою та відповідно розподілені судові витрати.

Рішення мотивоване посиланням на ст. 24 Закону України "Про планування і забудову територій" та тим, що термін дії договору оренди земельної ділянки встановлений до 18.06.2013 року, тому "дія дозволу Товариства на будівництво супермаркету…поза всяким розумним сумнівом повинна тривати до кінця строку оренди –18.06.13".

Не погоджуючись з прийнятими у справі рішенням та постановою, Маріупольська міськрада звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 31 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 24 Закону України "Про планування і забудову територій", ст. 12 Господарського процесуального кодексу України та неврахування п.1 ч.1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, просить їх скасувати, в позові відмовити, а в частині зобов'язання міськради поновити дозвіл на будівництво припинити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України з огляду на непідвідомчість спору в цій частині господарському суду.

Заслухавши присутніх в судовому засіданні представника відповідачів, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, судова колегія Вищого господарського суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 17 березня 2004 року на підставі рішення Маріупольської міської від 18 червня 2003 року №257/1 між вказаною радою (Орендодавець) та ТОВ “ВОСХОД" (Орендар) укладено договір оренди, відповідно до умов якого для розміщення супермаркетів останньому було передано в користування земельні ділянки, які є комунальною власністю, площею 0,5500 га на бульв. 50 років Жовтня та площею 0,6993 на перехресті пр. Леніна і пр. Будівельників.

Пунктом 2.4 рішення Маріупольської міської від 18 червня 2003 року №257/1 встановлений припис щодо оформлення в інспекції держархбудконтролю головного управління архітектури і містобудування міської ради дозволу на виконання будівельних робіт.

Зважаючи на вказані обставини та з посиланням на норми ст. 24 Закону України "Про планування і забудову територій", суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України, роз’яснень, що містяться в п. п. 1, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. №11 “Про судове рішення ”, з відповідними змінами, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних відносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права й обов’язки сторін у спірних правовідносинах.

Проте, в порушення вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України, ні судом першої ні судом апеляційної інстанцій в повній мірі не досліджено обставин, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, не надано належної оцінки поданим ними доказам, що в свою чергу унеможливило правильне застосування норм матеріального права.

Статтею 24 Закону України "Про планування та забудову територій" встановлено, що фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міської державної адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об'єкта містобудування (далі - дозвіл на будівництво)… Дозвіл на будівництво надається на підставі комплексного висновку щодо відповідності запропонованого будівництва містобудівній документації, державним будівельним нормам, місцевим правилам забудови (далі - комплексний висновок). Комплексний висновок і проект рішення про дозвіл на будівництво готуються спеціально уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури протягом місяця від дня звернення заінтересованої особи. У випадках, передбачених регіональними або місцевими правилами забудови, комплексний висновок готується з урахуванням висновків відповідних землевпорядних, природоохоронних, санітарних та інших органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Свої висновки зазначені органи надають протягом двох тижнів від дня звернення спеціально уповноваженому органу з питань містобудування та архітектури.

Порядок надання дозволу на будівництво об'єктів містобудування та перелік необхідних документів для отримання такого дозволу встановлений Типовими регіональними правилами забудови, затв. Наказом Держкомунбуду, архітектури та житлової політики України від 10.12.2001 року №219.

Згідно з умовами пункту 3.2 вищезазначеного договору оренди земельної ділянки зводити в установленому законодавством порядку будівлі і споруди та закладати насадження Орендар має право лише за наявності згоди Орендодавця, визначеної в окремій угоді сторін.

Разом з тим, судами не досліджувалось питання (у матеріалах даної справи відсутні відповідні докази, зокрема передбачений Законом комплексний висновок щодо відповідності запропонованого будівництва містобудівній документації… ) чи оформлялась сторонами така угода і чи отримував орендар у встановленому законом порядку первісний дозвіл на будівництво вказаного об'єкту, а відтак і не досліджувались обставини щодо права орендаря вимагати поновлення такого дозволу.

Крім того, не надано належної оцінки посиланням відповідача на непідвідомчість спору в частині зобов'язання міськради поновити дозвіл на будівництво, оскільки відповідно до ст. 24 Закону України "Про планування та забудову територій" у разі, якщо фізична або юридична особа не розпочала будівельні роботи протягом двох років від дня отримання дозволу на будівництво об'єкта містобудування, цей дозвіл втрачає чинність. Поновлення дозволу відбувається в такому ж порядку, як і його надання. Тобто з поданням відповідної заяви з визначеними регіональними правилами забудови документами та прийняттям уповноваженим органом на підставі комплексного висновку відповідного рішення про поновлення дозволу або про відмову в поновленні дозволу на будівництво.

Суди також не звернули уваги на встановлене статтями 24 та 29 Закону України "Про планування та забудову територій" розмежування між наданням дозволу на будівництво та наданням дозволу на виконання будівельних робіт.

З'ясування вказаних обставини має істотне значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, суди попередніх інстанцій не звернули уваги на приписи наведеного законодавства з урахуванням норм регіональних правил забудови і прийняли рішення у справі за неповно з’ясованих обставин справи, прав і обов’язків сторін.

Окремо суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що в процесі розгляду справи до участі у справі залучено Головне управління архітектури та містобудування Маріупольської міської ради в якості другого відповідача.

За правилами статті 84 Господарського процесуального кодексу України, якщо у справі беруть участь кілька позивачів і відповідачів, в рішенні вказується, як вирішено спір щодо кожного з них.

В порушення зазначеної норми ні в мотивувальній частині рішення господарського суду Донецької області від 28.09.2007 року, ні в його резолютивній частині не вказано як вирішено спір щодо Головного управління архітектури та містобудування Маріупольської міської ради. Суд апеляційної інстанції цю помилку місцевого господарського суду також не виправив.

Приписами статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційній інстанції не надано право встановлювати чи вважати доведеними обставини справи, які не були встановлені місцевим чи апеляційним господарськими судами.

З огляду на викладене, прийняті у справі рішення місцевого господарського суду та постанову апеляційного господарського суду не можна вважати законними і обґрунтованими, тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

При новому розгляді справи господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, надати об’єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду, правильно застосувати норми матеріального права, які регулюють спірні відносини та прийняти нове рішення відповідно до чинного законодавства.

З огляду на зазначене, керуючись статтями 108, 1115, 1117, 1119, 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Маріупольської міської ради задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області від 28.09.2007 р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 09.01.2008р. у справі №44/295пн скасувати, а справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Головуючий суддя

Кравчук Г.А.

Суддя

Мачульський Г.М.

Суддя

Шаргало В.І.