КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2008                                                                                           № 39/109

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Смірнової Л.Г.

суддів:           Коротун О.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - не з’явився;

від відповідача - Пилипчук О.С. – представник за дов. № 11-01/3-Д від11.01.2008;

від третіх осіб: не зявилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державне підприємство "Вугілля України"

на рішення Господарського суду м.Києва від 10.12.2007

у справі № 39/109

за позовом                               Відкрите акціонерне товариство "Західенерго"

до                                                   Державне підприємство "Вугілля України"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення

Суть рішення і апеляційної скарги:

Відкрите акціонерне товариство „Західенерго” (далі – позивач) у жовтні 2007 року звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства „Вугілля України” (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -відокремлений структурний підрозділ „Волиньвуглезбутпостач” Державного підприємства „Волиньвугілля” (далі - третя особа 1) про стягнення з Державного підприємства „Вугілля України” на користь позивача 32832,37 грн. збитків, завданих внаслідок поставки вугілля неналежної якості та судових витрат в сумі 446,32 грн. (328,32 грн. – державне мито; 118 грн. – інформаційно технічне забезпечення судового процесу) просило покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.12.2007р. у справі № 39/109 позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 32832,37 грн. збитків, 328,32 грн. витрат по сплаті державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивоване тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем договірного зобов’язання перед позивачем щодо поставки вугілля належної якості останньому завдано збитків у вигляді витрат по поверненню вугілля неналежної якості.

Відповідач, не погоджуючись із рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 10.12.2007 року по справі № 39/101 скасувати.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2008 у справі № 39/109 скарга прийнята до розгляду та порушено апеляційне провадження.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач в порушення умов договору та чинного законодавства не викликав для приймання товарів по якості представників відповідача, представник третьої особи не мав права діяти від імені відповідача, оскільки довіреність (яка видана на його ім’я в порядку передоручення відповідно до п. 2 ст. 245 ЦК України) не посвідчена нотаріально, а відтак не може вважатися належним доказом поставки відповідачем товару неналежної якості.

У відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні позивач заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити рішення господарського суду міста Києва від 10.12.2007 по справі № 93/109 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розпорядженням Голови Київського апеляційного господарського суду № 01-23/1/5 від 25.02.2008 „Про зміну складу колегії суддів” в зв’язку з виходом судді Алданової С.О. з щорічної відпустки доручено розгляд апеляційної скарги у справі № 21/230 колегії суддів у складі: Смірнова Л.Г.- головуючий суддя, суддів Алданової С.О., Коротун О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2008 було відкладено розгляд справи та зобов’язано, зокрема, відповідача та третю особу подати суду довідку управління статистики у Волинській області (або реєстратора) стосовно включення (виключення) Відокремленого структурного підрозділу „Волиньвуглезбутпостач” Державного підприємства „Волиньвугілля” (45400, Волинська область, м. Нововилинськ, вул. Луцька, 1) до Єдиного державного реєстру на даний час.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.03.2008 на підставі ст. 27 ГПК України було долучено до участі у справі в якості 3-ої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне підприємство „Волиньвугілля” (далі - третя особа 2), а на підставі п. 2 ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено та зобов’язано учасників судового процесу виконати вимоги ухвали Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2008 ( в невиконаній частині).

В судове засідання 01.04.2008 треті особи не з’явилися, але були повідомлені належним чином про час місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується відміткою на зворотному боці ухвали Київського апеляційного господарського суду від 11.03.2008.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Київський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як правильно зазначив суд першої інстанції, 01.02.2007 між позивачем та відповідачем було укладено договір № 9-02/1-П на постачання вугільної продукції (аркуш справи 12, далі – договір), відповідно до якого постачальник (відповідач) зобов’язався поставити покупцю вугільну продукцію в асортименті, за реквізитами і з якісними характеристиками, наведеними в цьому договорі (п. 1.1.), а покупець (позивач) –зобов’язався прийняти вугілля, оплатити його вартість на умовах, встановлених цим договором (п. 1.2.).

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також, апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Розділом 8 договору сторонами було визначено термін дії договору з 01.02.2007 до 31.03.2007, а в частині проведення розрахунків –до повного виконання зобов’язань.

Додатковою угодою № 05-03/07 від 31.03.2007 до договору № 9-02/1-П постачання вугільної продукції від 01.02.2007 (аркуш справи 15) дію договору було продовжено до 30.06.2007а в частині проведення розрахунків –до повного виконання зобов’язань.

Відповідно до п. 2.1. договору встановлено, що вугілля постачається партіями залізничним транспортом у відкритих напіввагонах вантажною швидкістю на умовах DDP залізнична станція призначення, згідно з міжнародними правилами тлумачення торгівельних термінів “Інкотермс” в редакції 2000р. за реквізитами покупця, вказаними в додатках до договору. Мінімальна норма відвантаження –4 напіввагони.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору № 9-02/1-П постачання вугільної продукції від 01.02.2007р. відповідачем 01.06.2007р., 03.06.2007р., 08.06.2007р. на адресу Бурштинської ТЕС за залізничними накладними: № 36073867 (вагони: № 63544712, № 64369002, № 66940909), № 36057414 (вагон № 64471626), № 36073873 (вагони: № 66724188, № 65757973, № 65779647), № 36057415 (вагон № 67667659), № 36073885 (вагони: № 65888976, № 66119850, № 68974427, № 66628561, № 68534304, № 68605063), № 36073887 (вагони: № 66171646, № 66036436, № 67878934) направлено вугілля марки ДГР, ДГ (0-200).

Відповідно до п. 3.1. договору сторони погодили, що якість вугільної продукції, що поставляється за цим договором, повинна відповідати ДСТУ 4083-2002 “Вугілля кам‘яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях. Технічні умови”, ДСТУ 4096-2002 “Вугілля буре, кам‘яне, антрацит, горючі сланці та вугільні брикети. Методи відбору та підготовки проб до лабораторного випробування”, ДСТУ 3472-96.

Відповідно до п. 4.12. договору сторони передбачили, що постачальник і покупець мають право перевірити якість поставленої партії вугілля шляхом спільного випробування та проведення хіманалізу. Хіманаліз виконується у лабораторії ТЕС вантажоотримувача. Дані, отримані в результаті спільного випробування та проведення хіманалізу, приймаються до розрахунку обома сторонами.

Згідно п. 4.10. договору у випадку постачання вугілля, якісні показники якого перевищують граничний рівень, встановлений цим договором в п. 3.1., покупець має право відмовитися від прийняття та оплати такого вугілля.

Як правильно встановлено господарським судом першої інстанції, відповідно до п. 4.1. договору за домовленістю сторін приймання вугілля по кількості і якості здійснюється у відповідності з вимогами Інструкції держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965р. № П-6 та від 25.04.1966р. № П-7 з подальшими змінами і доповненнями, ГОСТ 1137-64 “Угли бурые, каменные, антрацит, горючие сланцы и брикеты. Правила приёмки по качеству”, ДСТУ 4083-2002 “Вугілля кам‘яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях. Технічні умови”, ДСТУ 4096-2002 “Вугілля буре, кам‘яне, антрацит, горючі сланці та вугільні брикети. Методи відбору та підготовки проб до лабораторного випробування”, ГТР 34.09.110-2003 “Вхідний контроль палива на ТЕС та організація претензійної роботи” та/або іншими нормативними документами України, прийнятими на заміну або доповнення вищевказаних в частині, що не суперечить даному договору.

На території Бурштинській ТЕС для визначення фактичної якості зазначеного вугілля 01.06.2007, 03.06.2007, 08.06.2007, здійснювалися колегіальні відібрання точкових проб вугілля, за результатами яких були складені акти про відбір проб вугілля №№ 3716 від 01.06.2007, 3718 від 01.06.2007, 3783 від 03.06.2007, 3786 від 03.06.2007, 3916 від 08.06.2007.

За результатами випробувань відібраних лабораторних проб вугілля, проведеного хімлабораторією Бурштинської ТЕС, було встановлено, що поставлене вугілля не відповідає якісним характеристикам проведеним в договорі, оскільки фактичний вміст золи у вугіллі становив від 39,2% до 41,3% проти 35% гранично допустимого вмісту золи для рядового вугілля згідно додатку № 05/07-Б від 26.04.2007 (аркуш справи 16).

Результати лабораторних випробувань знайшли відображення в актах приймання вугілля на Бурштинській ТЕС №№ № 3716 від 02.06.2007, № 3718 від 02.06.2007, № 3783 від 04.06.2007, № 3786 від 04.06.2007, № 3916 від 09.06.2007.

Як вбачається з матеріалів справи, у відібранні проб та складанні актів про відбір проб вугілля №№ 3716 від 01.06.2007, 3718 від 01.06.2007, 3783 від 03.06.2007, 3786 від 03.06.2007, 3916 від 08.06.2007, а також у прийманні вугілля та складання актів приймання вугілля на Бурштиській ТЕС №№ 3716 від 02.06.2007, № 3718 від 02.06.2007, № 3783 від 04.06.2007, № 3786 від 04.06.2007, № 3916 від 09.06.2007 брали участь Ямельницька Р.М. та Паун Г.П. як представники вантажовідправника.

Пунктом 4.9. договору було встановлено, що якщо показники якості вугілля, визначені в лабораторії вантажоотримувача відрізняються від посвідчень якості на величину більше допустимої похибки; вантажоотримувач протягом 24 годин з моменту отримання результатів, зобов’язаний викликати вантажовідправника та постачальника для проведення спільного опробування вугілля. У разі неприбуття представника вантажовідправника на протязі 24 годин з моменту отримання повідомлення, до розрахунку приймаються показники якості, визначені лабораторією вантажоотримувача.

Про поставку на Бурштинську ТЕС залізничних вагонів із вугіллям неналежної якості вантажовідправник був повідомлений вантажоотримувачем листами-факсограмами: № 06/1617, № 06/1618, № 06/1626 від 04.06.2007р., № 06/1704 від 11.06.2007р. та телеграмою № 614 від 08.06.2007р., якими був також попереджений про повернення вантажу (наявні в матеріалах справи).

04.06.2007р. - 06.06.2007р. та 10.06.2007р. вугілля неналежної якості загальною масою 1171000,00 кг. в залізничних вагонах: № 63544712, № 64369002, № 66940909, № 64471626, № 66724188, № 65757973, № 65779647, № 67667659, № 65888976, № 66119850, № 68974427, № 66628561, № 68534304, № 68605063, № 66171646, № 66036436, № 67878934 було повернуто Бурштинською ТЕС вантажовідправнику, що підтверджується квитанціями про приймання вантажу № 36087017, № 36087018, № 36087024, № 36087026, 36087037, виданими залізничною станцією Бурштин Львівської залізниці та сторонами не заперечується.

З метою досудового врегулювання господарських відносин, позивач на адресу відповідача направив претензії: від 14.06.2007р. № 119-146 на суму 18799,44 грн. та від 22.06.2007р. № 119-155 на суму 16453,21 грн. з вимогою в семиденний строк відшкодувати завдані збитки. Вказані претензії залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

До предмету доказування у даній справі відноситься встановлення судом на підставі належних засобів доказування поставки відповідачем Вугілля неналежної якості та порушення ним вимог договору щодо якості товару.

Враховуючи обставини справи та наявні в матеріалах справи документальні докази, Київський апеляційний господарський суд вважає правомірним задоволення позовних вимог судом з огляду на таке.

Як, вже встановлено в даній постанові, договором сторони встановили, що вміст золи у вугіллі, поставленому за його умовами, не повинен перевищувати 30% для вугілля.

Судом апеляційної інстанції приймаються, як обґрунтовані, доводи позивача на підтвердження його права на відшкодування збитків щодо того, що показник вмісту золи у вугіллі, поставленому відповідачем, перевищує встановлений умовами договору граничний рівень, внаслідок чого позивач правомірно відмовився його отримувати і вимушений був оплатити вартість перевезення повернутого вугілля від ст. Бурштин до ст. Іваничі Львівської залізниці, а також за користування вагонами, час їх простою на території Бурштинської ТЕС та оформлення документів.

Як на доказ зазначених обставин позивач, зокрема, посилається на Акти про відбір проб вугілля №№ 3716 від 01.06.2007р., 3718 від 01.06.2007р., 3783 від 03.06.2007р., 3786 від 03.06.2007р., 3916 від 08.06.2007р., та Акти приймання вугілля на Бурштинській ТЕС №№ № 3716 від 02.06.2007р., № 3718 від 02.06.2007р., № 3783 від 04.06.2007р., № 3786 від 04.06.2007р., № 3916 від 09.06.2007р. (далі Акти).

При складенні Актів були присутні представники третьої особи 1–вантажовідправника Ямельницька Р.М. яка діяла за довіреністю № 9.1-44 від 29.05.2007р. що була дійсна до 29.06.2007 р., та Паун Г.П., яка діяла за довіреністю № 2.6/817 від 05.06.2007р. яка була дійсна до 05.07.2007р., відповідно до яких Державне підприємство “Волиньвугілля” (третя особа) довірило вказаним особам вчиняти всі дії для участі в опробуванні та проведенні контрольних аналізів проб вугілля на Бурштинській ТЕС.

Вказані довіреності були видані на підставі довіреності № б/н від 28.02.2007р., виданої Державним підприємством “Вугілля України” (відповідачем) відокремленому структурному підрозділу “Волиньвуглезбутпостач” Державного підприємства “Волиньвугілля” (третій особі), за якою останнє уповноважено виступати від імені Державного підприємства “Вугілля України” перед третіми особами під час здійснення дій, обумовлених, зокрема, договором поставки № 9-02/1-П від 01.02.2007р. Для чого ВСП “Волиньвуглезбутпостач” ДП “Волиньвугілля” надано право проводити від імені ДП “Вугілля України” звірку якості і кількості вугілля, брати участь у зважуванні вугілля у вагонах, проводити сумісне опробовування вугілля, поставленого, зокрема, на теплові електричні станції (ТЕС) ВАТ “Західенерго” в рахунок договору поставки № 9-02/1-П від 01.02.2007р., та підписувати у зв‘язку з цим відповідні акти та виконувати всі необхідні дії, пов’язані з виконанням цієї довіреності.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, при прийнятті спірного вугілля та визначенні його якості були присутні Ямельницька Р.М. та Паун Г.П., які діяли і від імені відповідача, як постачальника, і від імені третьої особи, як вантажовідправника в термін, наданий їм довіреностями.

Відповідно до ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю, представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Крім того, відповідно до ст.ст. 246, 247, ч. 2 ст. 245 ЦК України, довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї юридичної особи, строк довіреності встановлюється у довіреності, якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення дії, довіреності, які видаються юридичними особами, крім тих, що видаються в порядку передоручення не потребують нотаріальної форми.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що приймання вугілля за якістю відбулось у відповідності до вимог чинного законодавства за участю повноважних представників сторін.

З огляду на вищевикладене, доводи відповідача з того приводу, що в порушення п. 4.9. договору представників відповідача та вантажовідправника не було викликано позивачем, є безпідставні, оскільки представник відповідача та вантажовідправника приймав участь в прийманні товару. Відповідачем також не надано суду доказів на спростування доводів позивача щодо неналежної якості поставленого вугілля.

Пунктом 5.3. договору було встановлено, що вугілля, якісні показники якого перевищують гранично допустимий рівень, встановлений цим договором в п. 3.1., покупцем не приймається, не оплачується і повертається назад на адресу вантажовідправника з дотриманням вимог п. 6.4. цього договору.

Відповідно до п. 6.4. договору сторони встановили, що за постачання неякісного вугілля, вугілля пошарово завантаженого в вагони з домішками продукції інших класів чи сортів, або вугілля, асортимент якого не відповідає вимогам договору, постачальник несе відповідальність у вигляді повного відшкодування всіх збитків покупця, зв‘язаних з постачанням такого вугілля (витрати по транспортуванню вугілля до вантажоотримувача, пере адресація вагонів, плата за використання вагонів, витрати на подачу-прибирання вагонів, витрати на проведення хіманалізу вугілля, витрати по вивантаженню вагонів, витрати по складуванню, зберіганню, реалізації вугілля та ін.).

Стаття 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав, можуть бути, зокрема, відшкодування збитків, припинення правовідношення.

Відповідно до ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб‘єкт господарювання має право на захист своїх прав і охоронюваних законом інтересів, зокрема, шляхом відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються, зокрема, витрати зроблені управленою стороною.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язань. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов’язання. Відповідачем не надано доказів, що підтверджують відсутність його вини у порушенні зобов‘язань.

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором. При визначені неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Отже, обов’язок відшкодування збитків є загальною формою цивільно-правової відповідності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов’язання.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 ЦК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв‘язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідальність за порушення зобов‘язання у вигляді відшкодування збитків настає за наявності таких умов:

- протиправної дії чи бездіяльності особи;

- заподіяння збитків в результаті такої дії чи бездіяльності особи;

- причинного зв‘язку між протиправною дією чи бездіяльністю особи та заподіяними збитками;

вини боржника.

Протиправність дії чи бездіяльності особи полягає у порушенні договірного зобов‘язання.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що, відповідач не виконав належним чином своє зобов‘язання перед позивачем щодо поставки вугілля належної якості.

Під збитками, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України, розуміють, витрати, яких особа зазнала.

Заподіяння збитків позивачу в результаті вищезазначених дій відповідача полягає в тому, що внаслідок поставки вугілля неналежної якості позивач поніс витрати по поверненню вугілля неналежної якості.

В цій частині висновок суду першої інстанції щодо того, що у зв’язку із поверненням вугілля неналежної якості відповідач поніс витрати на загальну суму 32832,37 грн., (в тому числі: витрати на сплату провізної плати з перевезень повернутого вугілля від станції Бурштин Львівської залізниці до станції Іваничі Львівської залізниці в сумі 24541,20 грн., що підтверджується квитанціями про приймання вантажу № 36087017 від 05.06.2007р., № 36087018 від 04.06.2007р., № 36087024 від 06.06.2007р., № 36087026 від 06.06.2007р., № 36087037 від 10.06.2007р. та переліками: № 41 від 06.06.2007р., № 42 від 07.06.2007р., № 27 від 10.06.2007р., виданим залізницею; витрати на оплату за користування вагонами за час простою вагонів на території Бурштинської ТЕС в сумі 7415,88 грн., що підтверджується відомостями плати за користування вагонами: № 1085/1068 від 05.06.2007р., № 1092/1074 від 06.06.2007р., № 1127/1108 від 10.06.2007р. та переліками: № 40 від 08.06.2007р., № 41 від 12.06.2007р., виданими залізницею; витрати на оплату за оформлення документів на відправлення вантажу в сумі 875,29 грн., що підтверджується накопичувальними картками для додаткових зборів: № 05.06.0319 від 05.06.2007р., № 06.06.0323 від 06.06.2007р., № 10.06.0331 від 10.06.2007р. та переліками: № 40 від 08.06.2007р. та № 41 від 12.06.2007р. виданими залізницею), є правомірним.

Про наявність причинного зв‘язку між протиправною дією відповідача та збитками позивача свідчить факт порушення відповідачем договірного зобов’язання щодо поставки вугілля належної якості, що призвело до заподіяння збитків позивачу у вигляді понесених витрат.

Щодо вини, то у цивільному праві діє презумпція вини особи, яка вчинила правопорушення. При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 614 ЦК України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов‘язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків має право на їх відшкодування.

Вищевикладене свідчить про існування всіх умов настання відповідальності за заподіяння збитків, отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача понесених збитків в розмірі 32832,37 грн.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд першої інстанції правомірно встановив, що позовні вимоги є обґрунтованими та їх задовольнив у наведених сумах.

З огляду на встановлене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в розумінні ст. 104 ГПК України. Судові витати за розгляд апеляційної скарги у зв’язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства „Вугілля України” залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 10.12.2007 у справі № 39/109 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 39/109 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Коротун О.М.

09.04.08 (відправлено)