ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2008 р.

Справа № 20-26/161-07-3809

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мацюри П.Ф.

суддів Андрєєвої Е.І., Ліпчанської Н.В.

при секретарі судового засідання Юзьковій І.В.

за участю представників сторін

від позивача Образцової А.Н. за дов. №55/07 від 11.12.2007р.

від відповідача Чорного С.В. за дов. б/н від 18.07.2007р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ВАТ «Лазтранссервіс»

на рішення господарського суду Одеської області від 03.12. 2007р.

зі справи № 26/161-07-3809

за позовом ВАТ «Запоріжавтотранс»

до ВАТ «Лазтранссервіс»

про стягнення 5 980,55 грн.

ВСТАНОВИВ :

Рішенням господарського суду Одеської області від 03.12.2007р. (суддя Щавинська Ю.М.) позов ВАТ "Запоріжавтотранс" задоволено. Стягнуто з ВАТ "Лазтранссервіс" на користь ВАТ "Запоріжавтотранс" 5 980 грн. 55 коп. боргу, який утворився у зв'язку з невиконанням об'єму робіт по договору від 31.12.2004р. №44-05 про надання послуг по перевезенню пасажирів автомобільним транспортом у приміському і міжміському сполучені, 102 грн. державного мита, 118 грн. витрат на ІТЗ судового процесу. Заперечення відповідача до уваги не прийняті, оскільки в порушення ст. 33 ГПК України відповідач , не надав належні докази в обґрунтування своєї правової позиції, а саме інформацію про кількість перевезень пасажирів, виконаних рейсів та обсяг виручки від виконаних рейсів та необхідні документи, які мають підтверджувати цю інформацію.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ВАТ «Лазтранссервіс»звернулось з апеляційною скаргою до Одеського апеляційного господарського суду, в якому просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 03.12.2006 р. по справі №26/161-07-3809, зазначаючи що дане рішення не можна визнати законним, оскільки прийнято судом за неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Договором № 44-05 від 31.12.2004р. не передбачено, на яких підставах і як ВАТ "Лазтранссервіс" повинен відпрацювати перераховані кошти, адже послуги надаються відповідачу.

У рішенні не наведено які умови договору не виконано відповідачем.

Також судом неправильно застасовані норми матеріального права на підставі яких необхідно повернути суми передоплати.                                        Заперечуючи проти апеляційної скарги ВАТ "Запоріжавтотранс" надав до суду письмові заперечення від 14.01.2008р. на апеляційну скаргу, де зазначає, що господарським судом Одеської області виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено усі обставини даної справи, розглянуто у відповідності до норм матеріального права, надано правильну юридичну оцінку наявним у справі доказам.

Відповідач належним чином не виконував умови договору №44-05 (п.2.2.11) щодо надання щомісячних затверджених актів виконання робіт.

Заслухавши пояснення представників сторін, ознайомившись з доводами апеляційної скарги , відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та обставини на які посилається скаржник, а також перевіривши додержання та правомірність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

31.12.2004 року між ВАТ „Запоріжавтотранс” та ВАТ „Лазтранссервіс” було укладено договір №44-05, відповідно до якого ВАТ „Запоріжавтотранс” (господарюючий суб’єкт) надає ВАТ „Лазтранссервіс” (перевізнику) на автостанціях та автовокзалах всі необхідні послуги і виконує роботи, які пов’язані із відправленням і прибуттям пасажирів автобусних маршрутів загального користування згідно з розкладом руху, організовує диспетчерське управління і регулювання руху автобусів, а ВАТ „Лазтранссервіс” забезпечує перевезення пасажирів в приміських та міжміських сполученнях автобусами в кількості, по типам і маркам, що передбачені затвердженим розкладом, та зобов’язується обслуговувати маршрути: Одеса –Мелітополь 145/146, Одеса –Енергодар 25/26.

Відповідно до п.п.3.1, 3.4 зазначеного договору загальні кошти від реалізації квитків на проїзд пасажирів розподіляються таким чином: кошти, що становлять складову частину вартості квитка, тобто тарифи на перевезення пасажирів, відповідно до відомості касового продажу квитків 20-АСС: ВАТ „Запоріжавтотранс” - 10% суми від тарифу на перевезення пасажирів з урахуванням ПДВ; ВАТ „Лазтранссервіс” –90% суми від тарифу на перевезення з урахуванням ПДВ. Розрахунки здійснюються між сторонами подекадно, остаточно не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.

Згідно до п.2.2.9 та п.2.2.11 договору №44-05 ВАТ „Лазтранссервіс” зобов’язується на вимогу ВАТ “Запоріжавтотранс” надавати інформацію про кількість перевезень пасажирів, виконаних рейсів та про обсяг виручки, отриманої від перевезень, а також до 15 числа місяця, що наступає за звітним, надавати ВАТ „Запоріжавтотранс” затверджений акт виконаних робіт.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на виконання умов договору, платіжними дорученнями № 2968 від 07.07.2050р, № 3113 від 12.07.2005р., № 3261 від 20.07.2005р., № 3162 від 13.07.2005р., № 3489 від 28.07.2005р., № 3347 від 22.07.2005р., № 3726 від 16.08.2005р. було перераховано 10800 грн.

Надані позивачем суду першої інстанції звіти ЕККА, ВАТ „Запоріжавтотранс” підтверджують, що протягом липня було продано квитків на рейси, що виконувалися ВАТ „Лазтранссервіс” на загальну суму 5354,96 грн. З загальної суми вартості реалізованих квитків 10% залишаються у позивача –535,90грн., 90% - які належать відповідачу це 4819,45 грн., різниця складає 5980,55 грн.

Крім того 300 грн., перераховані позивачем відповідачу 07.07.2005р., враховані позивачем як оплата за липень 2007р. на наступних підставах: згідно платіжного доручення №2701 від 23.06.2005р. відповідачу перераховано 2500,00 грн. за червень 2005р., загальна сума, на яку позивачем реалізовано квитків, складає 2743,84 грн. 90% з цієї суми належить відповідачу –2 469,46 грн., а 10% позивачу –274,38 грн. Таким чином, перерахована відповідачу згідно платіжного доручення №2701 від 23.06.2005р. сума складає 2500,00грн., а відпрацьовано відповідачем 2 469,46 грн. З урахуванням наведеного сума 300 грн., яка перерахована відповідачу 07.07.2005р., є оплатою за липень 2005р. Враховуючи, що перевезення у серпні 2005р. повинні були здійснюватись відповідачем, 16.08.2005р. позивачем було перераховано відповідачу 2500,00грн., однак оскільки, згідно до звітів автобусних станцій про перевізників та обсяги перевезень, ВАТ „Лазтранссервіс” не виконував перевезення у серпні 2005р., перерахована 16.08.2005р. за перевезення сума 2500,00 грн. є грошовими коштами, які безпідставно зберігаються відповідачем.

Згідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Виконуючи зобов’язання за вищезазначеним договором, ВАТ „Запоріжавтотранс” перерахував ВАТ „Лазтранссервіс” грошові кошти в сумі 10 800 грн., що належним чином доведено позивачем, шляхом надання відповідних платіжних доручень.

Судом першої інстанції правомірно не були прийняті до уваги твердження відповідача про недоведеність позовних вимог, зроблені з посиланням на те, що саме позивач повинен був надавати акти виконаних робіт та здійснювати контроль за обсягами проданих квитків та здійснених перевезень, оскільки спростовуються змістом п. 2.2.9 договору якій закріплює зобов’язання відповідача надавати інформацію, тобто мати її, зокрема, про кількість перевезень, кількість виконаних рейсів та про обсяг виручки, отриманої від перевезень. Зазначена інформація за вимогами нормативних актів має міститься у квитково –обліковому листі роботи водія, форма якого затверджена Наказом Міністерства транспорту України від 23.04.1996р. за №133.

Також судом першої інстанції правомірно на підставі ст.38 Закону України „Про автомобільний транспорт” (у редакції, що діяла під час існування спірних правовідносин) зроблений висновок щодо обов’язку водія при здійсненні перевезення мати квитково-обліковий лист.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Тобто оскільки термін дії договору №44-05 від 31.12.2004р. сплинув 31.12.2005р., суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що на надмірно перераховані за зазначеним договором кошти в сумі 5 980,55 грн. розповсюджується дія вищезазначених приписів ст.1212 ЦК України, у зв’язку з чим вимоги про повернення вказаної суми відповідають чинному законодавству.

У відповідності зі ст. 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав доказів виконання об'єму робіт на суму виконаної передплати за договором позивачем.

З огляду на зазначене, господарським судом прийнято рішення від 03.12.2007р. з урахуванням всіх обставин і матеріалів справи, та чинного законодавства, у зв’язку з чим апеляційна скарга ВАТ «Лазтранссервіс»задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П о с т а н о в и в:

Рішення господарського суду Одеської області від 03.12.2007 р. залишити без змін, а апеляційну скаргу ВАТ «Лазтранссервіс»без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку.

Головуючий                                                             П.Ф.Мацюра

Судді:                                                                       Е.І. Андрєєва

Н.В.Ліпчанська