ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2008 р.

№ 8/625

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Остапенка М.І.

суддів :

Гончарука П.А.

Харченка В.М.

розглянувши касаційну скаргу

ВАТ по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз"

на постанову

Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.12.2007 року

у справі за позовом

до

про

Прокурора Балаклійського району Харківської області в інтересах газопромислового управління "Шебелинкагазвидобування"

ВАТ по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз"

стягнення коштів

В С Т А Н О В И В:

у липні 2002 року, прокурор Балакліївського району звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі ДК "Укргазвидобування" і його газопромислового управління "Шебелинкагазвидобування" до ВАТ "Дніпропетровськгаз" про стягнення 18 645 222,73 грн. вексельного боргу за векселями №313, №314, №315, №316 складеними 30.03.2001 року зі строком платежу "за пред’явленням", але не раніше 15.03.2002 року.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2003 року позов задоволено.

За наслідками перегляду справи в апеляційному порядку, постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.12.2007 року апеляційна скарга відповідача залишена без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції –без змін.

Судові рішення оскаржені у касаційному порядку й ухвалою Вищого господарського суду України від 14.03.2008 року порушено касаційне провадження у справі за касаційною скаргою відповідача, у якій він посилається на неправильну правову оцінку судами обставин справи, неправомірність стягнення вексельного боргу, за наявності виконавчих написів нотаріуса, і просить рішення господарського суду першої інстанції та постанову апеляційного господарського суду скасувати, а провадження у справі - припинити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши викладені в касаційній скарзі доводи, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Згідно ст. 1 Закону України "Про обіг векселів в Україні", законодавство України про обіг векселів складається із Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі (далі - Уніфікований закон), з урахуванням застережень, обумовлених додатком II до цієї Конвенції, та із Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів, Закону України "Про цінні папери і фондову біржу", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі", Закону України "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів", цього Закону та інших прийнятих згідно з ними актів законодавства України.

Відповідно ст. 34 Уніфікованого закону, положення якої застосовуються і до простих векселів, переказний вексель строком "за пред’явленням" підлягає оплаті при його пред’явленні. Він повинен бути пред’явлений для платежу протягом одного року від дати його складання. При цьому, може бути встановлено, що переказний вексель зі строком платежу за пред’явленням не може бути пред’явленим для платежу раніше визначеної дати. У цьому разі, строк для пред’явлення починається від зазначеної дати.

Строк платежу за векселями №313, №314, №315, №316 настав 15.03.2002 року, на час пред’явлення позову та розгляду справи вексельний борг не сплачено, що не оспорюється і у касаційній скарзі, а тому, господарський суд прийшов до правильного висновку щодо правомірності заявлених вимог, обгрунтовано постановив про задоволення позову і підстав для скасування судового рішення, за наведених у касаційній скарзі мотивів судова колегія не вбачає.

Що ж до клопотання відповідача про припинення провадження у справі, то воно не підлягає задоволенню з урахуванням того, що згідно зі ст. 124 Конституції України (254к/96-ВР) юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Статтею 15 ЦК України (435-15) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено ст. 16 цього Кодексу (435-15).

Тому, здійснення особою свого права на судовий захист не може ставитись у залежність від використання нею інших засобів правового захисту, до яких відноситься, зокрема, захист цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2003 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.12.2007 року –без змін.

Головуючий М.І. Остапенко

Судді                                                                        П.А. Гончарук

В.М. Харченко