ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№

Суддя Мудрий С.М. розглянувши матеріали справи

За позовом закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Добробут та Захист»

До закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Каштан»

Третя особа Ярина Ганна Ігорівна

Про стягнення 72072, 00 грн.

Представники:

Від позивача Дем’яненко М.В. –представник за довіреністю № б/н від 20.06.07.;

Від відповідача Бреус А.М. –представник за довіреністю № 10 від 10.01.08.;

Від третьої особи не з’явився

ВСТАНОВИВ :

Закрите акціонерне товариство «Страхова компанія «Добробут та Захист»звернулося до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Каштан» про стягнення 72 072,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що на підставі укладеного з відповідачем договору перестрахування (Ковер-Нот) № 24/К від 31.10.2005 року до договору про факультативне перестрахування ФП № 23 від 31.07.2003 року він передав, а відповідач прийняв в перестрахування ризики позивача по договору добровільного страхування засобів наземного транспорту.

22 серпня 2006 року до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок угону, звернувся страхувальник автомобіля Lexus GX 470 д.н. АА 0991 АО Ярина Г.І. Позивач, виконуючи свої зобов’язання перед страхувальником, відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту поліс ТЗ № 001359 від 12.08.2005 року, виплатив страхове відшкодування в повному обсязі, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи.

У зв’язку з тим, що даний ризик було перестраховано у відповідача, згідно договору перестрахування № 24/К від 31.10.2005 року, позивачем листом № 520 від 28.08.2006 року було повідомлено відповідача про даний страховий випадок. 11.10.2006 року листом № 672 було направлено пакет документів стосовно сплати частки відповідальності відповідача на загальну суму 63000, 00 грн.

Відповідно до п.п. 3.3.1 та п. 8.1 договору ПФ № 23 від 31.07.2003 року, перестраховик зобов’язаний перерахувати страховику страхове відшкодування, відповідно до його частки відповідальності, впродовж 10-ти банківських днів, з моменту отримання всіх необхідних документів.

Станом на день подання позовної заяви заборгованість відповідача перед закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Добробут та Захист»становить 63000, 00 грн

05.02.2007 року позивачем відповідачу було направлено претензію № 983 з пропозицією добровільного відшкодування позивачеві матеріальної шкоди у розмірі 68355, 00 грн. Відповіді на претензію не надійшло.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.06.2007 року у позові відмовлено.

Постановою Київського апеляційного Господарського суду м. Києва від 02.10.2007 року рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2007 року скасовано, а позов задоволено.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.12.2007 року касаційну скаргу закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Каштан» задоволено. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.10.2007 року та рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2007 року скасовано, а справу № 26/202 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного суду України від 21.02.2008 року відмовлено в порушені касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 25.12.2007 року у справі № 26/202.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.04.2008 року справу № 26/202 прийнято до свого провадження суддею Мудрим С.М., присвоєно справі № 26/202-33/192 та призначено до розгляду на 19.05.08. о 10:00.

Представник позивача в судове засідання 19.05.2008 року не з’явився, вимоги ухвали суду від 09.04.2008 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача подав клопотання про залучення у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Ярину Ганну Ігорівну та асистуючу компанію.

Суд частково задовольнив клопотання представника позивача та залучив до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Ярину Ганну Ігорівну.

Враховуючи залучення до участі у справі третьої особи, необхідність належного повідомлення її про час і місце розгляду справи та неявку представника позивача, суд відклав розгляд справи на 27.05.2008 року.

У судове засідання 27.05.08. представник третьої особи не з’явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача подав платіжне доручення № 1705 від 02.11.2005 року про перерахування відповідачу перестрахувальної премії, надав договір № 87 від 13.06.2008 року, який укладений між позивачем та асистуючою компанією –закрите акціонерне товариство «Коріс Україна»та подав пояснення до позовної заяви, відповідно до яких просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача просить суд відмовити у позові, у зв’язку з тим, що відповідач не був у визначений договором строк повідомлений про страховий випадок, що порушує умови договору.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 27.05.08. розгляд справи відкладено на 09.06.08. для витребування у асистуючої компанії, закритого акціонерного товариства «Коріс Україна», відомостей про надходження інформації у серпні 2006 року про страховий випадок, а саме угон автомобіля Lexus д.н. АА 0991 АО.

05.06.2008 року до загального відділу діловодства Господарського суду м. Києва надійшло повідомлення від закритого акціонерного товариства про те, що 14.08.2006 року, інформації про настання страхового випадку не надходило.

09.06.2008 року у судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Просив стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 63000, 00 грн., пеню в сумі 9072,00 грн., витрати по сплаті державного мита в сумі 720, 72 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118,00 грн.

Представник відповідача позовні вимоги не визнає, просить суд в позові відмовити, оскільки позивачем порушено строки повідомлення про настання страхового випадку.

Судом оголошено перерву до 10.06.08 для дослідження та оцінки доказів по справи.

У судовому засіданні 10.06.2008 року представник позивача надав додаткові пояснення по справі, відповідно до яких зазначив, що позивачем зі страхувальником Яриною Г.І. було укладено договір страхування наземного транспорту 12.08.2005 року № 001359 на строк з 00:00 год. 13.08.2005 року по 00:00 год. 13.08.2006 року –ризики по якому було перестраховано у закритому акціонерному товаристві «Страхова компанія «Каштан»і який не передавався на асістанс обслуговування до закритого акціонерного товариства «Коріс Україна», оскільки його було укладено раніше ніж договір на асістанс.

За складеною в компанії практикою, напередодні закінчення строку дії договору страхування від 12.08.2005 року, спеціалістами відділу продаж було підготовлено в електронному вигляді інформацію про новий договір страхування, якому було заздалегідь присвоєно № 000420 та визначено строк дії з 00:00 год. 14.08.2006 року, тобто з моменту закінчення строку дії попереднього. Оскільки, страховий випадок –угон, натав під час дії першого договору страхування від 12.08.2005 року, відповідно другий договор зі строком дії з 14.08.2006 року взагалі не набрав чинності, оскільки об’єкта страхування вже не було в наявності, страхувальник відповідно не сплачував страхових премій, і взагалі він так і не отримав документальної форми, тобто не був роздрукований та підписаний сторонами.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з перерахунком судом суми пені.

31.07.2003 року між Закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Добробут та Захист»(перестрахувальником) та Закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Каштан»(перестраховиком) був укладений договір ПФ № 23 про загальні умови факультативного перестрахування.

Згідно умов договору перестрахувальник може передавати, а перестраховик може приймати у перестрахування ризики за договором страхування, які укладені страховиком з страхувальником, а також ризики, взяті перестрахувальником за договорами про перестрахування з іншими перестраховиками.

Згідно п. 1.2. вказаного договору на підставі та на умовах цього договору для здійснення перестрахування сторони можуть в письмовій формі укладати між собою договори про факультативне перестрахування окремо по кожному ризику (ризику, об'єкту

страхування, договору страхування або перестрахування) або по сукупності ризиків (об'єктів страхування). Окремий документ, який містить умови перестрахування, має назву Ковер-Нот за практикою, що склалася при здійсненні перестрахування. Ковер-Нот вважається невід'ємним додатком до договору.

Відповідно до п. 4.2 договору ПФ № 23 від 31.07.2003 року відповідальність перестраховика по конкретному договору перестрахування починається з моменту надходження перестрахувальної премії на розрахунковий рахунок перестраховика.

12 серпня 2005 року між Закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Добробут та Захист», як страховиком, та Яриною Ганною Ігорівною, як страхувальником, укладено договір добровільного страхування засобів наземного транспорту № 001359К/А, згідно якого об'єктом страхування стали майнові інтереси Ярини Г.І., що не суперечать законодавству України, і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним Lexus GХ 470, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер АА 09991 АО, вартістю 400 000,00 грн. та додатковими обладнанням до нього.

31 жовтня 2005 року на підставі договору про факультативне перестрахування ПФ № 23 від 31.07.2003 року та у зв'язку з укладенням договору Добровільного страхування засобів наземного транспорту № 001359 від 12.08.2005 року між позивачем та відповідачем укладено договір перестрахування (Ковер-Нот) № 24/К від 31.10.2005 року, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв у перестрахування об'єкт страхування по договору добровільного страхування засобів наземного транспорту № 001359 від 12.08.2005 року, а саме: майнові інтереси страхувальника Ярини Г.І., що не суперечать чинному законодавству України і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням автотранспортним засобом Lexus GХ 470, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер АА 09991 АО.

Згідно з п. 1 договору перестрахування (Ковер-Нот) № 24/К від 31.10.2005 року, застрахованими ризиками є угон, крадіжка, незаконне привласнення, пограбування, неправомірне використання транспортного засобу не уповноваженою на це особою.

Згідно додатку № 1 до договору перестрахування (Ковер-Нот) № 24/К від 31.10.2005 року, визначено власне утримання позивача в розмірі 330 000,00 грн. від страхової суми, та відповідальність відповідача в розмірі 70 000,00 грн. від страхової суми.

На виконання п. 4.2 договору ПФ № 23 від 31.07.2003 року та п. 18 договору перестрахування (Ковер-Нот) № 24/К від 31.10.2005 року закрите акціонерне товариство «Страхова компанія «Добробут та Захист»платіжним дорученням № 1705 від 02.11.2005 року перерахувало закритому акціонерному товариству «Страхова компанія «Каштан»перестрахувальну премію у розмірі 79 998, 50 грн.

22 серпня 2006 року до позивача з заявою про настання страхового випадку, а саме угону автомобіля, звернувся страхувальник автомобіля Lexus GX 470 д.н. АА 0991 АО Ярина Г.І.

За фактом викрадення автомобіля Lexus GХ, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер АА 09991 АО була порушена кримінальна справа №06-72-64 від 24.08.2006 року.

В ході розслідування вказаної кримінальної справи №06-7264, та допиту свідків (консьєржів), було встановлено, що незаконне заволодіння автомобілем Lexus GХ, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер АА 09991 АО по вул. Заньковецької, 8 в м. Києві мало місце 10.08.2006 року.

Відповідно до п. 9.3 договору добровільного страхування засобів наземного транспорту № 001359К/А після настання страхового випадку або отримання повідомлення про подію, що може бути визнана такою, страхувальник зобов’язаний негайно, але в будь-якому разі не пізніше трьох діб (за винятком вихідних та святкових днів) письмово повідомити про це страховика, а в разі виникнення страхового випадку за межами України, - протягом трьох діб з моменту повернення на територію України.

Відповідно до п. 3.1.5. Договору про факультативне перестрахування ФП № 23 від 31.07.2003 року позивач зобов'язаний сповістити відповідача про виникнення події, не пізніше 3-х (трьох) робочих днів з моменту отримання інформації про його настання та надати відповідачеві можливість ознайомитися з інформацією, яка надійшла у зв'язку з цією подією.

Таким чином, останнім днем повідомлення позивачем відповідача було -24.08.2006 року, який офіційно є державним святом «Днем незалежності України»і відповідно є неробочим днем (ст. 73 КЗпП України). На підставі Розпорядження КМУ від 30.11.2005 року №490 «Про перенесення робочих днів у 2006 році»та внутрішнього наказу позивача №55 від 21.08.2006 року - робочий день 25.08.2006 року був перенесений на 09.09.2005року, а 25.08.2006 року був встановлений як вихідний день. 26 та 27.08.2006 року були вихідними днями (субота та неділя), у зв'язку з чим третім робочим днем для повідомлення відповідача було 28.08.2006 року.

Саме на третій робочий день, на виконання взятих на себе зобов'язань за договором перестрахування, позивачем було повідомлено відповідача про настання страхового випадку листом за №520 від 28.08.2006 року.

Закрите акціонерне товариство «Страхова компанія «Добробут та Захист»в повному обсязі виконала зобов'язання та виплатила страхове відшкодування Ярині Г.І., що підтверджується платіжними дорученнями № 26 від 27.11.2006 року, № 27 від 27.11.2006 року, № 131 від 28.12.2006 року, № 87 від 25.01.2007 року, № 88 від 25.01.2007 року, № 253 від 26.02.2007 року, № 254 від 26.02.2007 року.

Статтею 987 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик, який уклав договір страхування, страхує в іншого страховика (перестраховика) ризик виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником. Страховик, який уклав договір перестрахування, залишається відповідальним перед страхувальником у повному обсязі відповідно до договору страхування.

У своїх поясненнях відповідач посилається на те, що позивач порушив умови факультативного договору та не повідомив в установлений строк про настання (можливе настання) страхового випадку, оскільки 14.08.2006 року між позивачем та Яриною Г.І, було переукладено договір добровільного страхування засобів наземного транспорту № 001359 К/А від 12.08.2005 року, термін дії якого закінчився 13.08.2006 року. Новий договір від 14.08.2006 року передбачав надання асистуючої допомоги. 14.08.2006 року в асистуючу компанію надійшло повідомлення від Кузьменко Ю.О. про незаконне заволодіння автомобілем Lexus GХ 470, 2005 року, державний реєстраційний номер АА 09991 АО. Після отримання інформації від асистуючої компанії, позивач згідно п. 3.1.5 договору від 14.08.2006 р. у строк з 14.08.2006р. по 17.08.2006р. зобов'язаний був повідомити відповідача про настання страхового випадку.

Вищезазначені твердження відповідача є не обґрунтованими тому, що згідно з п. 9.3 договору добровільного страхування засобів наземного транспорту № 001359К/А після настання страхового випадку або отримання повідомлення про подію, що може бути визнана такою, страхувальник зобов’язаний негайно, але в будь-якому разі не пізніше трьох діб (за винятком вихідних та святкових днів) письмово повідомити про це страховика, а в разі виникнення страхового випадку за межами України, - протягом трьох діб з моменту повернення на територію України. Отже, існують дві умови повідомлення про страховий випадок. По-перше, повідомлення повинно бути у письмовій формі, і по-друге повинно бути здійснено страхувальником.

Крім того, посилання відповідача на те, що 14.08.2006 року асистуюча компанія була повідомлена про страховий випадок, отже Ярина Г.І. знала про настання страхового випадку жодними доказами не підтверджено, оскільки на вимогу ухвали суду від 27.05.2005 року від асистуючої компанії, закритого акціонерного товариства “Коріс Україна” надійшло повідомлення, що 14.08.2006 року інформації про настання страхового випадку, а саме угон Lexus GX д.н. АА 0991 АО, що належить Ярині Г.І, зареєстровано не було.

Отже, на час настання страхового випадку (незаконного заволодіння транспортним засобом), який настав 10.08.2006 року, страхувальник (Ярина Г.І.) перебувала у Хорватії, що підтверджується візами та печатками митних органів у її паспорті: про час відбуття з України (23.07.2006 року) та повернення в Україну (20.08.2006 року). За таких обставин, Ярина Г.І. не мала можливості письмово повідомити позивача, про настання страхового випадку.

Після повернення страхувальника із-за кордону 20.08.2006 року, Ярина Г.І. із дотриманням триденного строку подала позивачу 22.08.2006 року заяву (повідомлення) про настання страхового випадку. Саме з цієї дати, позивачу стало відомо про настання страхового випадку, на підставі передбаченого договором документа –письмової заяви, яка підписана уповноваженою особою страхувальника, тобто, стороною договору страхування.

Окрім того, як вбачається з листа Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві № 54/067469 від 08.12.2006р., в ході розслідування кримінальної справи №06-72-64 від 24.08.2006р., та допиту свідків (консьєржів), було встановлено, що незаконне заволодіння автомобілем Lexus GХ 470, 2005 року, державний реєстраційний номер АА 09991 АО по вул. Заньковецької, 8 в м. Києві мало місце 10.08.2006 року.

З викладеного вбачається, що страховий випадок настав 10.08.2006 р., тобто під час дії договору добровільного страхування засобів наземного транспорту № 001359 К/А від 12.08.2005р., термін дії якого закінчився 13.08.2006р. Цим договором страхування не було передбачено будь-якої асистуючої допомоги, а отже закрите акціонерне товариство “Корис Україна” не було уповноважене на отримання інформації про настання страхового випадку.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідні положення також визначаються у ч.1 статті 193 ГК України.

Згідно зі статтею 525 ЦК України та ч.7 статті 193 ГК України одностороння відмова від зобов’язання не допускається, крім випадку коли право такої відмови встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, факт наявності заборгованості за договором у відповідача перед позивачем в сумі 63 000, 00 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п.п. 3.3.6. договору про факультативне перестрахування ФП № 23 від 31.07.2003 року, відповідач зобов’язується сплатити позивачу за несвоєчасне виконання зобов’язань пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Розрахунок пені:

63000, 00 грн. * 8,5%*2*144 / 365 = 4722, 41 грн.

Таким чином, сума пені становить 4 722, 41 грн. та підлягає задоволенню.

Відповідно до п.п. а п.2 статті 3 Декрету КМ України «Про державне мито»ставка державного мита встановлюються із заяв, що подаються до господарських судів із заяв майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оскільки, ціна позову становить 67 722, 41 грн., тому сума державного мита –677, 22 грн.

Відповідно до статті 49 ГПК України витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Каштан»(03151, м. Київ, вул. Волинська, 48/50, оф. 401, р/р 00101 в ЗАТ “ТАС-Інвестбанк”, МФО 320650, ), або з іншого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення на користь закритого акціонерного товариства «Страхова компанія «Добробут та Захист»(04119, м. Київ, вул. Мельникова, 83-а, р/р 26508178 в ВАТ «Райффайзен банк Аваль»в м. Києві, МФО 300335, ) суму основного боргу 63 000 (шістдесят три тисячі) грн. 00 коп., пеню у сумі 4 722 (чотири тисячі сімсот двадцять дві) грн. 41 коп., витрати по сплаті державного мита в сумі 677 (шістсот сімдесят сім) грн. 22 коп., та 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя