ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 48/439

24.01.08

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

№ 48/439                                                                                                    24.01.2008р.

За позовом

Виробничої асоціації будівельників і підрядників м. Севастополя

До

Севастопольської міської ради

Про

спонукання до укладення договору оренди земельної ділянки

Суддя Сулім В.В.

Представники:

Від позивача:           Бетін О.А. - пред. за довір.

Від відповідача:           Чиркова О.М. –пред. за довір.

29.11.07р. судове засідання відкладалось відповідно до ст. ст. 77, 86 Господарського процесуального кодексу України та було призначено на 06.12.07р. У судовому засіданні 06.12.07р. відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву для виготовлення повного тексту рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про спонукання Севастопольської міської ради до укладання договору оренди земельної ділянки площе 6,3 га для будівництва бази відпочинку та земельної ділянки площею 0,24 га під пляж у районі мису Сарич відповідно до розробленого проекту відведення земельної ділянки на умовах, викладених у проекті договору, наданому позивачем.

23.11.07р. ухвалою Господарського суду міста Києва порушено провадження по справі № 48/439 та призначено її до розгляду.

29.11.07р. Відповідач звернувся до суду із клопотанням, в якому просив залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Кримська західна будівельна компанія», посилаючись на те, що 17.08.07р. між Севастопольською міською державною адміністрацією та ТОВ «КЗБК»був укладений договір про забудову земельної ділянки.

Ухвалою від 29.11.07р. Господарський суд міста Києва відмовив у задоволенні клопотання Відповідача, мотивуючи тим, що вищевказаний договір укладено про забудову іншої земельної ділянки ніж та, що є предметом спору.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що вони на законі не грунтуються. На підтвердження займаної Відповідачем позиції у відзиві на позов він посилався на наступне. Постанова Київського апеляційного господарського суду, якою за позивачем визнано право оренди земельних ділянок, щодо спонукання Відповідача до укладення договору оренди котрих заявлено позов, оскаржена Відповідачем в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України. Крім того, зазначена постанова Київського апеляційного господарського суду, хоча і визнає за Позивачем право оренди земельних ділянок, про які йдеться, не містить зазначення про те, що Відповідач несе обов’язок укласти з позивачем відповідний договір оренди землі, а тим більше –обов’язок надати позивачеві проект такого договору оренди. Відповідач вказує на те, що наявність у позивача права на розроблення проекту відведення земельної ділянки (яке також визнане за позивачем зазначеною постановою апеляційного суду) не породжує автоматично в нього права на оренду земельної ділянки та укладення відповідного договору оренди. На думку Відповідача право на розроблення проекту відведення земельної ділянки породжує у Позивача лише право на опрацювання відповідної документації, її погодження у компетентних органах державної влади тощо. Відповідач у відзиві на позов також зазначає, що земельні ділянки, щодо яких постановою Київського апеляційного господарського суду за позивачем визнано право на розроблення проекту відведення земельної ділянки та право оренди, належать до категорії земель лісогосподарського призначення (лісного фонду) та знаходяться у фактичному користуванні лісгоспу. Отже, відповідно до чинного законодавства позивач не належить до кола осіб, яким ці земельні ділянки можуть надаватись у користування, а задоволення судом позовних вимог порушить встановлений чинним законодавством порядок вилучення земельних ділянок та передання їх в оренду. Відповідач також посилається на п. 2 роз’яснень Вищого арбітражного суду України від 27.06.2001 № 02-5/743 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних із захистом права власності на землю і землекористування», котрий формулює правову позицію, відповідно до якої не допускається задоволення вимог про зобов’язання відповідної ради передати земельну ділянку у користування, адже вирішення відповідних питань є виключним правом ради. Задоволенню вимог Позивача, на думку Відповідача, перешкоджає і те, що стосовно земельних ділянок, право оренди яких визнано за позивачем постановою Київського апеляційного господарського суду, до Відповідача надійшли клопотання про передання їх в оренду від кількох осіб, що зумовлює необхідність проведення конкурсу для визначення особи, що набуде право оренди цих земельних ділянок. До того ж щодо земельних ділянок, про які йдеться, Севастопольською міською державною адміністрацією 17.08.07р. укладеного договір про право забудови земельної ділянки (суперфіцій) з Товариством з обмеженою відповідальністю «Кримська західна будівельна компанія».

Перед початком розгляду справи по суті представників сторін було ознайомлено з їхніми правами та обов’язками у відповідності із ст. 22 ГПК України.

Представникам сторін у судовому засіданні роз’яснено вимоги ст.81-1 ГПК України.

Судом у відповідності з вимогами ст.81-1 ГПК України складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2004 року територіальною проектною організацією Закритим акціонерним товариствос «КримНДОпроект» було виготовлено проект відводу земельної ділянки для будівництва бази відпочинку в районі мису Сарич 044240. Дослідивши вищезазначений проект відводу земельної ділянки площею 6,3 га для будівництва Позивачем бази відпочинку та земельної ділянки площею 0,24 га для облаштування пляжу (вищезазначені земельні ділянки разом за текстом –«Земельна ділянка»), суд встановив наступне.

Управління міського будівництва і архітектури Севастопольської міської державної адміністрації листом від 21.09.01р. № 5-2/1386 надало містобудівний висновок, в якому зазначило, що погоджується із наданням Позивачу земельної ділянки для будівництва бази відпочинку.

Державне управління екології та природних ресурсів в м. Севастополі 27.09.01р. листом вих. № 2908/1-ХІ/06-1-06 повідомила Позивача про те, що вважає можливим розміщення бази відпочинку в прибережній захисній смузі вздовж Чорного моря.

17.01.02р. на засіданні президії Колегії при голові Севастопольської міської державної адміністрації було рекомендовано погодити місце розташування земельної ділянки Позивача для будівництва бази відпочинку та облаштування пляжу та наступне рішення прийняти у відповідності з згодою до розмежування повноважень Севастопольської МДА та Севастопольської міської ради.

31.01.02р. Севастопольське міське управління земельних ресурсів надало Позивачу земельно-кадастрову довідку № 37, відповідно до якої за даними земельно-кадастрового обліку Севастопольського міського управління земельних ресурсів станом на 29.01.02р. земельна ділянка, розташована в районі м. Сарич в межах адміністративно-територіального утворення –м. Севастополь (ст. 173 Земельного кодексу України), землекористувачі (власники, орендарі) відповідно до вимог ст.ст. 125 та 126 Земельного кодексу України не зареєстровані. Згідно із матеріалами лісовпорядкування 1999 року, ділянка відноситься до земель лісного фонду та знаходиться у фактичному користування Севастопольського ДЛМГ (квартал 20, виділи 27, 27, 33 Орлінівського лісництва).

Таким чином, земельна ділянка є такою, що належить до земель запасу, а отже може бути передана в оренду у порядку, встановленому ст. 124 Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі».

Акт вибору земельної ділянки для будівництва бази відпочинку Позивача було погоджено комісією; комісія надала наступний висновок –ділянка придатна для забудови.

24.10.01р. Балаклавська районна державна адміністрація м. Севастополя надала згоду на виділення земельної ділянки Позивачу для будівництва бази відпочинку.

Севастопольське державне лісомисливське господарство як фактичний користувач земельної ділянки Актом від 08.02.02р. технічного обстеження лісної площі, що запитуються до відводу із складу державного фонду, погодив передачу земельної ділянки Позивачу.

Севастопольська міська державна адміністрація надала Позивачу Висновок про вибір земельної ділянки для будівництва бази відпочинку в районі мису Сарич, урочища Ласпі № 9/22 від 06.03.02р.

23.03.04р. Перший заступник голови Севастопольської міської державної адміністрації затвердив розрахунок розміру втрат лісогосподарського виробництва, завданих вилученням земельної ділянки дерлісофонду Севастопольського державного лісомисливського господарства Оріновського лісництва.

29.03.04р. Управління міського будівництва і архітектури Севастопольської міської державної адміністрації листом № 354/4-2 «Містобудівний висновок» погодило проект відводу земельної ділянки для будівництва бази відпочинку та облаштування пляжу.

02.04.04р. Відділ державної служби охорони культурної спадщини науковим висновком № 10/238 погодив проект відводу земельної ділянки .

Відповідач листом від 05.04.04р. № 0315 повідомив Позивачу, що у разі надання останнім проекту відводу земельної ділянки, погодженого в установленому порядку відповідно до вимог земельного законодавства, Відповідач розгляне питання про передачу в оренду спірної земельної ділянки.

Севастопольська міська санітарно-епідеміологічна станція Міністерства охорони здоров’я України листом від 05.04.04р № 1224 «Про попереднє погодження місця розташування земельної ділянки під будівництво бази відпочинку»повідомила Позивача про те, що вона не заперечує проти використання земельної ділянки для будівництва бази відпочинку.

Відповідно до Висновку № 67 від 21.04.04р. щодо вибору (відведення) земельної ділянки під забудову земельна ділянка у відповідності із наданим проектом відводу за адресою: м. Севастополь, Балаклавський р-н, в районі мису Сарич, придатна для будівництва бази відпочинку та облаштування пляжу Позивачем.

Державним управлінням екології та природних ресурсів в м. Севастополі листом № 2292/11-VII/06-1-06 від 23.04.04р. повідомлено Позивача про погодження проекту відводу земельної ділянки та зобов’язано останнього подати проекту документацію з матеріалами на комплексну державну інвестиційну експертизу.

Висновком по проекту відведення земельної ділянки загальною площею 6,3 га, для надання в оренду земельної ділянки Виробничої асоціації будівельників і підрядників м. Севастополя для спорудження та обслуговування бази відпочинку у м. Севастополі (Балаклавський р-н) у районі мису Сарич, від 26.04.04р. № 267/04, затвердженим заступником начальника міського головного управління земельних ресурсів, встановлено, що земельна ділянка вилучається зі складу земель лісового фонду, земельна ділянка землекористувачем запитується для будівництва та обслуговування бази відпочинку та устрою пляжу категорія земель змінюється і відповідає пункту «г»ст. 19, ст. 50 Земельного кодексу України, пункту 4.3 УКЦВЗ –землі рекреаційного призначення (п. 2); Севастопольське міське головне управління земельних ресурсів вважає за можливе передати в оренду земельну ділянку площею 6,3 га Виробничої асоціації будівельників і підрядників м. Севастополя для будівництва та обслуговування бази відпочинку у м. Севастополі (Балаклавський р-н) у районі мису Сарич на строк до 49 років (п. 4).

05.05.04р. Позивачу Севастопольське державне лісомисливське господарство погодило проект відводу земельної ділянки для будівництва бази відпочинку Позивача (лист вих. № 387).

Державним комітетом України по земельних ресурсах було надано висновок державної землевпорядної експертизи від 24.05.04р. № 3146.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.05.07р. у справі № 36/570-41/26 за позовом Виробничої асоціації будівельників і підрядників м. Севастополя бездіяльність Севастопольської міської ради стосовно прийняття рішення про наданні Позивачеві у тимчасове користування на умовах оренди земельної ділянки площею 6,3 га для будівництва бази відпочинку та земельної ділянки площею 0,24 га під пляж у районі мису Сарич (надалі за текстом –«Земельна ділянка») визнана незаконною. За Виробничою асоціацією будівельників і підрядників м. Севастополя визнане право на проектування відведення та оренду зазначеної земельної ділянки. Постанова набрала законної сили 23.05.07р. Сторонами не було надано доказів того, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 23.05.07р. у справі № 36/570-41/26 скасована у встановленому законом порядку.

Вищенаведеною постановою встановлено, що у жовтні 1999 року Севастопольською міськдержадміністрацією було підтримано, а у січні 2002 року погоджено місце розташування земельної ділянки з метою освоєння зони відпочинку. 21.01.02р. Позивач безпосередньо звернувся до Відповідача про надання земельної ділянки в оренду. 15.02.02р. Севастопольською міськдержадміністрацією передала Севастопольській міській раді відповідний комплект документів (акт відбору ділянки, ескізний проект, програму облатування, бізнес-план та інш.) для наступного розгляду. Відповідач на порушення ст. 123 Земельного кодексу України у місячний термін не розглянув звернення Позивача та не вирішив питання про надання згоди на розроблення проекту відведення земельної ділянки. 25.03.03р. Відповідач рішенням № 761 розглянув клопотання Позивача та надав дозвіл на підготовку матеріалів погодження місця розташування бази відпочинку та пляжу в районі мису Сарич. Позивач неодноразово звертався до Відповідача із клопотаннями про надання дозволу проектування і оренду земельної ділянки, до яких додавалися відповідні матеріали (09.04.03р. та 25.04.03р.). Відповідач 16.04.04р. прийняв рішення про проведення конкурсу.

Після набрання законної сили постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.05.07р. у справі № 36/570-41/26 Позивач звернувся до Відповідача із листом від 18.06.07р. № 21 з проханням надіслати на адресу Позивача проект договору оренди земельної ділянки в районі мису Сарич площею 6,3 га під базу відпочинку та 0,24 га –під пляж.

11.07.07р. Відповідач листом № 03-15/2609 повідомив, що вважає за доцільне розглянути питання щодо відведення та передачі в оренду земельної ділянки в районі мису після розгляду касаційної скарги у Вищому адміністративному суду України з посиланням на п.5 ч.1 ст. 215 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач не надав ані Позивачу, ані суду доказів прийняття до провадження Вищим адміністративним судом України касаційної скарги Відповідача по справі № 36/570-41/26.

Позивач направив лист від 18.07.07р. № 26 Відповідачу, в якому Позивач вказав на незаконність невиконання судового рішення, що набрало законної сили, та повторно просив направити відповідно до вимог закону надіслати на його адресу проект договору оренди.

Відповідач листом від 31.07.07р. № 03-15/2911 відмовив Позивачу у наданні проекту договору оренди земельної ділянки з тих підстав, що постановою Київського апеляційного господарського суду Відповідача не було зобов’язано надати Позивачу проект договору оренди земельної ділянки.

Таким чином, Відповідач не задовольнив звернення Позивача про надання проект договору оренди земельної ділянки, а тому Позивач внаслідок таких дій Відповідача не має можливості реалізувати своє право на оренду земельної ділянки.

Статтею 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземним громадянам і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Оренда земельної ділянки може бути короткостроковою - не більше 5 років та довгостроковою - не більше 50 років. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Отже, в силу ст. 93 Земельного кодексу України реалізацією права оренди земельної ділянки є укладення договору оренди конкретної земельної ділянки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі»оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (ст. 124 Земельного кодексу).

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст. 2 Закону). Крім того, згідно із ст. 6 Закону юридичні та фізичні особи набувають право оренди землі на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. З метою належного оформлення визнаного за Позивачем права оренди земельних ділянок, останній має право вимагати від Відповідача укладення договору оренди.

Порядок укладення договору оренди земельної ділянки визначений ст. 16 Закону, зокрема, частиною 1 статті встановлено, що особа, яка бажає отримати земельну ділянку в оренду із земель державної або комунальної власності, подає до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки заяву (клопотання). Розгляд заяви (клопотання) і надання земельної ділянки в оренду проводяться у порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Відмова Відповідача направити проект договору оренди земельної ділянки, як особи до повноважень якої віднесено укладення договору оренди земельної ділянки із Позивачем, є незаконною та порушує права та охоронювані законом інтереси Позивача. Враховуючи наведене, суд вважає права Позивача порушеними та такими, що підлягають захисту.

Оцінюючи обраний Позивачем спосіб захисту його порушених прав та посилання Відповідача на відсутність в суду повноважень щодо покладення на Відповідача відповідних обов’язків, суд виходить з наступного.

Суд вважає таким, що не свідчить про невідповідність закону вимог Позивача та про відсутність повноважень у суду посилання Відповідача на п. 2 роз’яснення Вищого арбітражного суду України від 27.06.01р. № 02-5/743 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних із захистом права власності на землю і землекористування», оскільки правова позиція, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, викладена Вищим арбітражним судом у п. 3 зазначеного роз’яснення. Зокрема, у п. 3 роз’яснення зазначається на те, що у разі ухилення ради від оформлення права на земельну ділянку заінтересована особа відповідно до статей 74 і 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»вправі звернутись до господарського суду з заявою про спонукання ради видати державний акт чи укласти відповідну угоду.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачена свобода суб’єктів цивільного права на укладення договорів. Разом з тим, ч. 1 ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено обов’язковість постанови суду, яка набрала законної сили, для осіб, які брали участь у справі та органів державної влади і місцевого самоврядування, суд дійшов висновку про наявність у Відповідача обов’язку укласти з Позивачем договір оренди земельних ділянок, який встановлено законом та судовою постановою.

Право на захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів кожному суб’єкту надане, зокрема, ст. 20 Господарського кодексу України. Цією ж статтею визначені деякі способи захисту прав. Однак, цей перелік не є виключним. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про спонукання до укладення договору оренди земельної ділянки є одним із способів захисту прав Позивача, як суб’єкта господарювання.

Спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше (ст. 187 Господарського кодексу України).

Вимоги до форми договору оренди земельної ділянки встановлені ст. 14 Закону. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Статтею 15 Закону визначені істотні умови договору оренди землі.

Умови укладення господарських договорів, в тому числі типових господарських договорів, визначені ст. 179 Господарського кодексу України. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Позивач надав суду проект договору оренди земельної ділянки, який складений відповідно до Типового договору оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.04р. № 220, а тому суд вважає умови поданого договору такими, що відповідають закону та фактичним обставинам. Умови, які відповідно до змісту типового договору підлягають погодженню сторонами визначені позивачем у позовній заяві, а саме:

1)          зазначення у п. 1 проекту договору на мету використання земельної ділянки відповідно до клопотання позивача перед відповідачем та рішення Севастопольської міської ради від 25.03.03 №761;

2)          зазначення у п. 2 проекту договору на те, що площа земельної ділянки визначена відповідно до постанови Київського апеляційного господарського суду від 23.05.07 у справі № 36/570-41/26;

3)          зазначення у п. 3, 4 проекту договору на відсутність об’єктів території земельної ділянки;

4)          посилання у п. 5 проекту договору на довідку Севастопольського міського управління земельних ресурсів про нормативну грошову оцінку земельної ділянки;

5)          зазначення у п. 6, 7 проекту договору на відсутність недоліків та особливостей об’єкта оренди;

6)          визначення у п. 8 проекту договору строку оренди тривалістю 49 років;

7)          визначення у п. 9 проекту договору форми орендної плати як грошової, а також визначення розміру орендної плати виходячи із площі земельної ділянки, нормативної грошової оцінки, що визначена позивачем з урахуванням нормативної грошової оцінки суміжних ділянок, ставки земельного податку, яка визначена відповідно до ст. 7 Закону «Про плату за землю», саме як і застосування на період будівництва (не більше 3 років) до орендної плати коефіцієнту 0,5, передбаченого Таблицею 1.3 додатку 1 до Порядку нормативної грошової оцінки земель несільськогосподарського призначення (крім земель у межах населених пунктів), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства аграрної політики України, Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, Державного комітету лісового господарства України, Державного комітету України по водному господарству, Української академії аграрних наук від 27 січня 2006 року N 19/16/22/11/17/12;

8)          розрахунок розміру орендної плати, що є додатком до договору;

9)          визначення строків внесення орендної плати у п. 11 проекту посиланням на ст. 17 Закону України «Про плату за землю”;

10)          виключення із проекту договору оренди п. 12 типового договору, оскільки натуральна форма орендної плати договором не передбачається;

11)          встановлення у п. 13 проекту договору особливостей перегляду розміру орендної плати в міру виникнення обставин, передбачених цим пунктом;

12)           визначенні у п. 14 проекту договору розміру пені за прострочення внесення орендної плати відповідно до ст. 25 Закону України «Про плату за землю»і підпункту 16.4.1 п.16.4 ст.16 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетними та державними цільовими фондами”;

13)          встановлення у п. 15 проекту договори мета використання земельної ділянки відповідно до клопотання позивача та рішення Севастопольської міської ради від 25.03.03 № 761;

14)           визначення у п. 15, 16 проекту договору мети використання і цільового призначення земельної ділянки з урахуванням рішення Севастопольської міської ради від 25.03.03 № 761 та ст. 51 Земельного кодексу України;

15)           визначення у п. 17 проекту договору умови збереження об’єкта оренди шляхом посилання на чинне законодавство;

16)           зазначення у п. 18 проекту договору на передання земельної ділянки в оренду з розробленням проекту відведення;

17)           визначення у п. 19 проекту договору інших умови договору посиланням на законодавство;

18)           визначення з урахуванням принципу розумності у п. 20 проекту договору строку передання земельної ділянки тривалістю 20 днів;

19)           передбачення п. 23 проекту договору відшкодування витрат на покращення стану земельної ділянки;

20)          у п. 28-31 проекту договору визначення інших прав та обов’язків сторін шляхом посилання на чинне законодавство;

21)           покладання у п. 32 проекту договору ризику знищення або пошкодження об’єкта оренди на орендодавця;

22)           умову п. 33 проекту договору про те, що страхування об’єкта оренди не передбачається, та виключення п. 34 Типового договору із тексту проекту договору вилучено;

23)           встановлення п. 39, 40 проекту договору умови про те, що договір в односторонньому порядку не може бути розірваним, а реорганізація орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Відповідач не надав суду своїх пропозицій щодо умов договору оренди земельної ділянки.

Що ж до посилання Відповідача на необхідність проведення конкурсу щодо набуття права оренди земельних ділянок, на його виключні повноваження прийняття рішення про передачу земельних ділянок в оренду відповідно до ст.ст. 9, 83 та 90 Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», то суд вважає їх такими, що не відносяться до предмету доказування у цій справі, оскільки право оренди земельної ділянки не є предметом цього спору.

Не приймається судом посилання Відповідача на ст.ст. 57 та 149 Земельного кодексу України як підстави відмови у задоволенні вимог Позивача з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 149 Земельного кодексу Украхни земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Наявні в матеріалах справи докази свідчать, що право користування на земельну ділянку належним чином не оформлене, а тому не підлягають вилученню в порядку, встановленому ст. 149 ЗК України. Статтею 57 Земельного кодексу України встановлено, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Таким чином, передача в оренду земельної ділянки відбувається із зміною її цільового призначення. За таких обставин згідно із ч. 3 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельної ділянки Позивачу має здійснюватися за проектами відведення в порядку, встановленому ст. 123 цього Кодексу.

Фактичні обставини справи свідчать, що Позивач виконав вимоги чинного законодавства, а Відповідач порушив встановлений ст. 123 Земельного кодексу України строк прийняття рішення про передачу земельної ділянки в оренду Позивача.

Таким чином, судом встановлено факт порушення Відповідачем права оренди земельної ділянки Позивача, визнаного постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.05.07р. у справі № 36/570-41/26, яка набрала законної сили і є обов’язковою до виконання. Умови наданого Позивачем проекту договору оренди земельної ділянки відповідають вимогам чинного земельного законодавства України.

Всебічно та об’єктивно дослідивши надані сторонами докази, заслухавши пояснення, суд дійшов до обґрунтованого висновку, що позов Виробничої асоціації будівельників та підрядників м. Севастополя про спонукання Севастопольської міської ради до укладення договору оренди земельної ділянки є обґрунтованим, а отже підлягає задоволенню повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Задовільнити позов повністю.

2. Спонукати Севастопольську міську раду до укладення договору оренди земельної ділянки площею 6,3 га для будівництва бази відпочинку та земельної ділянки площею 0,24 га під пляж у районі миса Сарич відповідно до розробленого проекту відведення земельної ділянки на умовах, викладених у проекті договору, наданому Асоціацією будівельників і підрядників м. Севастополя.

3. Стягнути на користь Виробничої асоціації будівельників і підрядників м. Севатополя (99011, м. Севастополь, вул. Гоголя, буд. 8, код ЄДРПОУ 3099472, п/р 8001 у Севастопольській філії ЗАТ КБ «Приватбанк», МФО 324935) з Севатопольської міської ради (99011, м. Севастополь, вул. Леніна, буд. 9, ) витрати на державне мито у розмірі 85,00 грн. (вісімдесят п’ять гривень 00 копійок) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118,00 грн. (сто вісімнадцять гривень 00 копійок).

Видати наказ.

Рішення набуває законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя                                                                                                     В.В.Сулім